Beeta-Raamatturyhmä

Tämä dokumentti on Beetan alustukset kerättynä PDF-tiedostoihin. Tilanne on 03.02.2026 muodostettu. Uusimmat alustukset ovat aina osoitteessa https://beeta.fi

Beeta-kirjat pdf ja LibreOffice muodossa osoitteessa https://beeta.fi/beeta_kirjat

Tämä tiedosto on beeta_kirja_osa1.pdf

Beeta-ryhmän perusti vuonna 2008 Raamatunopettaja Sakari Tuunainen. Ryhmä toimii Nummelassa. Mukaan pääsee ottamalla yhteyttä Sakari Tuunaiseen osoitteeseen sakari.tuunainen@beeta.fi .

Häneltä voi pyytää Beeta-postituslistalle pääsyn, jolloin saat aina uusimman alustuksen sähköpostiisi. Alustuksia tulee kaksi kappaletta kuukaudessa.

Ryhmään tulo edellyttää perustietoja kristinuskosta. Helpoin tapa saada ne on on käydä maksuton Alfa-kurssi.

Kaikki Beetan alustukset ovat vapaita ja niitä saa vapaasti levittää, käyttää ja hyödyntää omissa teksteissään.

Kari Rosten (kari.rosten@beeta.fi) on koonnut tämän dokumentin Raamatunopettaja Sakari Tuunaisen tekemistä alustuksista Beeta-Raamatturyhmää varten. Tällä hetkellä näitä dokumentteja on kolme beeta_kirja_osa1.pdf, beeta_kirja_osa2.pdf ja beeta_kirja_osa3.pdf. Ne on myös saatavilla LibreOffice-tekstinkäsittely tiedostoina beeta_kirja_osa1.odt, beeta_kirja_osa2.odt ja beeta_kirja_osa3.odt.

LibreOffice on ilmainen tekstinkäsittelyohjelma Windowsille, Linuxille ja MACille.

Gemini tekoäly laati seuraavan tiivistelmän beeta.fi sivusta:
Beeta.fi: Sivuston tarkoitus ja tausta
Beeta.fi on Sakari Tuunaisen vuonna 2008 perustaman nummelalaisen beeta-raamatturyhmän arkisto. Sivusto toimii laajana kristillisen opetusmateriaalin tietopankkina. Se on suunnattu erityisesti niille, jotka ovat jo suorittaneet kristinuskon perusasioita käsittelevän Alfa-kurssin ja haluavat syventyä uskonelämään ja Raamatun opetuksiin.
Sivuston keskeinen periaate on tiedon jakaminen: kaikki alustukset ovat vapaita ja niitä saa hyödyntää omassa käytössä ja teksteissä.

Keskeiset teemat ja linjaukset (Mitä pidetään tärkeänä)
Sivuston alustusten ja tekstien perusteella voidaan vetää selkeät linjat siitä, mikä on sivuston opetuksessa tärkeintä:
1. Kristillinen kasvu ja perusta
Sivusto painottaa, että usko ei ole vain pään tietoa, vaan elävää suhdetta Jumalaan. Tärkeinä pidetään:
Jeesuksen identiteettiä: Kuka Jeesus on, miksi hän kuoli ja mitä ylösnousemus merkitsee nykypäivän ihmiselle.
Pyhän Hengen roolia: Miten kristitty voi täyttyä Hengellä ja miten Henki toimii arjessa.
Oman uskon perusteita: Miten voi olla varma uskostaan ja miten vastustaa pahaa.
2. Raamatun selitys ja eksegetiikka
Sivustolla on valtava määrä yksityiskohtaisia selityksiä eri Raamatun kirjoista (mm. Apostolien teot, Luukkaan evankeliumi ja Roomalaiskirje).
Linjaus: Raamattua pidetään kristityn elämän ylimpänä ohjeena, mutta sen tulkinnassa korostetaan ymmärtämistä ja asiayhteyttä (esim. alustukset "Ymmärränkö lukemaani" ja "Viekö eksegetiikka uskon").
3. Käytännön kristillinen elämä ja etiikka
Suuri osa materiaalista käsittelee sitä, miten usko näkyy jokapäiväisessä elämässä. Keskeisiä aiheita ovat:
Ihmissuhteet ja moraali: Avioliitto, rehellisyys, lähimmäisenrakkaus ja anteeksianto.
Mielen hyvinvointi: Ahdistus, kiusaukset, kiire ja ilon löytäminen kristittynä.
Vastuu: Kristityn vastuu omasta elämästään, omaisuudestaan ja tavastaan puhua muille.
4. Hengellinen sodankäynti ja harhaopit
Sivusto ei kaihda vaikeitakaan aiheita. Se linjaa tärkeäksi:
Erottelukyvyn: Harhaoppien (kuten tietyt lahkot tai maallistuminen) tunnistaminen.
Lopunajat: Ilmestyskirjan symboliikan ja Jeesuksen toisen tulemisen tarkastelu.
Pahan vastustaminen: Miten uskova voi varjeltua ja pysyä lujana.
5. Rukous ja yhteys
Rukous: Sivustolla on erittäin laaja "Isä meidän" -rukouksen analyysi sekä opetusta kuuntelevasta rukouksesta ja meditaatiosta.
Seurakunta: Mikä on seurakunnan merkitys ja miten se toimii "pakanoiden helluntain" tai alkukirkon askelissa.
Yhteenveto linjauksista
Jos beeta.fi:n sanoma pitäisi tiivistää yhteen lauseeseen, se olisi: Syvällinen ja juureva kristinusko, joka perustuu Raamatun tutkimiseen, Pyhän Hengen johdatukseen ja käytännön elämän pyhitykseen.
Tärkeimmät huomiot käyttäjälle:
Muotoilu: Materiaalit on saatavilla monessa muodossa (PDF, DOC, ODT, Web), mikä viestii halusta tehdä opetus mahdollisimman saavutettavaksi.
Tuoreus: Sivustoa päivitetään aktiivisesti.
Jatkuvuus: Sivusto tarjoaa polun Alfa-kurssilta eteenpäin "Beeta-vaiheeseen", eli syvempään opetuslapseuteen.

----

Table of Contents

Armo	9

Armo Vanhassa testamentissa	9

Armo Uudessa testamentissa	11

Oikeudenmukaisuuden toteutuminen kristityn elämässä	16

Onko Jumalan armo rajallinen?	22

Onko Jumalan armo rajallinen	30

T10 Asiaa seurakunnasta	44

080919 Alkukirkon askelissa - Lehtileike	44

Syntyi kaksi keskusta – Rooma ja Istambul	46

SEURAKUNTA	47

Peltoon kätketty aarre, kallisarvoinen helmi, nuotta (Mat 13:44-49)	47

Mikä on seurakunta?	52

Ehtoollinen	69

Kristilliset rutiinit ja symbolit	84

Hengellinen musiikki	89

Naisen asema Raamatussa	95

Beeta-alustus Hengellinen (väki)valta	106

Kirkon hengellinen tila	113

Enkelit	123

Näyt - hallusinaatiot	129

Beeta-alustus – Enkelit, enkelikokemukset	145

Miksi ja miten kertoisin toisille?	151

Jeesuksesta kertominen	155

Neuvomisen vaikeus	159

Ihmisen tie Jumalan luo	164

Vaietako vai puhua Jeesuksesta?	170

Beeta-alustus – Kielletyt puheenaiheet	178

Beeta-alustus – Miksi kristittyjä kartetaan?	181

Luonnollinen todistus Jeesuksesta	186

Kommentit Jehovan todistajien julkaisuun ”Mitä raamattu todella opettaa”	194

Veljesseura.org	234

Jehovan todistajien vuosiluvut: 1914 - Lyhyt kertaus	234

Eksytys	240

Väärät profeetat	249

Harhaoppi vai kristillinen suuntaus?	259

Hätkähdyttävän tarkka profetia on toteutumassa	267

Maallistuminen	269

Kommentteja Mormonin kirjaan (kirjan suomenkieliseen versioon)	277

Marcus J. Borg ja Kristinuskon sydän	334

Kuoleman arvoitus	342

LUTHER	373

Johannes Kastaja	378

Naisen asema Raamatussa	392

Puhakka - Jeesus opettajana	401

Jeesuksen identiteetti	414

Joulu	423

Pääsiäinen	433

Mistä sinä olet lähtöisin – Puhakka 23.10.2019	440

Miksi joulu?	462

Jumalan valtakunta	468

Jumalan läsnäolo	486

Mikä kristinuskossa ja kristittynä elämisessä on tärkeintä	492

Kuolleiden tila ennen ylösnousemusta	499

Helvetti	525

Ilmestyskirja lyhyesti	529

Ilmestyskirjan symboliiikka	540

Jeesuksen toinen tuleminen	550

Jeesuksen toisen tulemisen odotus	562

Jeesuksen toinen tuleminen	570

Suomi ja lopun ajat	581

Viimeiset ajat - Sama Jeesus - Danielin ja Johanneksen näkemänä	588

Jeesuksen kirjeet meille ja maidän seurakunnillemme	592

Jeesus avaa kirjakäärön ja ensimmäisen sinetin	598

Kuudennesta sinetistä kuudenteen pasuunaan	614

Kristuksen paluu ja vihan maljat	631

Tuhatvuotinen aikakausi ja viimeinen tuomio	651

Katoavat ja katoamattomat aarteet	663

Parantumisesta kohtia Raamatussa	671

Vieläkö Jumala parantaa	678

Miksi Jeesus ei paranna	685

Miksi Jeesus ei paranna? (5.6.2011)	685

Parantuminen	689

Parantaako Jumala?	694

Pelastuminen Raamatussa	706

PELASTUS	716

Riippuvuus Jeesuksesta	729

Mitä tapahtuu pelastumisessa	736

Rankaiseeko Jumala meitä	746

Viha	761

Pelko	766

Raamatun lukeminen kirjaimellisesti	776

Raamatun sanalla lyönti	783

Viekö eksegetiikka uskon	796

Viekö eksegetiikka uskon?	796

Ennakko-oletukselliset erimielisyydet	798

Metodologiset erimielisyydet	799

Konsensus?	800

Voiko Raamattua vain lukea?	801

Eksegeettisen kummituksen aiheuttamat konkreettiset ahdistukset	803

Redaktio vai traditio?	803

Paavali vai Jumala?	805

Ohjeita Raamatun lukemiseen:	806

Tuhlaajapoikavertaus	807

Saarna laajemmin - Kuninkaasi tulee kunniassa	812

Luther - Ihmisen sidottu ratkaisuvalta	816

Epärehellinen taloudenhoitaja - edellinen versio	830

Epärehellinen taloudenhoitaja - uusi versio 13.10.2025	838

Käskyt	850

Käskyt	858

Galatalaiskirjeen selitystä	869

Roomalaiskirje	880

Veren merkitys Raamatussa	889

Kymmenykset Raamatussa	897

Kolossalaiskirje	906

Torinon käärinliina ja Jeesuksen ylösnousemus	911

Lauri Thuren - Synnyttämällä taivaaseen	920

Voimattomana voimakas	923

Kuulemmeko ja ymmärrämmekö	933

Helluntai	946

Pietarin puhe helluntaina	954

Seurakunnan alku	962

Pietarin puhe Jumalan tekemän ihmeen jälkeen	971

Jeesuksesta pitää puhua	978

Luottamus Jumalaan	986

Kärsiminen Jeesuksen nimen tähden	991

Missä ihmisiä siellä vaikeuksia	997

Ensimmäinen kristitty marttyyri	1003

Herätys Samariassa	1019

Ymmärränkö lukemaani	1026

Paavalin kääntyminen	1031

Paavali vastakääntyneenä	1040

Pietarin lähetysmatka	1043

Pakanoiden helluntai	1047

Pietaria syytetään perinteiden rikkomisesta	1053

Paavali kutsutaan työhön	1059

Turvana maailma vai Jumala	1063

Armolahjat toimivat seurakunnassa	1069

Paavalin puhe juutalaisille	1074

Jumalan sanan vaikutus	1083

Jumalan kunnia luonnossa	1090

Jumalan armo	1096

Kysymys ympärileikkauksesta	1103

Armon vastaanottaminen	1112

Pyhän Hengen johdossa	1118

Jumalan toiminta ahdistusten kautta	1125

Pyhät kirjoitukset	1130

Epäjumalien palvonta	1138

Apostolien teot 26 - Sammeli Juntunen	1145

Henki vai henki	1150

Saitteko Pyhän Hengen kun tulitte uskoon	1156

ALFA alustus – Miten voin täyttyä Hengellä? / Armolahjat	1161

Turva Jeesuksessa	1171

Apostolien teot 20	1177

Apostolien teot 21	1187

Paavalin uskoontulo	1194

Omatunto erehtyy ilman Jumalan sanaa	1201

Olemmeko nasaretilaisten lahko?	1208

Paavalin todistus	1214

Kristityn usko	1221

Pyhän Hengen teot	1230

Vanha ja uusi eivät sovi yhteen	1236

T9 Armo ja oikeudenmukaisuus

Armo

Armo on Raamatun tärkeimpiä käsitteitä.

Armonsa kautta Jumala ilmaisee rakkautensa laadun, rikkauden ja täyteyden. (Ilman ansiotonta armoa, Jumalan rakkaus jäisi sisällöltään ehdolliseksi ja ontoksi.)

Armo(liito)n kautta Hän on tehnyt meidät osalliseksi suurimmasta mysteeristään. (Jumalan lapseus annetaan ja seurakunta voi olla Karitsan morsiamena vain Jumalan yksipuolisen armotoiminnan vuoksi, jonka Jeesus teki.)

Pyhyydessään Jumala on sekä armon että vihan Jumala, sekä anteeksi antava että rankaiseva Jumala. (Pyhyys on Jumalan olemuksen perustava ja oleellinen tunnusmerkki. Jumala ei olisi pyhä, ellei Hän myös vihaisi ja rankaisisi pahaa. Jos Hän osoittaisi ”lepsuutta” antaessaan anteeksi, Häneen ei voisi luottaa.)

Jumala osoittaa armonsa yksinomaan ja ainoastaan liiton (= sovituksen) perusteella. Liitto on armoliitto. Tähän armoliittoon pääsevät ne, jotka sallivat Jumalan heidät siihen pelastaa. Sekä Vanhan Testamentin liitto että Uuden testamentin liitto ovat molemmat armoliittoja.

Armoon vastaamiseen sisältyy sekä pelko (kunnioitus) että rakkaus.

Armo Vanhassa testamentissa

Armo ja Jumalan liitto Israelin kanssa kuuluvat käsitteinä yhteen. Jo Vanhan testamentin liitto oli armoliitto. Liitto on syntynyt Jumalan armonaloitteesta, se pysyy voimassa Jumalan osoittaman armollisen liittouskollisuuden tähden, se saatetaan entiselleen ja uudistetaan Israelin luopumisen jälkeen Jumalan armollisen asioihin puuttumisen kautta. Liiton olemukseen kuuluu, että Jumala on tehnyt sen itse omasta aloitteestaan vapaan ja ansaitsemattoman valinnan kautta ja pitää siitä kiinni Israelin rajattomasta kiittämättömyydestä ja luopumistaipumuksista huolimatta.

VT:n yhden armo-sanan (myötätunto, sääli, suosio, viehkeys) merkitys on, kun osoitetaan tai anotaan yksipuolista suosiota ilman velvoitusta tai ehtoa. Tätä Jumalan armoa anotaan monissa psalmeissa osoituksena siitä, että rukoilija tajuaa olevansa täysin sen varassa. Tällaista armoa Jumala osoitti Nooalle, kun pelasti hänet vedenpaisumuksesta (1 Moos. 6:8).

Ps. 4:2. Vastaa minulle, Herra, kun huudan sinua! Sinä, Jumala, olet minun auttajani, sinä avaat minulle tien ahdingosta. Ole minulle armollinen ja kuule rukoukseni!

Ps. 6:3-4. Ole minulle armollinen, Herra, minä olen nääntynyt. Paranna minut, Herra, tuska polttaa minun luissani ja mieltäni jäytää pelko. Herra, kuinka kauan vielä?

1 Moos. 6:8. Mutta Nooa oli Herralle mieluinen. (Edellisen käännöksen mukaan jae kuuluu;) Mutta Nooa sai armon Herran silmien edessä.

Armon käsite on lähellä laupeutta. VT:n toista armo-sanaa (armo, laupeus, armahtavaisuus, sääli, suopeus, sisälmykset – joka on johdettu kohtu-sanasta) ilmentää lähinnä tunnepohjaista armoa, jonka lähtökohtana on alkuperäinen yhteys armon lahjoittajan ja sen vastaanottajan välillä. Vanhemmat osoittavat armahtavaisuutta lapsiaan kohtaan esim. Jes. 49:15, Ps. 103:13. Kun se Herran armo, jossa tätä armo-sanaa on käytetty, kohdistuu Israeliin, on kysymyksessä tällainen yhteys. Jes. 49:13, 15, 54:7, Jer. 30:18, 31:20.

Jes. 49:13. Riemuitkaa, taivaat! Iloitse, maa! Ratketkaa riemuun, te vuoret! Herra lohduttaa kansaansa, hän hoivaa köyhiä lapsiaan.

Jes. 49:15. Unohtaako äiti rintalapsensa, unohtaisiko hoivata kohtunsa hedelmää? Vaikka hän unohtaisikin, minä en sinua unohda.

Jes. 54:7. Hetkeksi minä sinut jätin, mutta suuressa rakkaudessani minä nyt haen sinut takaisin.

Jer. 30:18. Näin sanoo Herra: - Minä pystytän jälleen Jaakobin teltat, minä armahdan hänen asuinsijojaan. Kaupunki rakennetaan kukkulalleen, palatsi on seisova entisellä paikallaan.

Jer. 31:20. Eikö Efraim ole minun rakas poikani, silmieni ilo? Vaikka puhunkin Efraimia vastaan, en voi häntä unohtaa. Minun sydämeni heltyy, en voi olla armahtamatta häntä, sanoo Herra.

Jumala kuvaa itseään VT:ssa perustavaa laatua olevalla tavalla itsetodistuksissaan lukuisin armokäsittein.

2 Moos. 34:5-7. Herra laskeutui alas verhoutuneena pilveen, tuli Mooseksen luo ja lausui nimen Jahve. Sitten Herra kulki hänen editseen ja sanoi hänen kuultensa: "Herra, Herra on laupias Jumala, hän antaa anteeksi. Hän on kärsivällinen, ja hänen hyvyytensä ja uskollisuutensa on suuri. Hän on armollinen tuhansille ja antaa anteeksi pahat teot, rikkomukset ja synnit, mutta ei jätä syyllistä rankaisematta.

4 Moos. 14:18. Herra on kärsivällinen, ja hänen hyvyytensä on suuri. Hän antaa anteeksi pahat teot ja rikkomukset, mutta ei jätä syyllistä rankaisematta.

Neh. 9:16-18. Mutta he, meidän isämme, olivat ylimielisiä ja alkoivat niskoitella. Eivät he totelleet käskyjäsi, vaan kieltäytyivät kuulemasta, eivät he muistaneet ihmetekojasi, joilla olit heitä auttanut. He niskuroivat ja valitsivat itselleen johtajan palatakseen takaisin Egyptin orjuuteen. Mutta sinä annat anteeksi, olet armollinen ja laupias Jumala, sinä olet kärsivällinen ja sinun hyvyytesi on suuri. Sinä et hylännyt heitä, vaikka he valoivat kullasta sonnin ja sanoivat: "Tämä on meidän jumalamme, tämä johti meidät pois Egyptistä."

Ps. 103:8-18. Anteeksiantava ja laupias on Herra. Hän on kärsivällinen ja hänen armonsa on suuri. Ei hän iäti meitä syytä, ei hän ikuisesti pidä vihaa. Ei hän maksanut meille syntiemme mukaan, ei rangaissut niin kuin olisimme ansainneet. Sillä niin kuin taivas on korkea maan yllä, niin on Herran armo suuri niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Niin kaukana kuin itä on lännestä, niin kauas hän siirtää meidän syntimme. Niin kuin isä armahtaa lapsiaan, niin armahtaa Herra niitä, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Hän tuntee meidät ja tietää meidän alkumme, muistaa, että olemme maan tomua. Ihmisen elinaika on niin kuin ruohon: kuin kedon kukka hän kukoistaa, ja kun tuuli käy yli, ei häntä enää ole eikä hänen asuinsijansa häntä tunne. Mutta Herran armo pysyy ajasta aikaan, se on ikuinen niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Polvesta polveen ulottuu hänen uskollisuutensa kaikkiin, jotka pysyvät hänen liitossaan, muistavat hänen käskynsä ja elävät niiden mukaan.

Itse asiassa onkin niin, että jo Vanhassa Testamentissa jumalan hallitsevin ominaisuus on armo.

Vanhan testamentin ajan ihmiset pelastuivat uskomalla Kristukseen samoin kuin mekin pelastumme uskomalla Kristukseen. He uskoivat Häneen, joka oli luvattu mutta ei vielä ollut tullut. Me uskomme Häneen, joka oli luvattu ja joka on jo tullut ja on vielä tuleva. (Katso ”Kristillinen dogmatiikka / Franz Pieper”, sivu 472 Vanhan liiton armovälineet.)

Armo Uudessa testamentissa

Uudessa Testamentissa Jumalan armo on pääkäsite. Jumalan valtakunta on armon valtakunta. Armon käsite on aina yhteydessä Jumalan armotekoon Kristuksen lunastustyössä. Hänen työhönsä liiton solmimiseksi ja sen ylläpitämiseksi.

Jumalan armo on sekä

meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen pelastustyön kautta osoitettu armoteko, että

tämän teon kautta hankittu (ja lahjaksi saatu) armon tila.

Tuloksena tästä Jumalan armoteosta Kristuksen pelastustyössä on, että Jumalan mielisuosio on niiden osana, jotka uskon kautta ovat uudessa liittosuhteessa Jumalaan.

Armon ensisijainen lahja on

syntien anteeksiantamus ja

välitön yhteys Jumalaan (Jumalan lapseus) sekä

iankaikkinen elämä.

Jeesus itse ei käytä armo-käsitettä (”karis”). Mutta kaikki mitä Hän sanoo tai tekee, on ilmentämässä Jumalan armoa. Armo tuli Jeesuksen Kristuksen kautta. Jumalan valtakunnan tuleminen ihmisten keskuuteen (ja ihmiseen) on Jumalan antama lahja, täysin ansioton, armosta ja ilmaiseksi annettu.

Joh. 1:16-17. Hänen täyteydestään me kaikki olemme saaneet, armoa armon lisäksi. Lain välitti Mooses, armon ja totuuden toi Jeesus Kristus.

Luuk. 12:31-32. Etsikää Hänen valtakuntaansa, niin te saatte myös kaiken tämän. "Älä pelkää, pieni laumani. Teidän Isänne on päättänyt antaa teille valtakunnan.

Matt. 18:14. Samoin ei teidän taivaallinen Isänne tahdo, että yksikään näistä vähäisistä joutuisi hukkaan.

Luuk. 18:13-14. Publikaani seisoi taempana. Hän ei tohtinut edes kohottaa katsettaan taivasta kohti vaan löi rintaansa ja sanoi: 'Jumala, ole minulle syntiselle armollinen!' "Minä sanon teille: hän lähti kotiinsa vanhurskaana …

Matt. 11:4-6. Jeesus vastasi heille: "Kertokaa Johannekselle, mitä kuulette ja näette: Sokeat saavat näkönsä ja rammat kävelevät, spitaaliset puhdistuvat ja kuurot kuulevat, kuolleet herätetään henkiin ja köyhille julistetaan ilosanoma. Autuas se, joka ei minua torju."

Matt. 9:13. Menkää ja tutkikaa, mitä tämä tarkoittaa: 'Armahtavaisuutta minä tahdon, en uhrimenoja.' En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä."

Matt. 26:27-28. Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

Paavalilla armo on pääkäsite. Paavalin teologia on armon teologiaa, oppia Jumalan armosta. Uudessa Testamentissa esiintyy ”karis” –käsite (armo) kaikkiaan 155 kertaa, joista Paavalilla 100 kertaa. Jumalan armo merkitsee Paavalilla;

toisaalta Jumalan suosiota (hyväntahtoisuutta) syntisiä kohtaan, sellaista armoa joka päästää Jumalan vihasta,

toisaalta Jumalan tekemää armotekoa, että Hän lähetti Poikansa meille sovitukseksi. Tämän sovituksen kautta Hän voi ansiotta, kenenkään arvoon katsomatta vanhurskauttaa ihmiset ja lahjoittaa heille iankaikkisen elämän.

Room. 5:1-2. Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa. Kristus on avannut meille pääsyn tähän armoon, jossa nyt lujasti pysymme. Me riemuitsemme siitä toivosta, että pääsemme Jumalan kirkkauteen.

Room. 5:8-10. Mutta Jumala osoittaa rakkautensa meitä kohtaan siinä, että Kristus kuoli meidän puolestamme, kun vielä olimme syntisiä. Kun hän nyt on vuodattamalla verensä tehnyt meidät vanhurskaiksi, hän vielä paljon varmemmin pelastaa meidät tulevalta vihalta. Jos kerran Jumalan Pojan kuolema sovitti meidät Jumalan kanssa, kun olimme hänen vihollisiaan, paljon varmemmin on Jumalan Pojan elämä pelastava meidät nyt, kun sovinto on tehty.

Room. 3:22-26. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi (ek. armoistuimeksi), hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa. Pitkämielisyydessään hän jätti menneen ajan synnit rankaisematta, mutta nyt meidän aikanamme hän osoittaa vanhurskautensa: hän on itse vanhurskas ja tekee vanhurskaaksi sen, joka uskoo Jeesukseen.

Se, että ihminen saa armon, on seurausta Jumalan armotyöstä Kristuksessa. Jumalan armonosoituksen dramaattisena huippukohdan muodostaa Pojan antaminen ristiinnaulittavaksi. Jumala on asettanut Kristuksen armoistuimeksi (uk. sovitusuhriksi) sovitusveren perusteella (Room. 3:25). Kristuksen risti on armon ilmestymispaikka. Kristus itse on armon välittäjä ja välikappale. Kristuksen kautta Jumala toteuttaa sitä armotahtoaan, josta Hän teki päätöksen jo ennen maailman luomista. Koska Jumalan armonosoitus ilmenee Kristuksen kautta, voidaan armoa kutsua myös Jeesuksen Kristuksen armoksi.

2 Tim. 1:9-11 (edellisen käännöksen mukaan). Hän, joka on meidät pelastanut ja kutsunut pyhällä kutsumuksella, ei meidän tekojemme mukaan, vaan oman aivoituksensa ja armonsa mukaan, joka meille on annettu Kristuksessa Jeesuksessa ennen ikuisia aikoja, mutta nyt ilmisaatettu meidän Vapahtajamme Kristuksen Jeesuksen ilmestymisen kautta, joka kukisti kuoleman ja toi valoon elämän ja katoamattomuuden evankeliumin kautta, jonka julistajaksi ja apostoliksi ja opettajaksi minä olen asetettu.

2 Tim. 1:9-11 (uuden käännöksen mukaan). Hän on meidät pelastanut ja kutsunut pyhällä kutsullaan, ei meidän tekojemme perusteella vaan oman päätöksensä ja armonsa mukaisesti, jonka hän jo ennen aikojen alkua soi meille antamalla meille Kristuksen Jeesuksen ja joka nyt on tullut julki, kun meidän Vapahtajamme, Kristus Jeesus, on ilmestynyt. Hän on kukistanut kuoleman ja tuonut valoon elämän ja katoamattomuuden lähettämällä maailmaan evankeliumin. Sen kuuluttajaksi, apostoliksi ja opettajaksi minut on asetettu.

2 Kor. 13:13. Tulkoon teidän kaikkien osaksi Herran Jeesuksen Kristuksen armo, Jumalan rakkaus ja Pyhän Hengen yhteys!

Kristittynä oleminen merkitsee

armon osallisuutta,

armossa olemista,

armon vastaanottamista.

Fil. 1:7. te kaikki olette osallisia samasta armosta kuin minä (Paavali).

Room. 5:2. Kristus on avannut meille pääsyn tähän armoon, jossa nyt lujasti pysymme.

Room. 1:7. Jumalan, meidän Isämme, ja Herran Jeesuksen Kristuksen armo ja rauha teille.

2 Kor. 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Kristuksesta pois lankeaminen merkitsee armosta pois joutumista.

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Gal. 1:6-8. Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu.

Armo edustaa pelastustietä, joka on jyrkästi vastakkainen lain pelastustielle (teoilla ansaittu vanhurskaus ja itse itsensä vapautus). Armo sulkee pois kaiken ansioajattelun hyvine tekoineen. Armo ei siis ole sellaista ”armoa”, että kunhan minä vain yritän tehdä oman osuuteni, niin Jumala sitten tekee oman osuutensa ja ”armahtaa loput”. Jos näin olisi, niin millä uskovien kristittyjen sarjamurhaaja saisi tekonsa anteeksi ja armon? Paavali sai koska uskoi Jeesuksen sovitustyön koskevan myös häntä itseään.

Room. 4:4. Työntekijälle maksettua palkkaa ei katsota armosta saaduksi vaan ansaituksi.

Room. 11:6. Mutta jos valinta kerran perustuu armoon, se ei perustu ihmisen tekoihin - muutenhan armo ei olisi armo.

Room. 6:14. 14. Synti ei enää ole teidän herranne, sillä te ette ole lain vaan armon alaisia.

Gal. 5:4. 4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Armo ja usko ovat sopusoinnussa keskenään. Uskon kautta luotamme Jumalan lupauksiin ja otamme armon vastaan. Uskon kautta armo alkaa vaikuttaa meissä.

Room. 4:14-16. Jos näet perillisiä ovat ne, jotka vetoavat lain noudattamiseen, silloin usko menettää merkityksensä ja lupaus raukeaa. … Lupaus ja usko kuuluvat yhteen sitä varten, että kaikki olisi armoa. Näin lupaus on varma ja koskee kaikkia Abrahamin jälkeläisiä, ei vain niitä joilla on laki, vaan myös niitä joilla on Abrahamin usko.

Ef.2:8. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja.

1 Tim. 1:14. Meidän Herramme armo on ollut yltäkylläinen, samoin se usko ja rakkaus, jonka Kristus Jeesus saa aikaan.

Armossa voi kasvaa. Armossa kasvaminen on Kristuksen tuntemisen kasvua. Armolahjat annetaan armosta yksittäiselle ihmiselle seurakunnassa tehtävää palvelustyötä varten.

2 Tim. 2:1. Vahvistakoon siis Kristuksen Jeesuksen armo sinua, poikani!

2 Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

Ef. 4:7. Mutta kukin meistä on saanut oman armolahjansa, sen jonka Kristus on nähnyt hyväksi antaa.

1 Piet. 4:10. 10. Palvelkaa kukin toistanne sillä armolahjalla, jonka olette saaneet, Jumalan moninaisen armon hyvinä haltijoina.

Tiit. 2:11-12. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, …

Yksittäisiä Raamatun kohtia.

Jumala haluaa armahtaa aina silloin kun se suinkin on mahdollista.

Hän armahtaa ne, jotka Häntä avuksi huutavat.

Hän armahtaa ne, jotka pelkäävät ja rakastavat Häntä.

Hän armahtaa nöyrät (Jumalan sanan alle nöyrtyvät).

Hän armahtaa ne, jotka tunnustavat ja hylkäävät rikkomuksensa.

Ps.86:5. Sinä, Herra, olet hyvä, sinä annat anteeksi, runsain mitoin sinä jaat armoasi kaikille, jotka sinua avuksi huutavat.

Ps. 103:11. Sillä niin kuin taivas on korkea maan yllä, niin on Herran armo suuri niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä.

Snl. 3:34. Säälimätöntä ei Herra sääli, mutta nöyrille hän antaa armonsa.

Snl. 28:13. Joka rikkomuksensa salaa, ei menesty, joka ne tunnustaa ja hylkää, saa armon.

Armo Jumalan ominaisuutena.

Jumala on täynnä armoa.

Jeesus on täynnä armoa.

Jes. 63:7. Herran armotöitä minä julistan, Herran ylistettäviä tekoja, muistaen kaikkea sitä, minkä Herra on meille tehnyt, hänen suurta hyvyyttään Israelia kohtaan, kaikkea, minkä hän on sille tehnyt, hän, joka on uskollinen ja täynnä armoa.

Joh. 1:14.14. Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme. Me saimme katsella hänen kirkkauttaan, kirkkautta, jonka Isä ainoalle Pojalle antaa. Hän oli täynnä armoa ja totuutta.

Jumalan voima ilmenee armona.

1 Kor.15:10. Mutta Jumalan armosta minä olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

Apt. 6:8. Stefanos oli täynnä armoa ja voimaa, ja hän teki suuria ihmeitä ja tunnustekoja kansan keskuudessa.

2 Kor.12:9. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima.

Ps. 94:18. Aina kun olin vähällä kaatua, sinun armosi, Herra, oli minun tukenani.

Armo ja kärsimys kulkevat joskus käsi kädessä.

Fil. 1:29. Teille on suotu se armo, että saatte uskoa Kristukseen ja vielä kärsiäkin hänen puolestaan.

1 Piet. 2:19-20. Armoahan se on, jos joku omassatunnossaan Jumalaan sidottuna joutuu syyttömästi kestämään kärsimyksiä. Mitä erinomaista siinä on, jos te kestätte silloin, kun teitä kuritetaan tehtyänne väärin? Jos te sen sijaan kestätte silloin, kun joudutte kärsimään tehtyänne oikein, se on Jumalalta teille tulevaa armoa.

Armo ihmisen ”ominaisuutena”

voi olla täynnä armoa,

armossa voi kasvaa,

armo voidaan hukata,

armo voidaan kääntää riettaudeksi,

Apt. 6:8. Stefanos oli täynnä armoa ja voimaa, ja hän teki suuria ihmeitä ja tunnustekoja kansan keskuudessa.

2 Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

Hebr. 12:15-16. Pitäkää huoli siitä, ettei yksikään hukkaa Jumalan armoa eikä mikään katkeruuden verso pääse kasvamaan ja tuottamaan turmiota, sillä yksikin sellainen saastuttaa monet. Katsokaa, ettei joukossanne ole ketään siveettömästi elävää tai maailmallista, sellaista kuin Esau, joka yhdestä keitosta myi esikoisuutensa.

Juud. 1:4. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen.

Lähteenä olen käyttänyt pääsääntöisesti Isoa Raamatun tietosanakirjaa.

Oikeudenmukaisuuden toteutuminen kristityn elämässä

Jos itse menetän terveyteni, koenko sen oikeudenmukaisena? Entä omaisuuden menetys? - Terveyden tai omaisuuden menetys tuo esille sen, mihin olen kiinnittänyt sydämeni. Onko sydän kiinni maallisissa vai Jumalan tahdossa. Tämä ei tarkoita sitä, ettei kristityllä saisi olla omaisuutta. Hän ei vain voi rakastaa sitä.

Luuk. 16:13. Yksikään palvelija ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän on liittynyt toiseen, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa."

Matt. 6:24. "Kukaan ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän toista pitää arvossa, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa.

Sananl. 30:9. Jos saan kovin paljon, saatan kieltää Jumalan ja kysyä mielessäni: "Mikä on Herra?" Jos ylen määrin köyhdyn, saatan varastaa ja vannoa väärin, rikkoa Jumalani nimeä vastaan.

Olisiko se oikeudenmukaista, että Jumala palauttaisi meidät pakolla itsensä tykö? Vai onko se oikeudenmukaisempaa, että ihminen joka ei halua kuunnella Jumalaa, saa toimia oman päänsä mukaan, jopa väärin? Jumala kun ei näytä muuttavan sydäntämme väkisin. Tämä tosin aiheuttaa sen, että maailmassa on sellaista riistoa, josta kristitytkin joutuvat kärsimään, ilman että Jumala puuttuu siihen.

Entä tiedon menetys esim. sairauden yhteydessä, tai se että ei saa käyttää taitojaan työelämässä työpaikan menettämisen vuoksi? Taito ja viisauskin on saatu syntymälahjaksi Jumalalta. Tosin viisaus, ilman että se on sidoksissa Jumalan sanaan, vie harhaan, koska se on silloin sidottu itseen ja oman kunnian tavoitteluun.

Sananl. 14:12 ja 16:25. Moni luulee omaa tietään oikeaksi, vaikka se on kuoleman tie.

Luuk. 19:12-13. Hän (Jeesus) sanoi: "Ylhäinen mies lähti matkalle kaukaiseen maahan saadakseen siellä nimityksen kuninkaaksi ja palatakseen sitten takaisin. Hän kutsui luokseen kymmenen palvelijaansa, antoi heille kullekin kultarahan (ek. leiviskän) ja sanoi: 'Käyttäkää näitä parhaanne mukaan, kunnes minä palaan.'

Saarn. 8:11-14. Milloin pahaa tekoa ei pian seuraa rangaistus, ihmiset rohkaistuvat pahantekoon: moni syntinen tekee pahaa sata kertaa ja elää silti kauan. Tiedän kuitenkin, että Jumalaa pelkäävälle käy hyvin hänen jumalanpelkonsa johdosta, ja tiedän myös, että jumalattomalle ei käy hyvin: koska hän ei pelkää Jumalaa, hänen elinpäivänsä häipyvät kuin pakeneva varjo. Turhuutta (katoavaa) on maan päällä tämäkin: on hurskaita, joiden käy niin kuin he olisivat tehneet vääryyttä, ja on jumalattomia, joiden käy niin kuin he olisivat tehneet oikein. Minä sanon: se on turhuutta (katoavaa).

Joh. 5:28-29. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

Ap. t. 17:31. Hän (Jumala) on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies (Jeesus Kristus), jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Meillä on erilaisia leivisköjä (syntymälahjoja, peritty varallisuus, yms.). Me saamme käyttää niitä tai olla käyttämättä. Jumala ei puutu niiden käyttämiseen. Tosin me joudumme tilille tekemisistämme ja tekemättä jättämisistämme silloin, kun Herramme palaa.

Luuk. 12:16-21. Ja hän (Jeesus) esitti heille vertauksen: "Oli rikas mies, joka sai maastaan hyvän sadon. Hän mietti itsekseen: 'Mitä tekisin? Minun satoni ei mahdu enää mihinkään.' Hän päätti: 'Minäpä teen näin: puran aittani ja rakennan isommat niiden sijaan. Niihin minä kerään koko satoni ja kaiken muun, mitä omistan. Sitten sanon itselleni: Kelpaa sinun elää! Sinulla on kaikkea hyvää varastossa moneksi vuodeksi. Lepää nyt, syö, juo ja nauti elämästä!' Mutta Jumala sanoi hänelle: 'Sinä hullu! Tänä yönä sinun sielusi vaaditaan sinulta takaisin. Ja kaikki, minkä olet itsellesi varannut - kenelle se joutuu?' "Näin käy sen, joka kerää rikkautta itselleen mutta jolla ei ole aarretta Jumalan luona."

Dan. 7:21-22. Minun katsellessani tuo sarvi ryhtyi sotaan pyhiä vastaan, ja se voitti heidät ja piti heitä vallassaan, kunnes Ikiaikainen saapui ja Korkeimman pyhät saivat oikeutensa ja tuli hetki, jolloin pyhät ottivat haltuunsa vallan.

Minä voin siis tämän elämän aikana valita myös sen, noudatanko oikeudenmukaisuutta vai en. Toiset haluavat elää itselleen välittämättä siitä, mitä Jumala sanoo oikeudenmukaiseksi. He voivat jopa vainota muita, varsinkin niitä, jotka tahtovat elää Jumalan sanaa noudattaen.

Jaak. 1:20. sillä miehen viha ei johda oikeudenmukaisuuteen (se mikä on oikein, se mikä on vanhurskasta), jota Jumala tahtoo.

Saarn. 5:7-9. Jos näet, että maakunnassasi sorretaan köyhää ja loukataan lakia ja oikeutta, niin älä ihmettele: ... Joka rakastaa rahaa, ei saa sitä kyllin, eikä se, joka rakastaa rikkautta, saa voittoa tarpeekseen. ...

Room. 2:5-6. Mutta sinä olet kova etkä sisimmässäsi tahdo kääntyä. Näin kartutat vihaa, ja se kohtaa sinut vihan päivänä, jolloin Jumalan oikeudenmukainen tuomio tulee julki. Silloin Jumala maksaa jokaiselle hänen tekojensa mukaan.

Jer. 12:1. Herra, sinä olet oikeudenmukainen, kuinka minä voisin syyttää sinua mistään? Silti kysyn: Onko oikein, että jumalattomat menestyvät, että kaikki luopiot saavat elää rauhassa?

Ilm. 22:11-12. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä (Jeesus) tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan.

Matt. 10:16-20. "Minä lähetän teidät kuin lampaat susien keskelle. Olkaa siis viisaita kuin käärmeet ja viattomia kuin kyyhkyset. "Pitäkää varanne, sillä ihmiset vievät teidät oikeuden eteen ja ruoskivat teitä synagogissaan. Maaherrojen ja kuninkaidenkin eteen teitä tullaan viemään minun takiani, todistukseksi heille ja kansoille. Mutta kun teidät luovutetaan viranomaisten käsiin, älkää olko huolissanne siitä, miten tai mitä puhuisitte, sillä teille annetaan tuona hetkenä sanat, jotka teidän tulee puhua. Te ette puhu itse, teissä puhuu Isänne Henki.

Mark. 13:9. "Pitäkää varanne! Teidät viedään oikeuteen ja teitä piestään synagogissa. Maaherrojen ja kuninkaiden eteen te joudutte minun nimeni tähden, todistukseksi heille.

2. Tess. 1:4-5. Me (Paavali) voimmekin ylpeinä kertoa Jumalan seurakunnissa teistä ja teidän kestävyydestänne ja uskostanne kaikissa vainoissa ja ahdingoissa, joiden keskellä elätte. Ne todistavat Jumalan oikeudenmukaisesta tuomiosta, siitä, että hän hyväksyy teidät valtakuntaansa, jonka vuoksi te nyt myös kärsitte.

Jumalatonta ei voi pelkästään armahtaa. Se on kuin maalaisi mädäntyneen hedelmän päältä kauniiksi. Jumalattomalle täytyy tulla Jumalalta myös edellytykset elää armossa. Nämä edellytykset saamme Jeesuksessa Kristuksessa.

Jes. 26:10. Mutta jumalaton, vaikka hänet armahdettaisiin, ei opi elämään vanhurskaan tavoin. Hän vääristää oikeuden, ei hän näe Herran valtasuuruutta.

Jes. 51:7. Kuulkaa minua, te jotka tunnette oikeuden, te joilla on minun lakini sydämessänne: - Älkää pelätkö ihmisten pilkkaa, älkää säikkykö heidän herjauksiaan!

Jumala antaa meille Pyhän Hengen sinetiksi ja vakuudeksi silloin kun uudestisynnymme Jumalan lapsiksi uskomalla Kristukseen. Silloin olemme vanhurskaita, koska Jumala antaa meille oman vanhurskautensa lahjana, ilmaiseksi, Jeesuksen Kristuksen sovituskuoleman tähden. Vanhurskauden yksi merkitys on myös oikeudenmukaisuus – joten Jumala antaa meille uudestisyntymisessä myös jotain omasta ehdottomasta oikeudenmukaisuudestaankin. Vasta tällöin meille on mahdollista toteuttaa oikeudenmukaisuutta omassa elämässämme oikeudenmukaisesti.

Mutta mitä oikeudenmukaisuus sitten on?

Luonnollinen ihminen kokee epäoikeudenmukaisena kaikki itseensä kohdistuvat hankaluudet ja vastoinkäymiset. Joona, Vanhan Testamentin profeetta on tästä hyvä esimerkki. Joona saarnasi että Ninive tuhoutuu. Mutta Jumalan tuntien, Joona piti myös mahdollisena että Jumala ei toteuttaisikaan hänelle saarnattavaksi antamaansa uhkausta. Seurauksena tulisi olemaan Joonalle kasvojen menetys. Jumala käytti risiinikasvia opettaakseen Joonalle jotain itsestään. Joona koki erittäin epäoikeudenmukaisena sen, että hänen oloaan helpottanut kasvi kuoli.

Poikkeuksellisesti toinen ryöväreistä Jeesuksen vieressä ristillä koki tuomionsa oikeudenmukaiseksi – mutta tämä ryöväri pelastui.

Joona 4:5-11. Joona meni ulos kaupungista (sen jälkeen, kun oli saarnannut, että Ninive hävitetään) ja jäi sen itäpuolelle. Siellä hän kyhäsi itselleen oksista katoksen, asettui sen alle suojaan ja odotteli nähdäkseen, miten kaupungille kävisi. Silloin Herra Jumala pani risiinikasvin kasvamaan Joonan yläpuolelle, varjoksi hänen päänsä päälle ja helpottamaan hänen murheellista oloaan. Ja Joona iloitsi kovin tästä risiinikasvista. Mutta seuraavana päivänä aamunkoitteessa Jumala antoi madon purra risiinikasvia, niin että se kuivettui. Auringon noustua Herra pani kuuman itätuulen puhaltamaan, ja aurinko paahtoi Joonan päähän, niin että hän oli nääntymäisillään. Silloin Joona olisi tahtonut kuolla, ja hän sanoi: "Parempi minun on kuolla kuin elää." Mutta Jumala kysyi Joonalta: "Onko sinulla mitään syytä olla suutuksissa risiinikasvin tähden?" Joona vastasi: "Kyllä on, tahtoisin kuolla." Herra sanoi: "Sinä suret risiinikasvia, vaikka et ole nähnyt vaivaa sen vuoksi etkä ole sitä kasvattanut. Yhden yön se vain eli, yhden yön jälkeen se kuihtui pois. Enkö minä säälisi Niniveä, tuota suurta kaupunkia! Siellä on enemmän kuin satakaksikymmentätuhatta ihmistä, jotka eivät pysty edes tekemään eroa oikean ja vasemman käden välillä, ja lisäksi paljon eläimiä."

Luuk. 23:39-43. Toinen ristillä riippuvista pahantekijöistä herjasi hänkin Jeesusta. Hän sanoi: "Etkö sinä ole Messias? Pelasta nyt itsesi ja meidät!" Mutta toinen moitti häntä: "Etkö edes sinä pelkää Jumalaa, vaikka kärsit samaa rangaistusta? Mehän olemme ansainneet tuomiomme, meitä rangaistaan tekojemme mukaan, mutta tämä mies ei ole tehnyt mitään pahaa." Ja hän sanoi: "Jeesus, muista minua, kun tulet valtakuntaasi." Jeesus vastasi: "Totisesti: jo tänään olet minun kanssani paratiisissa."

Ps. 119:75-76. Minä tiedän, Herra, että sinun päätöksesi ovat oikeat - oikein oli, että panit minut nöyrtymään. Anna armosi lohdukseni, niin kuin olet palvelijallesi luvannut.

Jumala on ehdottoman luotettava ja oikeudenmukainen siinä, että Hän toteuttaa sen, mitä on sanassaan, Raamatussa luvannut. Me saamme luottaa siihen, että Jumala tekee sen mitä on sanonut, viimeistä piirtoa myöten.

Ps. 11:7. Herra on vanhurskas Jumala, hän rakastaa oikeutta, oikeamieliset saavat nähdä hänen kasvonsa.

5. Moos. 32:4. Hän on turvamme, kalliomme, teoissaan täydellinen. Kaikki hänen tiensä ovat oikeat. Hän on uskollinen Jumala, ei hän vääryyttä tee. Hän on vanhurskas, tuomioissaan oikea.

Hab. 1:2-7. (Profeetan valitus: Kuinka kauan vääryys saa jatkua?) Kuinka kauan minun pitää huutaa, etkö kuule minua, Herra? Kuinka kauan minun täytyy valittaa väkivallan tähden, etkö sinä auta? Miksi annat minun nähdä vääryyden tekoja, kuinka kauan annat pahuuden vallita? Kaikkialla näen hävitystä ja väkivaltaa, riita puhkeaa, viha leviää. Laki on voimaa vailla, oikeus ei toteudu koskaan. Jumalaton sortaa vanhurskasta, ja oikeus vääristyy. (Jumalan vastaus: Minä kutsun kaldealaiset) Katsokaa kansoja, katsokaa, kauhistukaa ja ihmetelkää, sillä minä teen teidän päivinänne teon, jota ette uskoisi, jos ette itse näkisi. Minä kutsun kaldealaiset, rajun ja pelottavan kansan, joka kulkee maan ääriin ja ottaa haltuunsa toisten asuinsijat. Se on julma ja armoton kansa. Itse se päättää, mikä on oikein ja mitä se saa tehdä.

Sef. 2:1-3. (Nöyrät löytävät turvapaikan) Kokoontukaa vain, pitäkää yhtä, kaikki te häikäilemättömät, ennen kuin Herran päätös toteutuu ja te lennätte pois kuin akanat tuulessa, ennen kuin teidän päällenne tulee Herran vihan hehku, ennen kuin teille koittaa Herran vihan päivä. Mutta te maan nöyrät, jotka noudatatte Herran oikeutta, etsikää Herraa. Etsikää vanhurskautta, etsikää nöyryyttä, niin te ehkä löydätte suojan Herran vihan päivänä.

Jumala odottaa ihmiseltä oikeudenmukaisuutta, joka ilmenee seuraavilla tavoilla (Tähän kohtaan on poimittu kohtia Raamatusta, joissa esiintyy sanat oikeudenmukaisuus tai oikeus);

Ei lahjuksia, puolueettomuus, rehellisyys (Tämä 5 Mooseksen kirjan kohta kertoo meille sen, miten vaikea on sanatarkasti kääntää Raamatun sanaa. Sama alkutekstin sana on käännetty kolmella eri tavalla suomenkieleen.)

5. Moos. 16:19-20. Älkää vääristäkö oikeutta älkääkä olko puolueellisia. Älkää ottako lahjuksia, sillä lahjus sokaisee viisaankin ja vääristää niiden asian, jotka ovat oikeassa. Olkaa rehellisiä (oikea, oikeus, vanhurskaus), noudattakaa oikeudenmukaisuutta (oikea, oikeus, vanhurskaus), niin saatte elää ja pitää omananne sen maan, jonka Herra, teidän Jumalanne, antaa teille.

jae:20 ek. (edellisessä käännöksessä on ao. sana käännetty suomeksi sanalla vanhurskaus) Vanhurskautta, ainoastaan vanhurskautta harrasta, että eläisit ja ottaisit omaksesi sen maan, jonka Herra, sinun Jumalasi, sinulle antaa.

Herran tahdon etsiminen, Jumalan tuntemisen tavoittelu, uskollisuus

Hoos. 10:12-12. Minä sanoin: "Kylväkää oikeudenmukaisuutta (ek. vanhurskauden kylvö), korjatkaa uskollisuutta! Raivatkaa itsellenne uudispelto! Nyt on aika etsiä minua, Herraa, minä tulen varmasti ja annan teille siunauksen sateen."

Jer. 9:22-23. Näin sanoo Herra: - Älköön viisas kerskuko viisaudellaan, älköön väkevä voimillaan, älköön rikas rikkaudellaan. Joka haluaa kerskua, kerskukoon sillä, että tuntee minut ja tietää, mitä minä tahdon. Sillä minä olen Herra, minun tekoni maan päällä ovat uskollisuuden, oikeuden ja vanhurskauden tekoja. Niitä minä tahdon myös teiltä, sanoo Herra.

Laupeus, uskollisuus, rakkaus Jumalaan

Matt. 23:23. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta, tillistä ja kuminasta, mutta laiminlyötte sen, mikä laissa on tärkeintä: oikeudenmukaisuuden (tuomio, oikeus), laupeuden ja uskollisuuden. Näitä teidän pitäisi noudattaa, noita muitakaan unohtamatta.

Luuk. 11:42. "Voi teitä, fariseukset! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta ja ruudanlehdistä ja kaikista vihanneksista, mutta vähät välitätte oikeudenmukaisuudesta (tuomio, oikeus) ja rakkaudesta Jumalaan. Näitähän teidän pitäisi noudattaa, eikä lyödä laimin noita muitakaan käskyjä.

Sananl. 19:22. Uskollisuus on ihmisessä arvokkainta, parempi on köyhä kuin petollinen.

Sorretun ja vähäosaisen puolustaminen, hyvän tekeminen muille

Jes. 1:16-18. Peseytykää, puhdistautukaa, tehkää loppu pahoista töistänne, ne ovat aina silmissäni. Lakatkaa tekemästä pahaa. Opetelkaa tekemään hyvää, tavoitelkaa oikeudenmukaisuutta (oikeus, tuomio, tapa hankkia oikeus), puolustakaa sorrettua, hankkikaa orvolle oikeus (auttaa oikeuteen, hankkia oikeus), ajakaa lesken asiaa. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa.

Pyrkiminen sopuun, kostosta pidättyminen

Matt. 5:21-24. "Teille on opetettu tämä isille annettu käsky: 'Älä tapa.' Se, joka tappaa, on ansainnut oikeuden tuomion. Mutta minä sanon teille: jokainen, joka on vihoissaan veljelleen, on ansainnut oikeuden tuomion. Samoin jokainen, joka sanoo veljelleen: 'Senkin hölmö', on ansainnut Suuren neuvoston tuomion, ja se, joka sanoo: 'Sinä hullu', on ansainnut helvetin tulen. "Jos siis olet viemässä uhrilahjaasi alttarille ja siinä muistat, että veljelläsi on jotakin sinua vastaan, niin jätä lahjasi alttarin eteen ja käy ensin sopimassa veljesi kanssa. Mene sitten vasta antamaan lahjasi.

Room. 12:17-19. Älkää maksako kenellekään pahaa pahalla, vaan pyrkikää siihen, mikä on hyvää kaikkien silmissä. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa. Älkää ottako oikeutta omiin käsiinne, rakkaat ystävät, vaan antakaa Jumalan osoittaa vihansa. Onhan kirjoitettu: "Minun on tuomio, minä maksan tekojen mukaan" - näin sanoo Herra.

Sallii Jumalan uudistaa mielen ja hengen

Ef. 4:17-24. Minä varoitan teitä vakavasti Herran nimeen: älkää enää eläkö niin kuin pakanat! Heidän ajatuksensa ovat turhanpäiväisiä, heidän ymmärryksensä on hämärtynyt, ja se elämä, jonka Jumala antaa, on heille vieras, sillä he ovat tietämättömiä ja sydämeltään paatuneita. Heidän tuntonsa on turtunut, ja he ovat heittäytyneet irstailuihin sekä kaikenlaiseen saastaisuuteen ja ahneuteen. Mutta ei teille ole Kristuksesta tällaista opetettu, jos todella olette hänestä kuulleet, jos teille on opetettu se totuus, joka Jeesuksessa on. Sen opetuksen mukaan teidän tulee hylätä entinen elämäntapanne ja vanha minänne, joka on petollisten himojensa vuoksi tuhon oma. Teidän tulee uudistua mieleltänne ja hengeltänne ja pukea yllenne uusi ihminen, joka on luotu sellaiseksi kuin Jumala tahtoo, elämään oikeuden ja totuuden mukaista, pyhää elämää.

Oikeastaan vasta Jumalan sanan, Raamatun, tutkiminen ja sen mukaan eläminen johdattavat ihmisen oikeudenmukaisuuden noudattamiseen koska ne johdattavat ihmisen sekä itsensä tuntemiseen että Jumalan tuntemiseen.

Synnintunnustuksissa sanomme asian oikein hyvin. (tässä yksi mukaeltuna);

Minä vaivainen ihminen. En ole rakastanut sinua Jumala enkä muita ihmisiä vaikka luulenkin niin, vaan itseäni. En ole ottanut Sinun sanaasi todesta enkä toteuttanut sitä elämässäni. Itse asiassa sinä Jumala et ole minulle ”sinä” sellaisena, kuin olet itsesi Raamatussa ilmaissut, vaan jotain muuta. Lymyilen sinua niin kuin Aadam ja Eeva lymyilivät paratiisissa syntiinlankeemuksen jälkeen. Ne lehdet, joilla peittelen vajavuuteni, ovat vain erilaiset. Ajatuksilla, sanoilla ja töillä olen rikkonut sinua vastaan Jumala ja ihmisiä vastaan ja olen siksi kelvoton edes lähestymään sinua. Mutta sinä, Taivaallinen Isä, valmistit minullekin sovituksen vaatteen Kristuksen ristinkuolemalla, niin kuin valmistit Aadamille ja Eevalle paratiisissa. Olet luvannut armosi ja laupeutesi ilmaiseksi, ilman omia töitä tai ansioita kaikille niille, jotka tahtovat paeta Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen turviin. Ole minullekin tämän lupauksesi mukaan armollinen. Anna Pyhä Henkesi oppaakseni johtamaan minua pois itsekkyydestäni ja itse valitsemistani hyvistä töistä tekemään niitä tekoja, jotka Sinä olet ennalta valmistanut, että me niissä vaeltaisimme (Ef. 2:10).

Sananl. 1:2-3. Opettakoot ne ( Raamatun sananlaskut) viisautta, kasvattakoot ymmärtämään ymmärryksen sanat, johdattakoot hyvään tietoon, oikeudentuntoon ja rehtiin mieleen.

Miika 6:8. Sinulle, ihminen, on ilmoitettu, mikä on hyvää. Vain tätä Herra sinulta odottaa: tee sitä mikä on oikein, osoita rakkautta ja hyvyyttä ja vaella valvoen, Jumalaasi kuunnellen.

Ilm. 7:13-17. Yksi vanhimmista kysyi minulta: "Keitä nämä valkeavaatteiset ovat? Mistä he ovat tulleet?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi minulle: Nämä ovat päässeet suuresta ahdingosta. He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä. …

Ef. 2:10. Mekin olemme Jumalan tekoa, luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

(ek.) Sillä me olemme hänen tekonsa, luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme.

Joh. 6:28-29. He kysyivät: "Mitä meidän tulee tehdä, että tekomme olisivat Jumalan tekoja?" Jeesus vastasi: "Uskokaa häneen, jonka Jumala on lähettänyt. Se on Jumalan teko."

Jeesuksen Kristuksen ensimmäinen tuleminen (syntyminen ihmiseksi) ja ristinkuolema, jolla ihmiskunnan synti sovitettiin, on Jumalan oikeidenmukaisuuden perusta. Jeesus kärsi sen rangaistuksen, joka oikeuden mukaan olisi kuulunut jokaiselle ihmiselle. Jumala voi nyt oikeudenmukaisesti armahtaa sen, joka suostuu siihen, että Jeesus on kantanut hänen syntinsä. Jumalan osoittama armo ei tällaisen henkilön kohdalla ole Hänen sanansa vastaista. Sitä, joka ei suostu tulemaan Jeesuksen sovintoveren alle, ei Jumala voi armahtaa. Jumala pitää tästäkin sanastaan ehdottomasti ja oikeudenmukaisesti kiinni.

2. Kor. 5:19-21. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.

Oikeudenmukaisuus toteutuu ihmiskunnassa kuitenkin lopullisesti vasta sitten, kun Herra Jeesus tulee toisen kerran noutamaan omansa pois maailmasta.

Onko Jumalan armo rajallinen?

Tavallisen kansan parissa armo -sanalla on huono kaiku, koska se käsitetään väärintekijöiden suosimiseksi ja epäkohtiin puuttumattomuudeksi. Sitä se liian usein onkin, oikeus ei tapahdu. ”Annetaan armon käydä oikeudesta.”

Jumalan armo ei ole tällaista lepsuiluarmoa. Jumala on ehdottoman oikeudenmukainen myös armossaan. Kaiken vääryyden on saatava rangaistuksensa. Siksi Jeesus.

Jeesus Kristus kärsi sen rangaistuksen, joka on jokaisen ihmisen osa. Siksi Jumala voi ihmisen armahtaa, jos vain ihminen suostuu armahdettavaksi.

Jeesus Kristus antaa ihmiselle Jumalan Pyhän Hengen armahtaessaan hänet, jotta ihmisellä olisi armahdettuna mahdollista pysyä armon alla.

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo Jumalan armosta mm. seuraavaa;

Pyhyys on Jumalan perustava tunnusmerkki. Pyhyydessään Jumala on sekä armon että vihan Jumala. Jumala on pyhä armossaan ja pyhä vihassaan. Jumala osoittaa armonsa – ja voi osoittaa sen – vain liiton perustalla. So. sovituksen perustalla, niitä kohtaan jotka Hän saa pelastaa armoliittoonsa.

Kummatkin käsitteet, armo ja liitto, kuuluvat yhteen. Israelin liittoyhteys Herraan on armoliitto. Liitto on syntynyt Jumalan armon aloitteesta, se pysyy voimassa Jumalan osoittaman armollisen liittouskollisuuden tähden, se saatetaan entiselleen ja uudistetaan Israelin luopumisen jälkeen Jumalan armollisen asioihin puuttumisen kautta.

Tiettyä Vanhan Testamentin armo –sanaa (myötätunto, sääli, suosio, armo) käytetään erityisesti silloin, kun osoitetaan tai anotaan yksipuolista suosiota ilman velvoitusta tai ehtoa. Erityisesti tätä Jumalan armoa anotaan monissa psalmeissa osoituksena siitä, että rukoilija tajuaa olevansa täysin sen varassa.

Ps. 4:2. (ed. käännös) Vastaa minulle, kun minä huudan, sinä minun vanhurskauteni Jumala, joka ahdingossa avarrat minun tilani. Armahda minua, kuule minun rukoukseni.

Ps. 6:3-4. Ole minulle armollinen, Herra, minä olen nääntynyt. Paranna minut, Herra, tuska polttaa minun luissani ja mieltäni jäytää pelko. Herra, kuinka kauan vielä?

Tällaisen yksipuolisen armon sai myös Nooa.

1. Moos. 6:5-8 (ed. käännös). Mutta kun Herra näki, että ihmisten pahuus oli suuri maan päällä ja että kaikki heidän sydämensä aivoitukset ja ajatukset olivat kaiken aikaa ainoastaan pahat, niin Herra katui tehneensä ihmiset maan päälle, ja hän tuli murheelliseksi sydämessänsä. Ja Herra sanoi: "Minä hävitän maan päältä ihmiset, jotka minä loin, sekä ihmiset että karjan, matelijat ja taivaan linnut; sillä minä kadun ne tehneeni". Mutta Nooa sai armon Herran silmien edessä.

Uusi käännös kääntää 1. Moos. 6 jakeen 8 suomenkielelle sujuvammin mutta häivyttää samalla sen alkuperäisen merkityksen. Se, että olisi Herralle mieluinen, niin kuin uusi käännös armosanan kääntää, ei riitä pelastuksen perusteeksi.

1. Moos. 6:8. Mutta Nooa oli Herralle mieluinen.

Samaa käännösperiaatetta on käytetty 1. Moos. 18:3 kohdassa, kun Abraham sai Herran vieraakseen. Se, että saa Herran vieraakseen, on pelkkää armoa. Herran vierailu ei lisää kunniaa vierailun kohteelle. Herra ei koskaan lähesty ihmistä siksi, että ihmisessä itsessään olisi jotain Jumalalle kelpaavaa (Room. 11:35).

1. Moos. 18:1-3. (ed. käännös) Ja Herra ilmestyi hänelle (Abrahamille) Mamren tammistossa, jossa hän istui telttamajansa ovella päivän ollessa palavimmillaan. Kun hän nosti silmänsä ja katseli, niin katso, kolme miestä seisoi hänen edessänsä; nähdessään heidät hän riensi heitä vastaan majan ovelta ja kumartui maahan ja sanoi: "Herrani, jos olen saanut armon sinun silmiesi edessä, älä mene palvelijasi ohitse.

1. Moos. 18:3. Hän sanoi: "Herrani, suothan minulle sen kunnian, ettet kulje palvelijasi ohi.

Room. 11:34-35. Kuka voi tuntea Herran ajatukset, kuka pystyy neuvomaan häntä? Kuka on antanut hänelle jotakin, mikä hänen olisi maksettava takaisin?

Edelleen Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan;

Armon käsite on usein lähellä laupeuden ajatusta. Hebr. sana (laupeus, armahtavaisuus) ilmentää lähinnä tunnepohjaista armoa jonka lähtökohtana on alkuperäinen yhteys armon lahjoittajan ja sen vastaanottajan välillä. (Eli yhteys on syntynyt ensin.) Vanhemmat osoittavat (tällaista) armahtavaisuutta lapsiaan kohtaan, veli veljeään kohtaan. Herra osoittaa myös tällaista armoa Israelia kohtaan.

Jes. 49:13-15. (ed. käännös) Riemuitkaa, te taivaat, iloitse, sinä maa, puhjetkaa riemuun, te vuoret, sillä Herra lohduttaa kansaansa ja armahtaa kurjiansa. Mutta Siion sanoo: "Herra on minut hyljännyt, Herra on minut unhottanut". Unhottaako vaimo rintalapsensa, niin ettei hän armahda kohtunsa poikaa? Ja vaikka he unhottaisivatkin, minä en sinua unhota.

Armo liittyy Vanhassa Testamentissa Israeliin, koska se (armokäsite) on kiinteässä yhteydessä liittoon. Mutta ajatus Herran armosta kaikkia kansoja kohtaan pääsee myös kirkkaasti esiin.

Jes. 42:1-7. Katso: minun palvelijani, jolle minä annan voiman, minun valittuni, johon olen mieltynyt. Henkeni olen laskenut hänen ylleen, hän tuo oikeuden kansojen keskuuteen. Ei hän huuda eikä melua, ei kuulu hänen äänensä kaduilla. Murtunutta ruokoa hän ei muserra, lampun hiipuvaa liekkiä hän ei sammuta. Tinkimättä hän toteuttaa oikeuden. Eikä hän murru, ei himmene hänen liekkinsä, vaan hän saattaa kaikkialla oikeuden voimaan. Hänen opetustaan ikävöivät kaukaiset rannat. Näin sanoo Jumala, Herra, hän, joka loi taivaan ja levitti sen auki, joka muovasi maan ja kaiken mitä siitä versoo ja antoi sen päällä kulkeville elämän hengen: - Vanhurskaan suunnitelmani mukaan minä, Herra, olen kutsunut sinut. Minä tartun sinun käteesi ja suojelen sinua. Sinut minä asetan toteuttamaan sen liiton, jonka olen tehnyt tämän kansan kanssa kaikkien kansojen valoksi, ...

Uudessa Testamentissa Jumalan armo on pääkäsite. Jumalan valtakunta on armon valtakunta. Karis käsitteessä uusitestamentillinen jumalasuhde on saanut laadullisen määrittelyn. Karis käsite on aina yhteydessä Jumalan armotekoon Kristuksen lunastustyössä, Hänen työhönsä liiton solmimiseksi ja sen ylläpitämiseksi, vert. VT. (Kuten Vanhassa Testamentissa liitto ja armo kuuluvat yhteen, samoin on Uudessa Testamentissa.) Tuloksena Jumalan armoteosta Kristuksen pelastustyössä on, että Jumalan mielisuosio on niiden osana, jotka uskon kautta ovat uudessa liittosuhteessa Jumalaan. Armon ensisijainen lahja on syntien anteeksiantamus ja välitön jumalayhteys, iankaikkinen elämä.

Jeesus ei itse käytä karis käsitettä, mutta kaikki mitä Hän sanoo ja tekee, on ilmentämässä ja toteuttamassa Jumalan armoa. Armo tuli Jeesuksen Kristuksen kautta ja ”hänen täyteydestään me kaikki olemme saaneet ja armoa armon päälle” (Joh. 1:16-17).

Joh. 1:16-17. Hänen täyteydestään me kaikki olemme saaneet, armoa armon lisäksi. Lain välitti Mooses, armon ja totuuden toi Jeesus Kristus.

Jumalan armotyö Kristuksen kuolemassa on tapahtunut kaikkien ihmisten puolesta (Tit. 2:11), mutta armo Jumalan hyvänä tahtona ihmisiä kohtaan toimii vain Golgatan liiton perustalla (Room. 3:22-25). Ainoastaan ne, joilla uskon kautta on osuus Jumalan armotyöhön Kristuksessa, elävät Jumalan armossa (Kol. 2:12-14, Room. 8:1). Kristusyhteyden ulkopuolella hallitsee edelleen Jumalan viha (Room. 5:10, 8:1, Ef. 2:3) Vert. Joh. 3:36. Armo Jumalan suosiona ja hyvänä tahtona hallitsee ainoastaan siellä, missä armon lahja (Kristuksen sovitus) vastaanotetaan uskossa (Room. 5:21, 5:17). Ottamatta vastaan armoa uskon kautta ei kenelläkään ole osuutta Kristuksen työn kautta syntyneeseen armoyhteyteen, jossa viha on lakannut. Siksi armo suosiona Uudessa Testamentissa, samoin kuin Vanhassa Testamentissa, on sidottu liittoajatukseen.

Tit. 2:11. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille,

Room. 3:22-25. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa. …

Kol. 2:12-14. Kasteessa teidät yhdessä hänen kanssaan haudattiin ja herätettiin eloon, kun uskoitte Jumalaan, joka voimallaan herätti Kristuksen kuolleista. Te olitte kuolleita rikkomustenne ja ympärileikkaamattomuutenne vuoksi, mutta Jumala teki teidät eläviksi yhdessä Kristuksen kanssa. Hän antoi meille kaikki rikkomuksemme anteeksi, hän kumosi meitä rasittavan velkakirjan kaikkine määräyksineen ja teki sen mitättömäksi naulitsemalla sen ristiin.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Room. 5:10. Jos kerran Jumalan Pojan kuolema sovitti meidät Jumalan kanssa, kun olimme hänen vihollisiaan, paljon varmemmin on Jumalan Pojan elämä pelastava meidät nyt, kun sovinto on tehty.

Ef. 2:3. Heidän joukossaan mekin kaikki ennen elimme noudattaen oman luontomme haluja ja tehden niin kuin ruumiimme ja mielemme tahtoivat, ja näin olimme luonnostamme vihan alaisia niin kuin kaikki muutkin.

Joh. 3:36. Sillä, joka uskoo Poikaan, on ikuinen elämä, mutta joka ei tottele Poikaa, se ei pääse näkemään elämää, vaan Jumalan viha pysyy hänen yllään.

Miksi sitten Herra ei voi armahtaa kaikkia? Siksi, koska kaikki eivät suostu armahdettaviksi Jumalan asettamalla ehdolla, eli ottamaan vastaan lahjavanhurskautta joka saadaan ainoastaan Kristuksen kautta.

Jes. 1:18-20. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa. Jos te taivutatte mielenne kuulemaan minua, te saatte syödä maan hyvyyttä, mutta jos kovetatte mielenne ja torjutte minut, miekka syö teidät. Herran suu on puhunut.

Jes. 55:6-7. Etsikää Herraa, kun hänet vielä voi löytää, huutakaa häntä avuksi, kun hän on lähellä! Hylätköön jumalaton tiensä ja väärintekijä juonensa, kääntyköön takaisin Herran luo, sillä hän armahtaa, turvautukoon Jumalaan, sillä hänen anteeksiantonsa on runsas.

Jes. 30:8-18. Tule ja kirjoita tämä heille tauluun, kaiverra se heille piirtokirjoitukseksi, niin että se pysyy tuleviin päiviin asti, todistuksena ikuisesti. Totisesti, tämä on kapinallinen kansa! He ovat vilpillisiä lapsia, he eivät tahdo kuulla Herran lakia. … Siksi Israelin Pyhä sanoo näin: - Koska te halveksitte tätä sanaa ja luotatte sortoon ja kierouteen ja nojaudutte siihen, on tämä syntinne oleva teille kuin kasvava halkeama korkeassa muurissa: yhtäkkiä, arvaamatta muuri sortuu ja luhistuu. … Näin sanoo Herra Jumala, Israelin Pyhä: - Jos käännytte ja pysytte levollisina, te pelastutte, hiljainen luottamus on teidän voimanne. Mutta te ette tahdo … Kuitenkin Herra vain odottaa, että voisi olla teille armollinen, hän nousee armahtamaan teitä. Herra on oikeuden Jumala. Autuaita ne, jotka häntä odottavat!

Jer. 15:4-6. ... Tämä on rangaistus kaikesta siitä, mitä Juudan kuningas Manasse, Hiskian poika, teki Jerusalemissa. …Sinä hylkäsit minut, sanoo Herra, sinä käänsit minulle selkäsi. Niinpä minä kohotan käteni sinua vastaan ja hävitän sinut, en enää voi armahtaa!

Jes. 26:7-10. Oikeamielisten polku on suora, sinä tasoitat vanhurskaan tiet. … Mutta jumalaton, vaikka hänet armahdettaisiin, ei opi elämään vanhurskaan tavoin. Hän vääristää oikeuden, ei hän näe Herran valtasuuruutta.

2. Kor. 5:17-6:1. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Joh. 3:3. Jeesus vastasi hänelle (Nikodeemokselle): "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa."

Entä niiden ihmisten kohtalo, joilla ei ole ollut mahdollisuutta kuulla Kristuksesta? Heidät me jätämme Jumalan käsiin luottaen siihen, että Jumala ei tee virhettä. Raamattu antaa kyllä viitteitä heidänkin kohtalostaan.

Room. 2:5-16. Mutta sinä olet kova etkä sisimmässäsi tahdo kääntyä. Näin kartutat vihaa, ja se kohtaa sinut vihan päivänä, jolloin Jumalan oikeudenmukainen tuomio tulee julki. Silloin Jumala maksaa jokaiselle hänen tekojensa mukaan. Niille, jotka uupumatta hyvää tehden etsivät kirkkautta, kunniaa ja katoamattomuutta, hän antaa ikuisen elämän, mutta niitä, jotka ovat itsekkäitä ja tottelevat totuuden sijasta vääryyttä, kohtaa ankara viha. ... sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä. Ne, jotka ovat tehneet syntiä lakia tuntematta, myös tuhoutuvat laista riippumatta. Ne taas, jotka ovat lain tuntien tehneet syntiä, myös tuomitaan lain nojalla. Ei Jumala hyväksy vanhurskaiksi niitä, jotka vain kuulevat lain sanoja, vaan vanhurskaiksi julistetaan ne, jotka myös noudattavat lakia. Pakanakansatkin, joilla ei ole lakia, saattavat luonnostaan tehdä, mitä laki vaatii. Silloin pakanat, vaikkei heillä lakia olekaan, ovat itse itselleen laki. Näin he osoittavat, että lain vaatimus on kirjoitettu heidän sydämeensä. Siitä todistaa heidän omatuntonsakin, kun heidän ajatuksensa syyttävät tai myös puolustavat heitä. Tämä tulee näkyviin sinä päivänä, jona Jumala minun julistamani evankeliumin mukaisesti tuo ihmisten sisimmätkin salaisuudet Kristuksen Jeesuksen tuomittaviksi.

Jumalan armossa on voimaa sillä Jumalan armoa ei voi erottaa irti Jeesuksesta Kristuksesta eikä Pyhästä Hengestä.

Ap. t. 14:24-27. Kuljettuaan sitten Pisidian halki Paavali ja Barnabas tulivat Pamfyliaan. He julistivat sanaa Pergessä ja jatkoivat matkaansa Attaliaan. Sieltä he purjehtivat Antiokiaan, missä heidät oli annettu Jumalan armon haltuun siihen työhön, jonka he nyt olivat saattaneet päätökseen. Perille saavuttuaan he kutsuivat seurakunnan koolle ja kertoivat, että Jumala oli heidän kauttaan tehnyt suuria tekoja ja että hän oli muillekin kuin juutalaisille avannut uskon oven.

Ap. t. 15:40-41. Paavali puolestaan valitsi toverikseen Silaksen. Veljet jättivät hänet Herran armon haltuun, ja niin hän lähti matkaan, vaelsi Syyrian ja Kilikian halki ja rohkaisi seurakuntia.

1. Kor. 16:23. Herran Jeesuksen armo olkoon teidän kanssanne.

1. Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä (Paavali) olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

2. Kor. 12:9. Mutta hän (Herra) on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima.

2. Tim. 2:1. Vahvistakoon siis Kristuksen Jeesuksen armo sinua, poikani!

Ap. t. 11:19-23. Ne, jotka Stefanoksen surmaamisesta alkaneen vainon tähden olivat hajaantuneet, kulkivat Foinikiaan, Kyprokseen ja Antiokiaan saakka mutta eivät julistaneet sanaa muille kuin juutalaisille. Heidän joukossaan oli kuitenkin muutamia kyproslaisia ja kyreneläisiä, jotka Antiokiaan saavuttuaan saarnasivat myös kreikkalaisille hyvää sanomaa Herrasta Jeesuksesta. Herran käsi oli heidän tukenaan, ja suuri joukko ihmisiä kääntyi ja uskoi Herraan. Tästä kantautui tieto Jerusalemin seurakunnalle, ja seurakunta lähetti Barnabaksen Antiokiaan. Kun hän perille tultuaan näki, mitä Jumalan armo oli saanut aikaan, hän ilahtui ja kehotti kaikkia järkkymättä pysymään uskossa Herraan.

Hepr. 10:29. Kuinka paljon ankaramman rangaistuksen ansaitseekaan mielestänne se, joka polkee jalkoihinsa Jumalan Pojan, pitää epäpyhänä liiton verta, jolla hänet itsensä on pyhitetty, ja häpäisee armon Henkeä!

Jumala on armon Jumala myös Vanhassa Testamentissa.

Joel 2:11-13. Herra itse johtaa sotajoukkoa jylisevällä äänellään. Valtava on hänen sotaväkensä, väkevä hänen käskynsä toteuttaja. Herran päivä on suuri, pelottava ja hirmuinen. Kuka sen kestää? Vielä nytkin Herra sanoo: - Kääntykää minun puoleeni, tehkää niin koko sydämestänne, paastotkaa, itkekää ja valittakaa. Repikää rikki sydämenne, älkää vaatteitanne. Palatkaa Herran, Jumalanne, luo, sillä hän on anteeksiantava ja laupias, hän on kärsivällinen ja hänen hyvyytensä on suuri. Hän voi muuttaa mielensä, peruuttaa määräämänsä rangaistuksen.

Valit. 3:32-33. Vaikka hän kurittaa, hän myös armahtaa, suuri on hänen laupeutensa. Ei Herra iloitse siitä, että hän kurittaa ihmistä.

Joona 4:2. Hän (Joona) rukoili Herraa ja sanoi: "... Minä tiesin, että sinä olet anteeksiantava ja laupias Jumala, sinä olet kärsivällinen ja sinun hyvyytesi on suuri. Sinä olet aina valmis luopumaan rangaistuksesta, jolla olet uhannut.

Jumala itse pitää solmimistaan liitoista kiinni.

2. Kun. 13:22-23. Hasael, Aramin kuningas, sorti Israelia, niin kauan kuin Jooahas eli. Mutta Herra oli heille laupias, armahti heitä ja kääntyi heidän puoleensa liiton tähden, jonka hän oli tehnyt Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin kanssa. ...

Jer. 33:23-26. Jeremialle tuli tämä Herran sana: "Oletko huomannut, mitä ihmiset puhuvat? He sanovat: 'Herra on hylännyt ne kaksi sukukuntaa, jotka hän valitsi.' Näin he halveksivat minun kansaani, ikään kuin se heidän mielestään ei olisikaan enää kansa. Mutta minä, Herra, sanon näin: Yhtä varmaa kuin on se, että minä olen tehnyt liiton päivän ja yön kanssa, antanut niille säädökseni ja määrännyt lait taivaalle ja maalle, yhtä varmaa on se, että minä en hylkää Jaakobin enkä palvelijani Daavidin jälkeläisiä. Heistä minä valitsen kuninkaita hallitsemaan Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin jälkeläisiä. Minä armahdan kansaani ja käännän sen kohtalon."

Room. 11:30-35. Te (pakanakristityt) olitte ennen tottelemattomia Jumalaa kohtaan, mutta noiden toisten (Israel) tottelemattomuuden vuoksi Jumala on nyt armahtanut teidät. Samalla tavoin he ovat nyt olleet tottelemattomia, jotta myös heidät armahdettaisiin, kun te olette saaneet armahduksen. Jumala on näet tehnyt kaikki tottelemattomuuden vangeiksi, jotta hän voisi antaa kaikille armahduksen. Kuinka ääretön onkaan Jumalan rikkaus, kuinka syvä hänen viisautensa ja tietonsa! Kuinka tutkimattomat ovat hänen tuomionsa ja jäljittämättömät hänen tiensä! Kuka voi tuntea Herran ajatukset, kuka pystyy neuvomaan häntä? Kuka on antanut hänelle jotakin, mikä hänen olisi maksettava takaisin?

Millä asioilla me voimme tehdä Jumalan armon turhaksi?

2. Kor. 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

-	ylpeys,

1. Piet. 5:5. ... Ja te kaikki: pukeutukaa keskinäiseen nöyryyteen, sillä Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille hän antaa armon.

Ef. 2:8-9. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä.

-	omaan ”ansioluetteloon” vetoaminen,

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

-	katkeruuden tuottamat hedelmät,

Hepr. 12:15. Pitäkää huoli siitä, ettei yksikään hukkaa Jumalan armoa eikä mikään katkeruuden verso pääse kasvamaan ja tuottamaan turmiota, sillä yksikin sellainen saastuttaa monet.

-	armon kääntäminen riettaudeksi. Alkuseurakunnassa alkoi levitä harhaoppi, jonka mukaan ei ollut enää väliä sillä mitä tehdään, koska ”armohan kattaa kaiken”.

Room. 5:20-6:2. ... Mutta missä synti on tullut suureksi, siellä on armo tullut ylenpalttiseksi. Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden. Mitä me tähän sanomme? Onko meidän jatkuvasti tehtävä syntiä, jotta armo tulisi yhä suuremmaksi? Ei tietenkään. Kun kerran olemme kuolleet pois synnistä, kuinka voisimme edelleen elää siinä?

Room. 6:14-15. Synti ei enää ole teidän herranne, sillä te ette ole lain vaan armon alaisia. Miten siis on? Saammeko tehdä syntiä, koska emme elä lain vaan armon alaisina? Emme toki!

Juud. 1:4. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen.

Armon tie ei aina ole helppo. Armon saamisen yhteydessä saamme aika usein myös tehtävän.

1. Piet. 2:19-21. Armoahan se on, jos joku omassatunnossaan Jumalaan sidottuna joutuu syyttömästi kestämään kärsimyksiä. Mitä erinomaista siinä on, jos te kestätte silloin, kun teitä kuritetaan tehtyänne väärin? Jos te sen sijaan kestätte silloin, kun joudutte kärsimään tehtyänne oikein, se on Jumalalta teille tulevaa armoa. Sillä siihen teidät on kutsuttu. Kärsihän Kristuskin teidän puolestanne ja jätti teille esikuvan, jotta seuraisitte hänen jälkiään.

Luuk. 1:26-31. … Jumala lähetti enkeli Gabrielin Nasaretin kaupunkiin Galileaan neitsyen luo, jonka nimi oli Maria. Maria oli kihlattu Daavidin sukuun kuuluvalle Joosefille. Enkeli tuli sisään hänen luokseen ja sanoi: "Ole tervehditty, Maria, sinä armon saanut! Herra kanssasi!" Nämä sanat saivat Marian hämmennyksiin, ja hän ihmetteli, mitä sellainen tervehdys mahtoi merkitä. Mutta enkeli jatkoi: "Älä pelkää, Maria, Jumala on suonut sinulle armonsa. Sinä tulet raskaaksi ja synnytät pojan, ja sinä annat hänelle nimeksi Jeesus.

Apt. 9:1-6. Saul uhkui yhä vihaa ja murhanhimoa Herran opetuslapsia kohtaan. … Matkalla, Saulin ollessa jo lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti yhtäkkiä valo hänen ympärilleen. Hän kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä."

Koska armo on Jumalan armoa, ei ihminen voi sitä täysin ymmärtää. Meidän on jäätävä tässäkin asiassa Jumalalta saadun uskon varaan.

Matt. 20:13-15. Mutta isäntä sanoi yhdelle miehistä: … kai minä saan omallani tehdä mitä haluan? Katsotko sinä karsaasti sitä, että minä olen hyvä?'

Room. 9:14-18. Mitä me tähän sanomme? Ei kai Jumala ole epäoikeudenmukainen? Ei suinkaan. Hän sanoo Moosekselle: "Minä armahdan kenet tahdon ja osoitan laupeutta kenelle tahdon." Ratkaisevaa ei siis ole, mitä ihminen tahtoo tai ehtii, vaan se että Jumala armahtaa. Kirjoituksissa sanotaan faraolle: "Sen vuoksi minä korotin sinut, että sinun kohtalossasi osoittaisin voimani ja että minun nimeäni julistettaisiin koko maailmassa." Jumala siis armahtaa kenet tahtoo ja paaduttaa kenet tahtoo.

Room. 11:5-6. Samoin on nykyisenäkin aikana olemassa jäännös, jonka Jumala on armossaan valinnut. Mutta jos valinta kerran perustuu armoon, se ei perustu ihmisen tekoihin - muutenhan armo ei olisi armo.

Yhteenvetona Jumalan armosta voisi sanoa, että se riittää. Mutta Jumalan armon saamiselle on ehto. Se ehto on Jeesus Kristus.

Onko Jumalan armo rajallinen

Beeta-alustus – Armo

Kun väitämme uskovamme Jumalan armoon, siihen että Jumala armahtaa meidät – Mihin me silloin uskomme?

Jumalan rakkauteenko? Mutta onko Jumalan armo sama kuin Jumalan rakkaus?

Rakastaako Jumala maailmaa? – kyllä. Mutta Raamatun mukaan Jumala tulee tuhoamaan rakastamansa maailman tulessa (2. Piet. 3:7).

Joh. 3:16-17. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, ...

2. Piet. 3:6-7. Vedellä ja sanalla sen ajan maailma myös hävitettiin vedenpaisumuksessa. Ja sen saman sanan varassa ovat nykyiset taivaat ja nykyinen maa tulen tuhoa odottamassa. Niitä säilytetään sitä päivää varten, jona tuomio tulee ja jumalattomat tuhotaan.

Rakastaako jumala syntisiä? – Kyllä. Mutta miksi kaikki syntiset eivät ole armahdettuja?

Rakastaako jumala hyviä ihmisiä? – Kyllä. Mutta mihin hyvä ihminen Jumalan armoa tarvitsee? Joihinkin pikkusynteihin ehkä, mutta tarvitseeko omia hyviä tekojaan armon alle tuoda? Ilmeisesti tarvitsee.

Ps.19:13. Mutta kuka huomaa kaikki erehdyksensä? Puhdista minut rikkomuksistani, niistäkin, joita en itse näe.

1. Kor. 4:4-5. Minulla ei ole mitään tunnollani, mutta ei minua vielä sen perusteella ole todettu syyttömäksi. Minun tuomarini on Herra. Älkää siis tuomitko ennenaikaisesti, ennen kuin Herra tulee. Hän valaisee pimeyden kätköt ja tuo esiin sydänten ajatukset, ja silloin itse kukin saa kiitoksen Jumalalta.

Eräs henkilö sanoi, ettei hän kyennyt ymmärtämään, miksi Jumala salli hänelle rankan vastoinkäymisen, hän kun oli aina pyrkinyt noudattamaan Jumalan tahtoa. Tässä onkin "hyvien" ihmisten sudenkuoppa. Me yritämme käytöksellämme ostaa Jumalalta itsellemme mieluisemman maanpäällisen elämän - ja ihmettelemme kun se ei aina onnistu. Oikealla kristillisyydellä ei tarkoiteta maanpäällistä menestymistä, vaan maanpäällisen elämän läpi kulkemista Kristuksen kanssa, määränpäänä taivas.

Joh. 15:1-2. "Minä (Jeesus) olen tosi viinipuu, ja Isäni on viinitarhuri. … jokaisen hedelmää tuottavan oksan hän puhdistaa liioista versoista, jotta se tuottaisi hedelmää entistä enemmän.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Jumalan rakkaus ei yksinään takaa minulle Jumalan armoa. Jumalan rakkauden väärinymmärtäminen voi sen sijaan saada minut kulkemaan Jumalan armon ohi, kuvittelemaan että;

Osoittamani hyvyys ja tekemäni hyvät teot peittävät tai korvaavat minun rappiotilani, jos sellaista rappiotilaa minulla edes onkaan.

Täytyyhän Jumalan olla tyytyväinen minuun, olenhan minä itsekin tyytyväinen itseeni.

Tai, niin kuin laulussa sanotaan; "Ei paha ole kenkään ihminen, vaan toinen on heikompi toista." Ja luottamaan väärin perustein siihen, että juuri heikkojahan Jumala on luvannut armahtaa. Luottamaan siihen, että; "en minä Kristusta mihinkään tarvitse, koska Jumalan armo yksinään riittää."

Jumalan rakkauden väärin ymmärtänyt kuvittelee, että hän voisi viedä vanhan luontonsa mukanaan taivaaseen. Hänhän veisi silloin mukanaan myös oman taipumuksensa itsekkyyteen ja ylpeyteen, eikä taivas olisi sen jälkeen enää taivas. Hän ei joko ymmärrä tai hän ei hyväksy sitä, että hänen oma vanha luontonsa on Jumalan vihan alainen.

Gal. 5:13-24. Teidät on kutsuttu vapauteen, veljet. Mutta älkää tämän vapauden varjolla päästäkö itsekästä luontoanne valloilleen, vaan rakastakaa ja palvelkaa toisianne. … Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte. … Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen.

Room. 8:12-14. Meillä on siis velvollisuuksia, veljet, mutta ei itsekästä luontoamme kohtaan; ei meidän pidä elää sen mukaan. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia.

Sanonta, "Jumala rakastaa sinua sellaisena kuin olet", kuulostaa hienolta mutta sillä mitätöidään liian usein Jumalan rakkaus. Oikeampaa olisi sanoa, "Jumala rakastaa sinua niin paljon että Hän murehtii suunnattomasti, jos haluat pysyä sellaisena kuin olet".

Jumalan armo on paljon enemmän ja monipuolisempi kuin pelkkä Jumalan rakkaus. Jumalan armossa on valtava muuttava voima.

Kun uskon Jumalan armoon, luotan Hänen rakkautensa lisäksi Hänen oikeudenmukaisuuteensa, siihen että minun jokainen rikkomukseni ja laiminlyöntini joutuu Jumalan tuomion alle.

Mihin minä joutuisin, jos Jumala kohtelisi minua niin kuin tulisi kohdella syntistä - helvettiin. Jos taas luulisin, etten ole syntinen, se olisi Jumalan väittämistä valehtelijaksi (1. Joh. 1:10).

1. Joh. 1:8-10. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä.

Room. 6:23. Synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

Jumala on äärettömän oikeudenmukainen Pyhyydessään. Se, että Jumala ei voi sietää pienintäkään syntiä, on jäänyt taka-alalle. Monet, liian monet haluavat tuntea Jumalan vain auttajana joka pelkästään rakastaa heitä. Jumala ei enää ole monellekaan syntisten tuomari. Hänen tulisi olla. Tuomarina Jumala tuomitsi Jeesuksen Kristuksen meidän sijastamme – ja Jeesus suostui vapaaehtoisesti sijaiseksi sen tuomion ja häpeän alle, jonka olisi pitänyt kohdata minua ja sinua. Ellei Jumala olisi tuomarina tätä tuomiota toteuttanut, olisimme kaikki hukassa. Kristus tuomittiin kuolemaan, häväistyksi ja hylätyksi - meidät vapautettiin. Siinä kävi juuri niin kuin Raamattu kertoo; Jeesus Kristus, joka on Jumalan Poika ja ihmisen poika, ristiinnaulittiin syyttömänä. Syyllinen Barabbas (isän poika, meidän esikuvanamme) vapautettiin.

Hukassa ovat nyt ne, joille tämä Jumalan vapauttava tuomio ei kelpaa.

Me voimme nyt vedota Jumalan oikeudenmukaisuuteen. Hän ei tuomitse samasta asiasta kahta henkilöä. Joten minä ja sinä olemme saaneet vapauttavan tuomion. Ja tästä tuomiosta ei voi valittaa. Jumala on jättänyt meille tässä asiassa vain kaksi vaihtoehtoa, ota tai jätä. Joko hyväksyn tämän kaikkein korkeimman tuomioistuimen ratkaisun – tai en hyväksy sitä.

Ellen hyväksy – Raamattu antaa yksiselitteisen vastauksen siitä, mikä on kohtalo silloin, jos nimi ei ole elämän kirjassa. Jeesus Kristus, joka on maailman vapahtaja, on aikanaan oleva myös sen tuomari (Apt. 17:30-31). Ihmistä kohtaa kaikkine seurauksineen viimeisellä tuomiolla se, minkä hän itse on itselleen valinnut. Jumala kyllä kunnioittaa myös ihmisen valintaa olla erossa hänestä.

Ilm. 20:12-15. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Apt. 17:30-31. "Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen. Hän on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Jos hyväksyn kohdalleni Jumalan tuomion – nyt tullaan kolmanteen asiaan, jonka Jumalan armo sisältää.

Jumala antaa meille Pyhän Henkensä. Vasta silloin me kykenemme elämään Jumalan lahjoittamassa armossa kadottamatta sitä.

Kuolleessa tilassa Jumalaan nähden ollut ihminen syntyy uudesti Hengestä. Ihmisestä tulee Jumalan lapsi. Jumalan armo alkaa kasvattamaan meitä. Kasvu Jumalan lapsena, Kristuksen Jeesuksen tuntemisessa alkaa. Kasvu ilmenee siten, että annamme Pyhän Hengen ohjata meitä enemmän ja enemmän Jumalan sanan ymmärtämiseen ja noudattamiseen ja vähitellen oma vanha luontomme siirtyy taka-alalle.

Kasvulle on ainakin kolme vaihtoehtoa;

Kasvu voi lopahtaa alkuunsa. Ihminen ei suostu luopumaan "saavuttamistaan eduista", esim. väärästä rakkaudesta tai väärästä tavasta hankkia omaisuutta ja voittoa. Ihminen itse pitää oman vanhan luontonsa sellaisena kalliopohjana, ettei Pyhä Henki saa Jumalan sanaa siinä itämään.

Osa lähtee jalostamaan vanhaa luontoaan, tekemään siitä taivaskelpoista. Tätä sanotaan myös lain tieksi. He nimeävät jotkin asiat synneiksi ja taistelevat niitä vastaan mutta jättävät syntitaipumuksensa eli vanhan luontonsa rauhaan. Tällainen kristitty on taivaan kansalaisena kolmevuotiaan tasolla. Näitä "minä itse" -kristittyjä tapaa silloin tällöin. He eivät juurikaan tuota hedelmää Jumalalle. He palvelevat hurskaaseen kaapuun naamioitunutta vanhaa luontoaan.

Kun Pyhälle Hengelle annetaan valta vanhan luonnon yli, alkaa Hengen hedelmäkin tulla vähitellen näkyviin. Kasvu tapahtuu sellaisten epäonnistumisien kautta, joista Jumalan armo meidät nostaa. Jumalan lapsi, joka ei enää ole itseään täynnä, alkaa vähitellen heijastaa ympärilleen jotakin Jumalan Hengen luonteenpiirteistä; rakkautta, rauhaa, iloa, kärsivällisyyttä, ystävällisyyttä, hyvyyttä ja uskollisuutta. Tällaista ihmistä Jumala voi käyttää evankeliuminsa eteenpäin viemisessä. Tällainen ihminen ei enää saarnaa vaatimuksia vaan synneistä vapauttavaa armoa.

Vasta Pyhä Henki antaa meille oikean tavan rakastaa. Vasta silloin on totta Raamatun sana (1. Joh. 4:19); Me kykenemme rakastamaan lähimmäisiämme oikein koska olemme sallineet Jumalan ensin rakastaa meitä.

1. Joh. 4:16-5:3. Me olemme oppineet tuntemaan Jumalan rakkauden kaikkia meitä kohtaan ja uskomme siihen. Jumala on rakkaus. Se, joka pysyy rakkaudessa, pysyy Jumalassa, ja Jumala pysyy hänessä. Jumalan rakkaus on saavuttanut meissä täyttymyksensä, kun me tuomion päivänä astumme rohkeasti esiin. Sellainen kuin Jeesus on, sellaisia olemme mekin tässä maailmassa. Pelkoa ei rakkaudessa ole, vaan täydellinen rakkaus karkottaa pelon. Pelossahan on jo rangaistusta; se, joka pelkää, ei ole tullut täydelliseksi rakkaudessa. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä. Jos joku sanoo rakastavansa Jumalaa mutta vihaa veljeään, hän valehtelee. Sillä se, joka ei rakasta veljeään, jonka on nähnyt, ei voi rakastaa Jumalaa, jota ei ole nähnyt. Tämän käskyn me olemmekin häneltä saaneet: joka rakastaa Jumalaa, rakastakoon myös veljeään. Jokainen, joka uskoo, että Jeesus on Kristus, on syntynyt Jumalasta, ja jokainen, joka rakastaa isää, rakastaa myös hänen lastaan. Siitä me tiedämme rakastavamme Jumalan lapsia, että rakastamme Jumalaa ja noudatamme hänen käskyjään. Sitähän Jumalan rakastaminen on, että pidämme hänen käskynsä, eivätkä ne ole raskaita noudattaa.

Vasta Pyhä Henki kirkastaa meille Jeesuksen Kristuksen ristinkuoleman merkityksen oikealla tavalla (Joh. 16:13-15).

Joh. 16:13-15. Kun Totuuden Henki tulee, hän johtaa teidät tuntemaan koko totuuden. Hän ei näet puhu omissa nimissään, vaan puhuu sen, minkä kuulee, ja ilmoittaa teille, mitä on tuleva. Hän kirkastaa minut (Jeesuksen Kristuksen), sillä sen, minkä hän teille ilmoittaa, hän saa minulta. Kaikki, mikä on Isän, on myös minun. Siksi sanoin, että hän saa minulta sen, minkä hän teille ilmoittaa.

Vasta Pyhä Henki, Kristus meissä, yhdistää meidät Jumalaan, antaa meille elämän, on vakuutena Jumalan lapseudesta ja on meissä voimana niin, että kykenemme vastustamaan omia syntitaipumuksiamme.

Jumalan armo on sitä, että Jumala

antaa kuolleelle elämän,

ottaa vihollisen lapsekseen,

alkaa itse kulkea lapsensa kanssa ja

antaa kaiken tarvittavan niille, jotka ovat hyväksyneet Jeesuksen Kristuksen pelastajakseen. Tähän kaikkeen tarvittavaan sisältyvät myös sairaudet ja kärsimys. Kysymys tässäkin on lopulta siitä, pidänkö Jumalaa kaikkitietävänä ja kaikkivaltiaana, jonka käsiin haluan jättäytyä silloinkin, kun on vaikeaa.

Joh. 3:14-18. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

1. Joh. 4:9-10. Juuri siinä Jumalan rakkaus ilmestyi meidän keskuuteemme, että hän lähetti ainoan Poikansa maailmaan, antamaan meille elämän. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

2. Kor. 5:17-6:1. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Entä ne, jotka ovat kuolleet kuulematta pelastussanomaa Jeesuksesta Kristuksesta? Se ei ole meidän murheemme. Heidät me jätämme Jumalamme käsiin.

Me olemme kuulleet pelastussanoman, evankeliumin Jeesuksesta Kristuksesta, joka on ilosanomana meille kerrottu. Meidän "murheemme" tai "ilomme" on se, joudummeko me itse vastaamaan Jumalalle omista tekemisistämme ja tekemättä jättämisistämme – vai onko Kristus jo vastannut niistä.

Mitä tahansa teemmekin, älkäämme jättäkö meidän syntiemme vuoksi ristiinnaulittua Jeesusta Kristusta – älkäämme kulkeko armon ohi, sillä;

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Liitän tähän jatkoksi myös aikaisemmin tekemäni alustuksen armosta.

Aloitetaan pienellä tarinalla;

Eräs hyvä ihminen teki paljon hyviä tekoja vähempiosaisille. Kerran hän kuitenkin suuttui toiselle, joka sorti näitä vähempiosaisia ja löi tämän kuoliaaksi. Oikeuden edessä seisoessaan hän vetosi hyviin tekoihinsa, että oikeus "unohtaisi" tapon ja vain palkitsisi hänet hänen hyvistä teoistaan.

Jos voin vedota "armon" saamiseksi hyvin tekoihini, saanko silloin armon - vai palkkion hyvistä teoistani?

Eikö armoa tarjota vain tuomituille väärintekijöille - mihin mallikelpoinen kristitty tarvitsee armahdusta? Mitä sellaista me olemme tehneet tai jättäneet tekemättä, että tarvitsisimme siitä teosta armahdusta?

Miksi Jumalan pitäisi syyllinen ylipäätään armahtaa?

Kenelle me olemme tilivelvollisia, vai olemmeko kenellekään – eli kuka voi osoittaa meille armoa?

Miten armo liittyy anteeksiantamukseen? Voiko armahtaa ja olla antamatta anteeksi?

Onko olemassa sellaisia kristittyjä, joita Jumala ei olisi armahtanut?

Jos armo käsitetään väärintekijöiden suosimiseksi ja epäkohtiin puuttumattomuudeksi, sillä on huono kaiku. Jos oikeus ei tapahdu, on armo annettu väärin perustein. Jumalan armo ei ole tällaista. Jumala on ehdottoman oikeudenmukainen, myös armossaan. Kaiken vääryyden on saatava rangaistuksensa.

Jumala antaa ihmisille armon ja rikkomukset anteeksi vain itse tekemiensä liittojen ehtojen perusteella. Jo Vanhassa testamentissa, eli vanhan liiton aikana, Jumala lupasi tehdä kansansa kanssa sellaisen uuden liiton, johon pakanakansoillakin on osallisuus. Tämän uuden liiton toteutuminen käy ilmi Jeesuksen asettamista ehtoollissanoista (Luuk. 22:20, 1. Kor. 11:25); "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka teidän edestänne vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi."

Luuk. 22:19-20. Sitten hän (Jeesus) otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Aterian jälkeen hän samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

1. Kor. 11:23-26. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee.

Uuden liiton välimiehenä Jeesus Kristus kärsi sen rangaistuksen, joka on jokaisen syntiä tehneen ihmisen osa. Jeesuksen Kristuksen sijaiskärsimyksen vuoksi synnit annetaan anteeksi ja Jumala voi ihmisen armahtaa, kuitenkin vain jos ihminen itse suostuu armahdettavaksi. Omasta mielestään hyvä ja synnitön ihminen ei tarvitse armoa. Jeesus Kristus antaa ihmiselle Pyhän Hengen armahtaessaan hänet. Tällöin ihmisellä on mahdollista pysyä armon alla Kristuksessa, sillä vain Pyhän Hengen avulla ihminen kykenee pitämään vanhan syntisen luontonsa kurissa.

Nykyisen armoliiton aikana synti ei kadota vaan se, ettei Jeesukseen Kristukseen synneistä vapauttajana uskota.

Joh. 16:7-11. Mutta minä (Jeesus) sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä menen pois. Ellen mene, ei Puolustaja (Pyhä Henki) voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne, ja hän tulee ja paljastaa, että maailma on väärässä, hän paljastaa, mitä on synti, mitä vanhurskaus ja mitä tuomio. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun, vanhurskaus tulee julki siinä, että minä menen Isän luo ettekä te enää näe minua, ja tuomio on siinä, että tämän maailman ruhtinas on tuomittu.

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo Jumalan armosta mm. seuraavaa;

Pyhyys on Jumalan perustava tunnusmerkki. Pyhyydessään Jumala on sekä armon että vihan Jumala. Jumala on pyhä armossaan ja pyhä vihassaan. Jumala osoittaa armonsa – ja voi osoittaa sen – vain liiton perustalla. So. sovituksen perustalla, niitä kohtaan jotka Hän saa pelastaa armoliittoonsa.

Kummatkin käsitteet, armo ja liitto, kuuluvat yhteen. Israelin liittoyhteys Herraan on armoliitto. Liitto on syntynyt Jumalan armon aloitteesta, se pysyy voimassa Jumalan osoittaman armollisen liittouskollisuuden tähden, se saatetaan entiselleen ja uudistetaan Israelin luopumisen jälkeen Jumalan armollisen asioihin puuttumisen kautta.

Tiettyä Vanhan Testamentin armo –sanaa (myötätunto, sääli, suosio, armo) käytetään erityisesti silloin, kun osoitetaan tai anotaan yksipuolista suosiota ilman velvoitusta tai ehtoa. Erityisesti tätä Jumalan armoa anotaan monissa psalmeissa osoituksena siitä, että rukoilija tajuaa olevansa täysin sen varassa.

Ps. 4:2. (ed. käännös) Vastaa minulle, kun minä huudan, sinä minun vanhurskauteni Jumala, joka ahdingossa avarrat minun tilani. Armahda minua, kuule minun rukoukseni.

Ps. 6:3-4. Ole minulle armollinen, Herra, minä olen nääntynyt. Paranna minut, Herra, tuska polttaa minun luissani ja mieltäni jäytää pelko. Herra, kuinka kauan vielä?

Tällaisen yksipuolisen armon sai myös Nooa.

1. Moos. 6:5-8 (ed. käännös). Mutta kun Herra näki, että ihmisten pahuus oli suuri maan päällä ja että kaikki heidän sydämensä aivoitukset ja ajatukset olivat kaiken aikaa ainoastaan pahat, niin Herra katui tehneensä ihmiset maan päälle, ja hän tuli murheelliseksi sydämessänsä. Ja Herra sanoi: "Minä hävitän maan päältä ihmiset, jotka minä loin, sekä ihmiset että karjan, matelijat ja taivaan linnut; sillä minä kadun ne tehneeni". Mutta Nooa sai armon Herran silmien edessä.

Uusi käännös kääntää 1. Moos. 6: 8 suomenkielelle sujuvammin mutta häivyttää samalla sen alkuperäisen merkityksen. Se, että olisi Herralle mieluinen, niin kuin uusi käännös armosanan kääntää, ei koskaan riitä pelastuksen perusteeksi ohi Kristuksen.

Samaa käännösperiaatetta on käytetty 1. Moos. 18:3 kohdassa, kun Abraham sai Herran vieraakseen. Se, että saa Herran vieraakseen, on pelkkää armoa. Herran vierailu ei lisää kunniaa vierailun kohteelle. Herra ei koskaan lähesty ihmistä siksi, että ihmisessä itsessään olisi jotain Jumalalle kelpaavaa (Room. 11:35).

1. Moos. 18:1-3. (ed. käännös) Ja Herra ilmestyi hänelle (Abrahamille) Mamren tammistossa, jossa hän istui telttamajansa ovella päivän ollessa palavimmillaan. Kun hän nosti silmänsä ja katseli, niin katso, kolme miestä seisoi hänen edessänsä; nähdessään heidät hän riensi heitä vastaan majan ovelta ja kumartui maahan ja sanoi: "Herrani, jos olen saanut armon sinun silmiesi edessä, älä mene palvelijasi ohitse.

1. Moos. 18:3. Hän sanoi: "Herrani, suothan minulle sen kunnian, ettet kulje palvelijasi ohi.

Room. 11:34-35. Kuka voi tuntea Herran ajatukset, kuka pystyy neuvomaan häntä? Kuka on antanut hänelle jotakin, mikä hänen olisi maksettava takaisin?

Edelleen Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan;

Armon käsite on usein lähellä laupeuden ajatusta. Hebr. sana (laupeus, armahtavaisuus) ilmentää lähinnä tunnepohjaista armoa jonka lähtökohtana on alkuperäinen yhteys armon lahjoittajan ja sen vastaanottajan välillä. (Eli yhteys on syntynyt ensin.) Vanhemmat osoittavat (tällaista) armahtavaisuutta lapsiaan kohtaan, veli veljeään kohtaan. Herra osoittaa myös tällaista armoa Israelia kohtaan.

Jes. 49:13-15. (ed. käännös) Riemuitkaa, te taivaat, iloitse, sinä maa, puhjetkaa riemuun, te vuoret, sillä Herra lohduttaa kansaansa ja armahtaa kurjiansa. Mutta Siion sanoo: "Herra on minut hyljännyt, Herra on minut unhottanut". Unhottaako vaimo rintalapsensa, niin ettei hän armahda kohtunsa poikaa? Ja vaikka he unhottaisivatkin, minä (Jumala) en sinua unhota.

Armo liittyy Vanhassa Testamentissa Israeliin, koska armokäsite on kiinteässä yhteydessä liittoon. Mutta ajatus Herran armosta kaikkia kansoja kohtaan tulee myös kirkkaasti esiin.

Jes. 42:1-7. Katso: minun palvelijani, jolle minä annan voiman, minun valittuni, johon olen mieltynyt. Henkeni olen laskenut hänen ylleen, hän tuo oikeuden kansojen keskuuteen. Ei hän huuda eikä melua, ei kuulu hänen äänensä kaduilla. Murtunutta ruokoa hän ei muserra, lampun hiipuvaa liekkiä hän ei sammuta. Tinkimättä hän toteuttaa oikeuden. Eikä hän murru, ei himmene hänen liekkinsä, vaan hän saattaa kaikkialla oikeuden voimaan. Hänen opetustaan ikävöivät kaukaiset rannat. Näin sanoo Jumala, Herra, hän, joka loi taivaan ja levitti sen auki, joka muovasi maan ja kaiken mitä siitä versoo ja antoi sen päällä kulkeville elämän hengen: - Vanhurskaan suunnitelmani mukaan minä, Herra, olen kutsunut sinut. Minä tartun sinun käteesi ja suojelen sinua. Sinut minä asetan toteuttamaan sen liiton, jonka olen tehnyt tämän kansan kanssa kaikkien kansojen valoksi, ...

Uudessa Testamentissa Jumalan armo on pääkäsite. Jumalan valtakunta on armon valtakunta. Karis (armo) käsitteessä uusitestamentillinen jumalasuhde on saanut laadullisen määrittelyn. Karis käsite on aina yhteydessä Jumalan armotekoon Kristuksen lunastustyössä, Hänen työhönsä liiton solmimiseksi ja sen ylläpitämiseksi. (Kuten Vanhan Testamentin aikana liitto ja armo kuuluivat yhteen, samoin on Uuden Testamentin aikana.) Tuloksena Jumalan armoteosta Kristuksen pelastustyössä on, että Jumalan mielisuosio on niiden osana, jotka uskon kautta ovat tässä uudessa liittosuhteessa Jumalaan. Armon ensisijainen lahja on syntien anteeksiantamus, välitön jumalayhteys ja iankaikkinen elämä.

Armo tuli Jeesuksen Kristuksen kautta ja ”hänen täyteydestään me kaikki olemme saaneet ja armoa armon päälle” (Joh. 1:16-17).

Joh. 1:16-17. Hänen täyteydestään me kaikki olemme saaneet, armoa armon lisäksi. Lain välitti Mooses, armon ja totuuden toi Jeesus Kristus.

Jumalan armotyö Kristuksen kuolemassa on tapahtunut kaikkien ihmisten puolesta (Tit. 2:11), mutta armo Jumalan hyvänä tahtona ihmisiä kohtaan toimii vain Golgatan liiton perustalla (Room. 3:22-25). Ainoastaan ne, joilla uskon kautta on osuus Jumalan armotyöhön Kristuksessa, elävät Jumalan armossa (Kol. 2:12-14, Room. 8:1). Kristus-yhteyden ulkopuolella hallitsee edelleen Jumalan viha (Room. 5:10, 8:1, Ef. 2:3) Vert. Joh. 3:36. Armo Jumalan suosiona ja hyvänä tahtona hallitsee ainoastaan siellä, missä armon lahja (Kristuksen sovitus) vastaanotetaan uskossa (Room. 5:21, 5:17). Jos ei ota vastaan armoa uskon kautta, ei kenelläkään ole osuutta Kristuksen työn kautta syntyneeseen armoyhteyteen, jossa viha on lakannut. Siksi armo suosiona Uudessa Testamentissa, samoin kuin Vanhassa Testamentissa, on sidottu liittoajatukseen. Jumalan mielisuosio on niiden osana, jotka uskon kautta ovat uudessa liittosuhteessa Jumalaan. Armon ensisijainen lahja on

syntien anteeksiantamus,

välitön yhteys Jumalaan (Jumalan lapseus) sekä

iankaikkinen elämä.

Tit. 2:11. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille,

Room. 3:22-25. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa. …

Kol. 2:12-14. Kasteessa teidät yhdessä hänen kanssaan haudattiin ja herätettiin eloon, kun uskoitte Jumalaan, joka voimallaan herätti Kristuksen kuolleista. Te olitte kuolleita rikkomustenne ja ympärileikkaamattomuutenne vuoksi, mutta Jumala teki teidät eläviksi yhdessä Kristuksen kanssa. Hän antoi meille kaikki rikkomuksemme anteeksi, hän kumosi meitä rasittavan velkakirjan kaikkine määräyksineen ja teki sen mitättömäksi naulitsemalla sen ristiin.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Room. 5:10. Jos kerran Jumalan Pojan kuolema sovitti meidät Jumalan kanssa, kun olimme hänen vihollisiaan, paljon varmemmin on Jumalan Pojan elämä pelastava meidät nyt, kun sovinto on tehty.

Ef. 2:3. Heidän joukossaan mekin kaikki ennen elimme noudattaen oman luontomme haluja ja tehden niin kuin ruumiimme ja mielemme tahtoivat, ja näin olimme luonnostamme vihan alaisia niin kuin kaikki muutkin.

Joh. 3:36. Sillä, joka uskoo Poikaan, on ikuinen elämä, mutta joka ei tottele Poikaa, se ei pääse näkemään elämää, vaan Jumalan viha pysyy hänen yllään.

Kristuksesta pois lankeaminen merkitsee armosta pois joutumista. (Eli toivo pelastuksesta asetetaan Kristuksen sijasta johonkin muuhun.)

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Gal. 1:6-8. Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu.

Armo edustaa pelastustietä, joka on jyrkästi vastakkainen lain pelastustielle (omilla teoilla ansaittu vanhurskaus). Armo sulkee pois kaiken ansioajattelun hyvine tekoineen. Armo ei siis ole sellaista, että kunhan minä vain yritän tehdä oman osuuteni, niin Jumala sitten ”armahtaa loput”.

Room. 4:4. Työntekijälle maksettua palkkaa ei katsota armosta saaduksi vaan ansaituksi.

Room. 11:6. Mutta jos valinta kerran perustuu armoon, se ei perustu ihmisen tekoihin - muutenhan armo ei olisi armo.

Room. 6:14. Synti ei enää ole teidän herranne, sillä te ette ole lain vaan armon alaisia.

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Uskon kautta me luotamme Jumalaan ja otamme armon vastaan. Uskon kautta armo alkaa vaikuttaa meissä. Usko ei ole meidän omaa yritystämme uskoa vaan sekin on Jumalan lahja.

Ef.2:8. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja.

1 Tim. 1:14. Meidän Herramme armo on ollut yltäkylläinen, samoin se usko ja rakkaus, jonka Kristus Jeesus saa aikaan.

Armossa voi kasvaa. Vähitellen ihminen alkaa huomata itsessään enemmän ja enemmän pois pantavaa, sellaista josta ei omin voimin pääse irti. Armossa kasvava kasvaa myös Kristuksen tuntemisessa. Armolahjat sen sijaan annetaan yksittäisille ihmisille seurakunnassa tehtävää palvelustyötä varten.

2 Tim. 2:1. Vahvistakoon siis Kristuksen Jeesuksen armo sinua, poikani!

2 Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

Ef. 4:7. Mutta kukin meistä on saanut oman armolahjansa, sen jonka Kristus on nähnyt hyväksi antaa.

1 Piet. 4:10. Palvelkaa kukin toistanne sillä armolahjalla, jonka olette saaneet, Jumalan moninaisen armon hyvinä haltijoina.

Tiit. 2:11-12. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, …

Jumala haluaa armahtaa aina silloin kun se suinkin on mahdollista.

Hän armahtaa ne, jotka Häntä avuksi huutavat.

Hän armahtaa ne, jotka pelkäävät ja rakastavat Häntä.

Hän armahtaa nöyrät (Jumalan sanan alle nöyrtyvät).

Hän armahtaa ne, jotka tunnustavat ja hylkäävät rikkomuksensa.

Ps.86:5. Sinä, Herra, olet hyvä, sinä annat anteeksi, runsain mitoin sinä jaat armoasi kaikille, jotka sinua avuksi huutavat.

Ps. 103:11. Sillä niin kuin taivas on korkea maan yllä, niin on Herran armo suuri niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä.

Snl. 3:34. Säälimätöntä ei Herra sääli, mutta nöyrille hän antaa armonsa.

Jes. 66:2. Kaiken tämän on minun käteni tehnyt, niin nämä ovat syntyneet, sanoo Herra. Köyhää minä katson, köyhää, hengeltään särkynyttä, sanani alla arkaa.

Snl. 28:13. Joka rikkomuksensa salaa, ei menesty, joka ne tunnustaa ja hylkää, saa armon.

Se on jo armoa, että Isä Jumalan vetää meitä, jumalasuhteessamme kuolleita, yhteyteensä. Isän Jumalan luo tullaan vain Pojan, Jeesuksen Kristuksen kautta. Sen jälkeen Kristuksen lahjoittama Pyhä Henki pitää meitä Jumalan luona.

Anteeksiantamuksesta Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan;

Vanha Testamentti; Esiin nouseva syvä tietoisuus synnistä tehostaa uhriajatusta tavalla, josta selviää, että todellinen uhri joka miellyttää Herraa on, ”särjetty henki, särjetty ja murtunut sydän” (Psalmi 51:19, 34:19, Jes. 57:15, 66:2). Sellaiset ajatukset kuvastavat syvää sisäistä henkilökohtaista jumalasuhdetta. On tultu tietoiseksi siitä että uhripalvelus on tehoton, ellei sitä seuraa totinen katumus ja kääntymys. Sen jälkeen aavistellaan yhä enemmän, että Herran täytyy säätää uusi liitto, joka perustuu täydelliseen anteeksiantoon (Jer. 31:31-34). Juuri Messias (Kristus) säätää tämän liiton (Jes. 42:6, 49:8, 55:3).

Mikään muu uskonto ei tunne sellaista täyttä ja vapaata anteeksiantoa, joka esiintyy Raamatussa jo Vanhassa Testamentissa.

Uudessa Testamentissa anteeksiantamus yhdistetään johdonmukaisesti Jeesukseen Kristukseen.

Anteeksiantoon liittyy usein uhriajatus. Syyttömän eläimen tai linnun veri vuodatetaan että saataisiin anteeksi. Tämän lisäksi toiselle aiheutettu vahinko piti korvata. On kuitenkin joitakin asioita, joita ei edes näin saatu anteeksi, kuten viattoman veren jatkuva vuodattaminen. Jumalan anteeksiantoon näyttäisi liittyvän myös se, että Jumala alkaa kulkea hänen mukanaan, jolle on antanut anteeksi (2 Moos. 34:8-9). Tällainen anteeksianto kohtaa meitä, kun hyväksymme Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omalle kohdallemme. Saamme Jumalan lupaaman Pyhän Hengen opastajaksi, matkakumppaniksi ja perille viejäksi. Vanhan Testamentin eläinuhri oli esikuva Jeesuksesta Kristuksesta Jumalan uhrikaritsana.

2. Moos. 34:8-9. Mooses polvistui kiireesti, heittäytyi kasvoilleen maahan ja sanoi: "Jos siis edelleenkin tahdot osoittaa minulle armoasi, Herra, niin kulje meidän mukanamme. Vaikka tämä kansa on uppiniskainen, anna anteeksi meidän pahat tekomme ja syntimme ja ota meidät omiksesi."

Jo Vanha Testamentti esittää Jumalan armahtavana ja anteeksiantavana Jumalana.

Jer. 5:1. Kierrelkää Jerusalemin katuja, katselkaa ja kyselkää, tarkkailkaa väkeä toreilla. Jos löydätte yhden ainoankaan, joka tekee oikein, joka on rehellinen ja uskollinen, niin minä armahdan (annan anteeksi) kaupunkia.

Jo vanhassa liitossa (lakiliitto Israelin kanssa) Jumala itse järjesti edellytyksen jumalalliselle anteeksiannolleen sovituksen muodossa. Viattoman eläimen henki sai korvata ihmisen rikkomuksen. Anteeksiannolla oli edellytyksenä tämä sijaisuhri joka on esikuva siitä sovituksesta, jonka Kristus ristillä teki. Vanhassa liitossa synti- ja vikauhri sai aikaan sovituksen riippumatta uhrin suuruudesta tai aineellisesta arvosta. Uhrin veri annettiin sovitukseksi, sillä ilman verenvuodatusta ei tapahdu anteeksiantamista (3 Moos. 17:11 ja Hepr. 9:22).

Miksi sitten Herra ei voi armahtaa kaikkia? Siksi, koska kaikki eivät suostu armahdettaviksi Jumalan asettamalla ehdolla, eli ottamaan vastaan lahjavanhurskautta joka saadaan ainoastaan Kristuksen kautta.

Jes. 1:18-20. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa. Jos te taivutatte mielenne kuulemaan minua, te saatte syödä maan hyvyyttä, mutta jos kovetatte mielenne ja torjutte minut, miekka syö teidät. Herran suu on puhunut.

Jes. 55:6-7. Etsikää Herraa, kun hänet vielä voi löytää, huutakaa häntä avuksi, kun hän on lähellä! Hylätköön jumalaton tiensä ja väärintekijä juonensa, kääntyköön takaisin Herran luo, sillä hän armahtaa, turvautukoon Jumalaan, sillä hänen anteeksiantonsa on runsas.

Jes. 26:7-10. Oikeamielisten polku on suora, sinä tasoitat vanhurskaan tiet. … Mutta jumalaton, vaikka hänet armahdettaisiin, ei opi elämään vanhurskaan tavoin. Hän vääristää oikeuden, ei hän näe Herran valtasuuruutta.

2. Kor. 5:17-6:1. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Joh. 3:3. Jeesus vastasi hänelle (Nikodeemokselle): "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa."

Jumalan armon ja anteeksiantamuksen saamisen yleisedellytys on, että syntinen kääntymyksen ja uskon kautta ottaa vastaan sen sovituksen, jonka Jumala teki Kristuksessa. Jolla ei ole Kristusta, ei ole Jumalan anteeksiantamustakaan. (Apt. 3:19, 26, 2 Kor. 5:19-21, 1 Joh. 2:22-23). Synnit saa anteeksi kun tunnustaa ne ja pyytää Jumalalta voimaa niistä luopumiseen (1 Joh. 1:9). Syntien anteeksisaaminen Jeesuksen Kristuksen kautta luo pohjan ihmisen ja Jumalan väliselle suhteelle (Room. 5:1-11).

Syntien saaminen anteeksi Jumalalta (armoliitto) ei ole pelkästään kääntymyksen asia, vaan se on yhtä välttämätöntä hengelliselle elämälle kuin mitä ruoka on ruumiille. Isämeidän rukouksessakin jokapäiväisen leivän ja anteeksisaamisen anominen ovat lähekkäin. Jumala antaa loputtomasti anteeksi kun vain sitä Häneltä pyydämme. Samaa Hän odottaa myös meiltä.

1 Joh. 1:9. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä.

Jes. 55:6-7. Etsikää Herraa, kun hänet vielä voi löytää, huutakaa häntä avuksi, kun hän on lähellä! Hylätköön jumalaton tiensä ja väärintekijä juonensa, kääntyköön takaisin Herran luo, sillä hän armahtaa, turvautukoon Jumalaan, sillä hänen anteeksiantonsa on runsas.

Matt.18:21-22. Silloin Pietari tuli Jeesuksen luo ja sanoi: "Herra, jos veljeni yhä uudestaan tekee väärin minua kohtaan, niin kuinka monta kertaa minun on annettava hänelle anteeksi? Peräti seitsemän kertaako?" "Ei seitsemän, vaan seitsemänkymmentäseitsemän kertaa", vastasi Jeesus.

Luuk. 17:3-4. Pitäkää varanne! Jos veljesi tekee väärin, nuhtele häntä, ja jos hän sitten katuu, anna hänelle anteeksi. Vaikka hän seitsemästi päivässä rikkoisi sinua vastaan ja seitsemästi tulisi sanomaan sinulle: 'Minä kadun', anna hänelle anteeksi.

Kokemus siitä että on saanut Jumalalta syntinsä anteeksi, antaa edellytykset sille että kykenee antamaan anteeksi muille. Se että olen saanut omat syntini Jumalalta anteeksi, oikeastaan velvoittaa minua antamaan anteeksi muille. Ellen anna, annan silloin tietämättäni Jumalalle luvan kohdella minua samalla tavalla kuin minä kohtelen muita. Se on suurta armoa, ettei Jumala kuitenkaan aina tee niin.

Matt. 18:32-35. Silloin kuningas kutsutti palvelijan luokseen ja sanoi: 'Sinä kelvoton! Minä annoin sinulle anteeksi koko velan, kun sitä minulta pyysit. Eikö sinunkin olisi pitänyt armahtaa työtoveriasi, niin kuin minä armahdin sinua?' Vihoissaan kuningas pani palvelijansa ankaraan vankeuteen, kunnes tämä maksaisi koko velan. "Näin tekee minun (Jeesuksen) taivaallinen Isänikin teille, jos te ette kaikesta sydämestä anna kukin veljellenne anteeksi."

Matt. 6:12-15. Ja anna meille velkamme anteeksi, niin kuin mekin annamme anteeksi niille, jotka ovat meille velassa. Äläkä anna meidän joutua kiusaukseen, vaan päästä meidät pahasta. Jos te annatte toisille ihmisille anteeksi heidän rikkomuksensa, antaa myös taivaallinen Isänne teille anteeksi. Mutta jos te ette anna anteeksi toisille, ei Isännekään anna anteeksi teidän rikkomuksianne.

Mark. 11:25-26. Ja kun seisotte rukoilemassa, antakaa anteeksi kaikki mitä teillä on jotakuta vastaan. Silloin myös teidän Isänne, joka on taivaissa, antaa teille rikkomuksenne anteeksi. Jos te ette anna anteeksi, ei teidän taivaallinen Isännekään anna anteeksi teidän rikkomuksianne.

Mikäli Jumalan armoon uskova (armo kohtaa meitä Jeesuksessa) kantaa katkeruutta, vaikka oikeutettuakin, toista ihmistä kohtaan, hän vahingoittaa sillä vain itseään. Paavalikin kertoo antavansa anteeksi, ettei Saatana pääsisi hänestä voitolle.

2 Kor. 2:10-11. Kenelle te annatte anteeksi, hänelle annan minäkin, ja kun olen antanut anteeksi - jos nyt jotakin anteeksi annettavaa on - olen tehnyt sen teidän takianne Kristuksen edessä, jottei Saatana pääsisi meistä voitolle. Hänen juonensa me kyllä tiedämme.

Kristityn tulee nähdä vaivaa pitääkseen hyvät suhteet lähimmäisiin.

Ef. 4:31-32. Hylätkää kaikki katkeruus, kiukku, viha, riitely ja herjaaminen, kaikkinainen pahuus. Olkaa toisianne kohtaan ystävällisiä ja lempeitä ja antakaa toisillenne anteeksi, niin kuin Jumalakin on antanut teille anteeksi Kristuksen tähden.

Kol. 3:12-13. Te, jotka olette Jumalan valittuja, pyhiä ja hänelle rakkaita, pukeutukaa siis sydämelliseen armahtavaisuuteen, ystävällisyyteen, nöyryyteen, lempeyteen ja kärsivällisyyteen. Pitäkää huolta, että tulette toimeen keskenänne, antakaa anteeksi toisillenne, vaikka teillä olisikin moittimisen aihetta. Niin kuin Herra on antanut teille anteeksi, niin antakaa tekin.

Kuitenkaan kaikkien kanssa ei ole mahdollista tulla toimeen.

Room. 12:18. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa.

Sananl. 26:18-19. Kuin järkensä menettänyt jousimies, joka tulisilla nuolilla tuhoa kylvää, on se, joka pettää ystävänsä ja sanoo: "Leikkiähän se vain oli."

Millä asioilla me voimme tehdä Jumalan armon turhaksi?

2. Kor. 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

-	ylpeys,

1. Piet. 5:5. ... Ja te kaikki: pukeutukaa keskinäiseen nöyryyteen, sillä Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille hän antaa armon.

Ef. 2:8-9. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä.

-	omaan ”ansioluetteloon” vetoaminen armon perusteena,

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

-	katkeruus (liittyen anteeksiantamattomuuteen),

Hepr. 12:15. Pitäkää huoli siitä, ettei yksikään hukkaa Jumalan armoa eikä mikään katkeruuden verso pääse kasvamaan ja tuottamaan turmiota, sillä yksikin sellainen saastuttaa monet.

-	armon kääntäminen riettaudeksi. Alkuseurakunnassa alkoi levitä harhaoppi, jonka mukaan ei ollut enää väliä sillä mitä tehdään, koska ”armohan kattaa kaiken”.

Room. 5:20-6:2. ... Mutta missä synti on tullut suureksi, siellä on armo tullut ylenpalttiseksi. Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden. Mitä me tähän sanomme? Onko meidän jatkuvasti tehtävä syntiä, jotta armo tulisi yhä suuremmaksi? Ei tietenkään. Kun kerran olemme kuolleet pois synnistä, kuinka voisimme edelleen elää siinä?

Room. 6:14-15. Synti ei enää ole teidän herranne, sillä te ette ole lain vaan armon alaisia. Miten siis on? Saammeko tehdä syntiä, koska emme elä lain vaan armon alaisina? Emme toki!

Juud. 1:4. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen.

Kun Raamattuun kirjoitettu Jumalan sana kielletään, Kielletään samalla Jumalan Sana, Jeesus Kristus. Turvanamme oleva Juudan leijona on silloin korvattu kesyllä kotikissalla.

Koska armo on Jumalan armoa, ei ihminen voi sitä täysin ymmärtää. Meidän on jäätävä tässäkin asiassa Jumalalta saadun uskon varaan.

Matt. 20:13-15. Mutta isäntä sanoi yhdelle miehistä: … kai minä saan omallani tehdä mitä haluan? Katsotko sinä karsaasti sitä, että minä olen hyvä?'

Room. 11:5-6. Samoin on nykyisenäkin aikana olemassa jäännös, jonka Jumala on armossaan valinnut. Mutta jos valinta kerran perustuu armoon, se ei perustu ihmisen tekoihin - muutenhan armo ei olisi armo.

Mutta vaikka Jumalan armoa ei voisi ymmärtää, sen voi kokea.

Yhteenvetona Jumalan armosta voisi sanoa, että se riittää. Mutta Jumalan armon saamiselle on yksi ehto. Se ehto on Jeesus Kristus.

T10 Asiaa seurakunnasta

080919 Alkukirkon askelissa - Lehtileike

Kristinuskon levinneisyys Imperium Romanumissa noin v. 300

Valtakunnanraja

Seurakuntia, joista on kirjallisia todisteita

Kristittyjä oli Imperium Romanumissa 300-luvun tietämissä jälkeen Kristuksen syntymän seitsemän miljoonaa eli 15 prosenttia silloisen Rooman valtakunnan asukkaista. Kartta on lainattu Torben Christensenin ja Sven Göranssonin kirjasta Kirkkohistoria I (Gaudeamus, 1975).

Matti Korpiaho

Kirkko syntyi ja vahvistui Lähi-idässä. Melko pian kristittyjä siirtyi myös Pohjois-Afrikan puolelle.

Kun seuraamme tämän päivän kirkollista ja uskonnollista kehitystä tuolla alueelle, on paikallaan kerrata muutamia piirteitä alkukirkon askeleista.

Apostolien tekojen toisessa luvussa kerrotaan helluntain ihmeestä 30-luvulla: Miten Jerusalemin juhlille oli tullut juutalaisia ja käännynnäisiä sekä Välimeren maista että Aasian puolelta. He palasivat kotiseuduilleen helluntain jälkeen ja veivät Sanoman kansojen keskuuteen.

Raamatussa on luetteloitu (Ap.t. 2:5-11) Lähi-Idän ja persialaisen alueen ihmisten asuinseudut, kuten Mesopotamia, Juudea ja Kappadokia, Pontos ja Aasian maakunta, Frygia, Pamfylia, Egypti Libyan Kyrenen seutu… Roomasta puhumattakaan. Jumala huolehti siitä, että evankeliumi levisi mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti näiden kansojen parissa.

Kun vainot Jerusalemissa 50-luvun paikkeilla kasvoivat, useimmat apostolit sekä alkuseurakunnan jäsenet joutuivat jättämään kaupungin. He vaelsivat eri suuntiin. Antiokiaan oli asettunut muun muassa kyreneläinen Lukius. Kyrenia on nykyisen Libyan aluetta, mikä merkitsee sitä, että Libyassa oli alkukirkon lähetystyö saanut hyvä maaperän.

Kirkko muodostuu Pohjois-Afrikkaan

Evankeliumi levisi nopeasti myös etelään Egyptin alueelle. Apostoleista Markus vaikutti siellä 40-luvun lopulla. Hän palasi Aleksandriaan, jossa ensimmäinen kristityksi kääntynyt mies oli suutari, josta tuli Markuksen 60-luvun loppupuolella tapahtuneen marttyyrikuoleman jälkeen uusi piispa.

Koptilaisen perinnetiedon mukaan egyptiläiset ottivat kristinuskon innostuneesti vastaan. Kristinuskon sanotaan levinneen Egyptiin puolessa vuosisadassa, mihin keskeisenä syynä pidetään kansan luontaista uskonnollisuutta.

Aleksandriasta kasvoi nopeasti vahva kristinuskon keskus Jerusalemin, Antiokian ja Rooman oheen. Siellä vaikuttivat merkittävät kirkkoisät, joista yksi tärkeimmistä oli Klemens Aleksandrialainen, kristillisen kasvatuksen uranuurtaja 200-luvun taitteessa.

Aleksandria-koulukunnasta kasvoi myös merkittävä vaikuttaja kristillisen kirkon teologiassa. Origenes perusti sinne kristillisen yliopiston vuonna 215, ja siitä kasvoi laajalti vaikuttanut teologinen oppilaitos. Sen merkitys raamatuntulkinnalle on suuri.

Kolmannelle vuosisadalle tultaessa kristillisen kirkon levinneisyys Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa oli tosiasia. Koko Rooman valtakunnassa laskettiin 300-luvulla olevan jo seitsemän miljoonaa kristittyä, mikä merkitsi joidenkin laskelmien mukaan noin 15 prosenttia koko alueen väestöstä.

Alkukirkon vaikutus levisi nopeasti pitkin asuttua Pohjois-Afrikan rannikkoa. Seurakuntia syntyi varhain, ja kirkko vakiintui alueella. Volubisis nykyisen Marokon alueella tunnettiin jo varhain kristillisestä uskosta. Pohjois-Afrikassa vaikuttivat monet merkittävät lännen kirkkoisät, joista ensimmäisenä mainitaan Tertullianus (Quintus Septimius Florens Tertullianus, noin vuosina 155,-230). Hän oli kirkollinen johtaja ja merkittävä kirjailija kristinuskon varhaisina vuosina, minkä takia hänet luetaan kirkkoisien joukkoon. Hän syntyi, eli ja kuoli Karthagossa, nykyisessä Tunisiassa.

Tertullianus kääntyi kristinuskoon noin vuosina 197-198, mutta siihen johtaneet syyt taitavat olla tutkijoiltakin piilossa. Tapauksen on täytynyt olla äkkinäinen, ja se on muuttanut hänen luonteensa kertaheitolla. Tertullianus sanoi itse, ettei hän voinut kuvitella todellista kristillistä elämää ilman vastaavaa, radikaalia kääntymystä. Hän oli myös ensimmäisiä uskonnonvapauden puolustajia ja vaikutti merkittävästi kolminaisuusopin kehitykseen. Hän koki vainoissa väkivaltaisen kuoleman vuosien 220-225 välillä.

Karthagossa hyväksyttiin Raamatun kirjakokoelma

Vainot jatkuivat Rooman valtakunnassa, mutta kirkko kasvoi ja vahvistui. Vuoden 256 loppupuolella käynnistyivät uudet vainot keisari Valerianuksen käskystä. Pohjois-Afrikassa piispa Kyprianus valmisti kansaansa vainojen voittamiseen ja kirjoitti teoksen De exhortatione martyrii (Marttyyriuteen rohkaiseminen).

Kyprianuksen aikana kirkossa etsittiin oikeaa tapaa suhtautua vainoissa epävarmoiksi osoittautuneiden kohteluun sielunhoidollisesti. Piispa Kyprianus vaikutti merkittävästi myös piispuuden hallinnon kehittymiseen. Hän kieltäytyi uhraamasta pakanallisille jumalille ja tunnusti rohkeasti uskoaan Kristukseen. Hänet määrättiin maanpakoon autiolle Churubikselle, josta hän jatkoi seurakuntansa johtamista kykyjensä mukaan. Siellä hän myös näki näyssä itseään odottavan kohtalon.

Kyprianus vangittiin, seuraavana päivänä häntä kuulusteltiin viimeisen kerran, ja sitten hänet tuomittiin mestattavaksi. Hänen ainoa vastauksensa oli: ”Kiitos olkoon Jumalalle!” Hän riisui vaatteensa ilman apua, polvistui ja rukoili. Kaksi hänen apulaistaan sitoi hänen silmänsä. Hän määräsi 25 kultarahaa annettavaksi pyövelille, joka mestasi hänet. Kristityt hautasivat Kyprianuksen ruumiin teloituspaikan lähelle. Sekä sen päälle että teloituspaikalle nousi myöhemmin kirkkoja. Piispa Kyprianuksen kuolinpäivä on 14.9.258.

Augustinus oli kirkkoisistä ehkä tunnetuin. Hän syntyi 13.11.354 Thagestessa, nykyisessä Algeriassa. Numidia oli tuolloin osa Rooman valtakuntaa.

Augustinuksen Monica-äiti oli kristitty, mutta poika kääntyi kristityksi vasta 32-vuotiaana lukiessaan Roomalaiskirjettä. Seuraavana vuonna 388 Augustinus palasi Pohjois-Afrikkaan ja perusti Thagesteen luostarin tapaisen yhteisön itselleen ja ystävilleen. Hänet vihittiin seurakunnan vaatimuksesta papiksi vuonna 391, ja hänen saarnoistaan tunnetaan yli 350 aitona pidettyä.

Martti Lutherin mielestä Augustinus oli paras Raamatun selittäjä. Hän toimi 34 vuotta piispana Hippossa, joka oli Karthagon jälkeen Numidian alueen toiseksi merkittävin kaupunki. Augustinuksen teologinen tuotanto käsittää 93 teosta tai 232 kirjaa. Hänen elinvoimansa loppuivat vandaalien piirittäessä kaupunkia 430.

Karthagon kirkolliskokouksissa vuosina 393 ja 397 käsiteltiin myös Raamatun kaanonia ja hyväksyttiin nykyisen Raamattumme kirjakokoelma.

Syntyi kaksi keskusta – Rooma ja Istambul

Kirkossa muodostui kaksi voimakasta keskusta. Länsi-Rooman keskuspaikkana oli Rooma ja Vatikaani. Toinen keskus oli Itä-Rooma pääpaikkanaan Konstantinopoli eli nykypäivän Istanbul.

Karthago menetti merkitystään, mutta olisi voinut kasvaa vahvaksi kirkolliseksi keskukseksi pitkäksikin aikaa. Arabialueilta levisi kuitenkin uusi uskonto ja valtaa pitävä voima, joka oli syntynyt 630-luvulla. Islamin vallankumous ja valloitukset käänsivät kirkollisen vaikutusalueiden painopisteet.

Nykyisen uskonnollisen kartan perustus muokattiin muslimivalloituksilla koko Pohjois-Afrikan alueella. Bysantti menetti Karthagon arabeille vuonna 698. Espanjan valloitus alkoi 711.

SEURAKUNTA

Seurakunnasta on kerrottu raamatussa monilla eri tavoilla ja vertauksilla. Niistä kukin kertoo meille jonkin puolen siitä, mitä asioita seurakuntaan liittyy tai millainen se on.

Jumalan lauma (Israelin kansa esimerkkinä)

Peltoon kätketty aarre, kallisarvoinen helmi, nuotta

Hyvä siemen ja rikkavilja

Lammaslauma ja paimen

Puu ja oksat

Rakennus /Jumalan temppeli

Ruumis (vartalo) ja pää

10 morsiusneitoa

Palvelijat, joille uskottiin omaisuus (leiviskät)

Sinapinsiemen ja hapate

Lampunjalka

Jumalan perhe, Jumalan lapsi

Morsian

Jumalan lauma (Jer 23:1-6, Hes 34:1-31, 1 Piet 5:1-3)

Jumala itse lupasi etsiä lampaansa ja pitää heistä huolen (Hes 34:11) ja yksi paimen, Daavid (= Jeesus Kristus) kaitsee heitä (Hes 34:23).

Se mikä alkoi VT:ssa päättyy UT:ssa, muta Jumalan lauma on sama. Lauman merkitys on kyllä selkiytynyt, samoin se, mitä tarkoittaa kun Jumala itse kaitsee laumaansa.

Jumalan lauma

1)	on jo perillä (Jumala johtaa jo itse laumaansa Jeesuksen ja Pyhän Hengen välityksellä);

2)	ei ole vielä perillä (Ylösnousemus ei ole vielä tapahtunut.)

Peltoon kätketty aarre, kallisarvoinen helmi, nuotta (Mat 13:44-49)

"Taivasten valtakunta on kuin peltoon kätketty aarre. Kun mies löysi sen, hän peitti sen uudelleen maahan, ja sitten hän iloissaan myi kaiken minkä omisti ja osti sen pellon (Matt 13:44).

Pelto = maailma (Mat 13:38)

Aarre oli sen omaisuutta, joka omisti pellon. Mies ei halunnut varastaa aarretta, vaan saada sen laillisesti omakseen.

Siksi Jeesuksen piti ostaa verellään (lunastaa) ihmiskunta vapaaksi lain, saatanan ja synnin orjuudesta.

Ennen lunastusta aarre oli ”vain Jumalan ajatuksissa”. Lunastuksen jälkeen aarre (Jumalan valtakunta) on sisäisesti meissä / meidän keskellämme.

"Taivasten valtakunta on myös tällainen. Kauppias etsi kauniita helmiä. Kun hän löysi yhden kallisarvoisen helmen, hän myi kaiken minkä omisti ja osti sen (Mat 13:45-46).

Jumala joka on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti, näki jo ennalta, millainen seurakunta tulisi olemaan, kun Hän itse sen lunastaisi, puhdistaisi ja pyhittäisi.

Sillä niin paljon Jumala on meitä jo ennakkoon rakastanut, että Hän antoi ainoan poikansa maksuksi, ettei yksikään joka Häneen uskoo, hukkuisi, vaan saisi iankaikkisen elämän Jumalan luona.

"Vielä taivasten valtakunta on kuin nuotta, joka laskettiin mereen ja joka keräsi kaikenlaisia kaloja. Kun se tuli täyteen, kalastajat vetivät sen rantaan, istuutuivat ja lajittelivat hyvät kalat koreihin mutta viskasivat huonot pois. Samoin käy maailman lopussa: enkelit tulevat, erottavat pahat vanhurskaista (Mat 13:47-49).

Vaikka Jeesuksen sovintokuolema ristillä kattaa kaikki maailman ihmiset, eivät kaikki kuitenkaan suostu pelastettaviksi. Nyt vielä hyvät ja pahat ovat sekoittuneena keskenään maailman ihmisten joukossa, myös ihmissilmiin näkyvässä seurakunnassa. Jeesuksen toisessa tulemuksessa tapahtuu erotus.

Hyvä siemen ja rikkavilja (Mat 13:36-43)

Opetuslapset pyysivät Jeesusta selittämään vertauksen pellon rikkaviljasta.

"Mies, joka kylvi hyvää siementä, on Ihmisen Poika. Pelto on maailma. Hyvä siemen tarkoittaa niitä, jotka kuuluvat taivasten valtakuntaan, rikkavilja niitä, jotka ovat Paholaisen vallassa. Paholainen, joka kylvi rikkaviljaa, on Saatana, elonkorjuu on maailman loppu, ja korjuumiehet ovat enkeleitä.

Jeesus Kristus on Hän, joka kylvää hyvää siementä. Me voimme olla siinä Jumalan työtovereita (Jumala käyttää meitä sanan julistamiseen). Jumala ja Jumalan sana ovat yhtä. Niitä ei voi eikä saa erottaa toisistaan. Samoin mekään, jotka olemme pelastuneet kuulemalla evankeliumin emme voi koskaan luopua itse evankeliumista. Jos luovumme evankeliumista / Jumalan sanasta, luovumme silloin itse Jumalasta. Uskominen ilosanomaan Jeesuksesta Kristuksesta, joka kuoli juuri minun puolestani ristillä, uudestisynnyttää (kasteen kautta) Jumalan lapseksi ja ”Jumalan laumaan”.

Lopputulos on sama kuin nuotta vertauksessa hyvistä ja huonoista kaloista.

Lammaslauma ja paimen (Joh 10:1-16, Luuk 15:3-7)

Hyvä paimen (= Jeesus)

kutsuu lampaitaan nimeltä ja vie ne laitumelle

tuntee lampaansa (ja lampaat tuntevat Jeesuksen)

on lampaiden portti, (joka siitä portista tulee sisään, pelastuu)

ei paimenna ketään väkisin (”lammas” voi vapaasti tulla ja mennä, ja Jeesus lupaa, että lammas löytää laitumen)

kulkee lampaiden edellä laitumella (ei pidä niitä aitauksessa erossa muista)

lähtee kadonneen lampaan perään ja etsii, kunnes löytää sen

kantaa väsyneen lampaan kotiin

iloitsee suuresti jokaisesta lampaasta, joka laumaan tulee

antaa yltäkylläisen elämän (seurassaan ”laitumella”)

panee henkensä alttiiksi lampaiden puolesta

kokoaa laumansa niin, että lopulta on vain yksi lauma ja Jeesus on sen paimenena.

Puu ja oksat (Joh 15:1-6)

Jeesus on koko viinipuu, jossa me olemme oksina.

Jumala itse hoitaa viinipuun oksia (meitä) puhdistamalla ja liikoja rönsyjä leikkaamalla.

Jumalan sana toimii puhdistusvälineenä. Jos emme suostu Jumalan sanan alle sen puhdistettavaksi, meihin kasvaa hedelmää tuottamattomia rönsyjä. Jumalan rakkaus pakottaa Hänet silloin ottamaan leikkurit käteensä.

Pysymällä puussa kiinni (pysymällä Jeesuksen yhteydessä) tuotamme hedelmää (Jumalan tahto tapahtuu meidän kohdallamme).

Jos olemme puussa (Jeesuksen yhteydessä) nimellisesti, mutta emme ole osallisina puun nesteeseen (Pyhään Henkeen), me kuivetumme ja lopulta Jumala itse poistaa meidät puun yhteydestä.

Rakennus /Jumalan temppeli (1 Piet 2:5-10, Hebr 3:6, Ef 2:18-22, 1 Kor 3:9-17)

Seurakunta on kokonaisuudessaan Jumalan temppeli. Mutta myös yksittäinen kristitty on Jumalan temppeli.

Temppelin kulmakivenä (aloituskivenä) on Jeesus Kristus. Temppelin harjakivenä (kivenä joka ylimpänä sitoo kaaren paikoilleen) on Jeesus Kristus.

Kristuksen haltuun on uskottu Jumalan koko rakennus. Tämä rakennus olemme me, kunhan loppuun saakka säilytämme rohkeutemme ja luottavaisin ja iloisin mielin tuomme julki toivomme.

Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

Ruumis (vartalo) ja pää (Kol 2:18-19, Ef 4:11-16)

Kristus on pää, joka huolehtii koko (seurakunta)ruumiista ja pitää sitä koossa, niin että se kasvaa Jumalan tarkoittamalla tavalla.

Meidän tulee kasvaa kaikin tavoin kiinni Kristukseen, häneen, joka on pää.

Jumala antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

Kukin jäsen toimii oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

10 morsiusneitoa (Matt 25:1-13)

Toiminta seurakunnassa (lamppujen palaminen) ei ole se erottava tekijä, joka erottaa viisaat tyhmistä. Viisailla oli mukana öljyastia ja siinä öljyä, tyhmillä ei ollut. Kristitty on astia jaloa käyttöä varten (2 Tim 2:20-21, Room 9:19-23). Öljy on Pyhän Hengen vertauskuva.

Palvelijat, ja heille uskotut rahat (leiviskät) (Luuk 19:11-27)

Jumalan valtakunta on tullut (PH on vuodatettu), Jumalan valtakunta ei ole vielä tullut (ylösnousemusruumista emme ole vielä saaneet).

Jumala on uskonut omaisuutensa seurakunnalle. Jumalan omaisuus on; 3-yhteinen Jumala itse, armolahjat, toiset kristityt ja Jumalan sana.

Riittää, että viemme oman osuutemme seurakunnan käytettäväksi, yhteyteen (”pankkiin”).

Sinapinsiemen ja hapate (Matt 13:31-33, Mar 4:30-32, Luk 13:18-21)

Niin kuin sinapinsiemen on pieni, oli seurakunnan alkukin pieni (Jeesuksella oli vain opetuslapset). Seurakunta kuitenkin kasvaa niin, että siihen kuulumattomat pesiytyvät siihen (siemeniä syövät linnut).

Jumalan valtakunta on myös niin kuin hapate. Kun nainen sekoitti sen kolmeen vakalliseen jauhoja, koko taikina happani." Pienikin Jumalan sanasta poikkeaminen, jos siihen ei puututa, alkaa kasvaa ja tehdä tuhojaan niin, että lopulta koko seurakunta on hajalla.

Jumalan sanassa pysyminen on seurakunnalle elämän ja kuoleman kysymys.

Lampunjalka (Ilm 1:9-2:5, Heb 9:1-5, Matt 5:14-16, Mar 4:21, Luuk 8:16-18, Luuk 11:33-36)

Ne seitsemän lampunjalkaa ovat ne seitsemän seurakuntaa.

Lampunjalat (seurakunnat) ovat arvokkaita (kalleinta arvometallia).

Jeesus itse viettää aikaansa seurakunnan keskellä.

Mikäli seurakunta hylkää ensimmäisen rakkautensa (Jumalasuhde väljähtyy ja lopulta Jumalan sana hylätään) eikä parannusta tehdä, niin Jeesus lopulta työntää lampunjalan (seurakunnan) pois paikaltaan Jumalan läheisyydestä.

VT:n aikana lampunjalka (seurakunta) oli ilmestysmajan pyhä –osassa. Sen erotti kaikkeinpyhimmästä väliverho. Kaikkeinpyhimmässä, verhon takana, oli liiton arkki armoistuimineen. Jeesus Kristus ristinkuolemallaan poisti väliverhon ja päästi seurakunnan Jumalan yhteyteen (Ilmestysmajan pyhä ja kaikkeinpyhin yhdistyivät samaksi tilaksi).

Jeesuksen kuollessa temppelin väliverho todellakin revittiin auki ylhäältä alkaen alas asti (Matt 27:50-51, Mar 15:37-39).

Seurakunta on lampunjalka ja yksittäinen kristitty on lamppu tässä lampunjalassa. Niin kuin 7-haaraisessa öljylampussa kukin lamppu sai palamiseensa tarvitsemansa öljyn lampunjalan öljyastiasta, niin yksittäinen kristitty saa Pyhän Hengen seurakunnan Herralta.

Valo on oikeaa valoa vain, jos palamisöljy (PH) tulee Herralta.

Kun Jeesus sytyttää lampun, Hän asettaa sen lampunjalkaan (seurakunnan yhteyteen).

Tarkoitus on, että seurakuntaan sisälle tulevat näkisivät valon (evankeliumin Kristuksesta).

Jos en ole Kristuksen Hengestä osallinen, on se valo, jonka luulen itsessäni olevan, pimeyttä ja todellisuudessa levitänkin pimeyttä ympärilleni.

Jumalan perhe (Ef 2:19, )

Jumalan lapsi (Matt 5:9, Luuk 20:35-36, Joh 1:12-13, Room 8:14-23, Gal 3:25-4:7, Ef 5:1-10, Fil 2:12-16, 1 Joh 3:1-3, 1 Joh 3:9-10)

Te ette siis enää ole vieraita ja muukalaisia, vaan kuulutte Jumalan perheeseen, samaan kansaan kuin pyhät.

Jumala on antanut meille lapsen oikeuden, me olemme Jeesuksen kanssaperillisiä.

Jumalan perheessä korostuu henkilökohtainen lapsen suhde Jumalaan.

Morsian (Ilm 19:6-9, Ilm 21:9-10, Ilm 22:16-17)

Tempauksen / ruumiin ylösnousemuksen jälkeen Jumala ottaa maan päälläkin näkyvän vallan. Silloin on tullut Karitsan (Jeesuksen Kristuksen) häiden aika. Hänen morsiamensa (ylösotettu seurakunta) on valmiina, ja seurakunnan ylle on puettu hääpuku. Se puku tarkoittaa pyhien vanhurskaita tekoja (tekoja, jotka itse asiassa Jumala on tehnyt, mutta jotka Hän lukee meidän hyväksemme).

Mikä on seurakunta?

Seurakunnasta käytetään hebrean kielessä sanaa ”qahal”. Se on käännetty Septuagintaan (VT:n kirjoitusten kreikankielinen käännös, joka tehtiin ennen Jeesuksen syntymää) kreikaksi sanalla ekkleesia. Sen merkityksenä tavallisesti on jumalanpalvelukseen kokoontunut joukko.

Myöhäisjuutalaisuudessa omaksuttiin seurakunnan nimikkeeksi avarampi ilmaisu ”eda” (hepreaa), jonka kreikankielinen vastine Septuagintassa on synagoga. Se taas voidaan ymmärtää laajemmin Israelin kansaa tarkoittavaksi, Egyptistä pois kutsutuksi yhteisöksi.

Alkuseurakunta alkoi puolestaan käyttää ekkleesia-nimikettä, joka tarkoitti jumalanpalvelukseen kutsuttua joukkoa, ja joka laajeni siitä koko kristittyjen yhteisön nimeksi.

Antiikin kreikassa ekkleesia tarkoitti kansankokousta, ulos torille kutsuttujen joukkoa (näin Apt. 19:40-41).

Sana ”diakonia” (Apt. 6:1-2) esiintyy merkityksessä avunanto ja pöydässä palveleminen. Kun seitsemän ensimmäistä diakonia valittiin, heitä ei aluksi kutsuttu diakoneiksi. Heidät asetettiin virkaan kätten päällepanemisella. Näiden seitsemän diakonin toimenkuvasta kehittyi nykyinen papinvirka. Diakonin vastine latinankielessä on ”minister”, jonka mukaisesti sananpalvelijoita kutsuttiin latinaksi nimellä ”minister verbi Dei”, ”Jumalan sanan palvelija”.

Seurakunnan antama virka ja Jumalan antama armolahja toimia seurakunnan tehtävissä ovat eri asioita. Olisi kuitenkin seurakunnan kannalta tärkeää, hyödyllistä ja siunauksellista, jos virka ja armolahja kohtaisivat samassa henkilössä. Aina näin ei tapahdu. Apostolien virka on UT:ssa omistettu lähinnä Jeesusta seuranneille ja hänen valitsemilleen silminnäkijätodistajille. Myös Paavali luettiin heidän joukkoonsa. Apostolin armolahja, samoin kuin johtajan, paimenen ja opettajan armolahjat toimivat tänäänkin. On seurakunnan kannalta erittäin haitallista, jos esim. johtajan armolahjan saanut henkilö ei tyydy ”apulaisjohtajan” asemaan seurakunnassa, vaan perustaa oman seurakunnan tai oman ryhmittymän seurakunnan sisälle ja hajottaa näin Jumalan kansaa oman ylpeytensä vuoksi (syyllistyy syntiin; Gal. 5:19-21.)

Alkuseurakunnan aikoihin kristityt katsottiin juutalaiseksi lahkoksi. Juutalaiset pitivät aluksi kristittyjä yhtenä lahkona, joka poikkesi ns. virallisen juutalaisuuden linjasta. Esim. kun juutalaiset karkotettiin Roomasta rettelöinnin takia (he riitelivät kristittyjä vastaan), karkotettiin myös kristityt. Vasta myöhemmin kristillisyys erosi juutalaisuudesta.

Uusi Testamentti sen sijaan edustaa selkeästi sitä linjaa, että kristityt edustavat suoraa jatkumoa vanhan liiton Israelille eivätkä suinkaan ole mikään eriuskoisten ryhmä juutalaisuudessa. Kristillisyys on suoraa jatkumoa Vanhalle Testamentille. Uudessa Testamentissa kerrotaan se, miten VT:ssa luvatut asiat ovat täyttyneet ja tulevat edelleen täyttymään. VT:ssa Jumala puhuu profeettojen kautta valitsevansa itselleen kansan, joka ei ole kansa. Kristityt ovat tämä kansa yhdessä uskovien juutalaisten kanssa. Eli; kristillinen seurakunta (= uudestisyntyneet Jumalan lapset) ovat ”Israel”, josta useimmat juutalaiset ovat toistaiseksi epäuskonsa tähden leikattu pois.

Seurakunta oli olemassa ”Jumalan laumana” jo Vanhan Testamentin eli vanhan liiton aikana, vaikka tähän ”Jumalan laumaan” eivät kaikki israelilaiset kuuluneetkaan. He uskoivat Messiaaseen, joka ei vielä ollut tullut. Kristillinen (= Jeesukseen Kristukseen Messiaanaan uskova) seurakunta ei korvaa eikä syrjäytä tätä ”Jumalan laumaa”, vaan yksittäiset pakanakristityt liitetään siihen.

Ps. 95: 7(edellinen käännös). Sillä hän on meidän (Israelin kansan) Jumalamme, ja me olemme kansa, jota hän paimentaa, lauma, jota hänen kätensä kaitsee.

Room. 9: 6-8. Jumalan sana ei ole voinut raueta tyhjiin. Eivät kaikki israelilaiset kuulu tosi Israeliin, eivätkä kaikki Abrahamin jälkeläiset ole oikeita Abrahamin lapsia. Onhan sanottu: "Vain Iisakin jälkeläisiä sanotaan sinun lapsiksesi." Tämä tarkoittaa, etteivät Jumalan lapsia ole luonnolliset jälkeläiset vaan että jälkeläisiksi luetaan lupauksen voimasta syntyneet lapset.

1 Moos. 15: 6. Abram (Aabraham) uskoi Herran lupaukseen, ja Herra katsoi hänet vanhurskaaksi.

Room. 11: 13-18. Teille pakanuudesta kääntyneille sanon (Paavali): ... Jos juutalaisten hylkääminen on avannut maailmalle pääsyn sovintoon, niin mitä tapahtuukaan, kun Jumala ottaa heidät yhteyteensä? Silloin kuolleet heräävät eloon! Jos ensimmäinen leipä pyhitetään, on koko leipomus pyhä, ja jos puun juuri on pyhä, ovat myös oksat pyhät. Jos jalosta oliivipuusta on katkaistu oksia ja jos sinut, joka olet peräisin villistä oliivipuusta, on oksastettu oikeiden oksien joukkoon niin että olet päässyt osalliseksi puun juurinesteestä, älä ylvästele alkuperäisten oksien rinnalla! …

Kristillinen seurakunta, eli Jeesukseen Kristukseen Messiaanaan uskova kirkko, muodostui kuitenkin vasta sinä helluntaina, jolloin Pyhä Henki annettiin seurakunnalle. Seurakunta on Kristuksen ruumis myös siinä mielessä, että Jeesuksen konkreettinen toiminta maailmassa tapahtuu seurakunnassa ja seurakunnan kautta. Pyhä Henki liittää ihmisen Kristuksen ruumiiseen, kun ihminen suostuu uskomaan Jeesuksen sovitustyön omalle kohdalleen. Tällöin ihminen uudestisyntyy ja hänen nimensä kirjoitetaan taivaan kirjaan. Sen, ettei ihminen usko Jeesukseen Kristukseen, Pyhä Henki paljastaa synniksi. Se synti vie kadotukseen, eivät teot tai tekemättä jättämiset. Ne tosin usein osoittavat sydämen tilan.

1 Piet. 5: 2. Kaitkaa sitä laumaa (kristillinen seurakunta), jonka Jumala on teille uskonut, älkää pakosta, vaan vapaaehtoisesti, Jumalan tahdon mukaan

Ef. 1: 22-23. Jumala on alistanut kaiken hänen (Jeesuksen) valtaansa ja asettanut hänet kaiken yläpuolelle seurakuntansa pääksi. Seurakunta on Kristuksen ruumis ja hänen täyteytensä, hänen, joka kaiken kaikessa täyttää.

Kol. 1: 18. Hän (Jeesus) on myös ruumiin pää, ja ruumis on seurakunta. Hän on alku. Hän nousi esikoisena kuolleista, jotta hän olisi kaikessa ensimmäinen.

1 Kor. 12: 27. Te olette Kristuksen ruumis, ja jokainen teistä on tämän ruumiin jäsen.

Gal. 1: 11-13. Teen teille selväksi, veljet, että minun (Paavalin) julistamani evankeliumi ei ole ihmismielen mukainen. Enhän minä ole sitä ihmisiltä saanutkaan, eikä kukaan ole sitä minulle opettanut, vaan sain sen, kun Jeesus Kristus ilmestyi minulle. Olettehan kuulleet, kuinka minä aikoinani, kun elin juutalaisena, vainosin kiihkeästi Jumalan seurakuntaa ja yritin tuhota sen.

Hebr. 12: 22-24. Ei, te olette tulleet Siionin vuoren juurelle, elävän Jumalan kaupungin, taivaallisen Jerusalemin luo. Teidän edessänne on tuhansittain enkeleitä ja juhlaa viettävä esikoisten seurakunta, ne, joiden nimet ovat taivaan kirjassa. Siellä on Jumala, kaikkien tuomari, siellä ovat perille päässeiden vanhurskaiden henget, ja siellä on uuden liiton välimies Jeesus

Ilm. 2: 7, 11, 17, 29, ja 3: 1, 6, 13, 22. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

Joh. 16: 7-11. … teille on hyödyksi, että minä (Jeesus) menen pois. Ellen mene, ei Puolustaja (PH) voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne, ja hän tulee ja paljastaa, että ... Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun, ….

Raamattu liittää Vesikasteen ja Pyhän Hengen saamisen samaan yhteyteen. Kuitenkin vasta PH synnyttää sen uskon, jolla uskotaan Jeesuksen ristinsovitus omalle kohdalle ja pelastutaan.

Kol. 2: 12. Kasteessa teidät yhdessä hänen (Jeesuksen) kanssaan haudattiin ja herätettiin eloon, kun uskoitte Jumalaan, joka voimallaan herätti Kristuksen kuolleista.

Apt. 2: 38. Pietari vastasi: "Kääntykää ja ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen, jotta syntinne annettaisiin anteeksi. Silloin te saatte lahjaksi Pyhän Hengen.

Mar. 16: 15-16. Hän (Jeesus) sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.

Matt. 28: 19-20. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun (Jeesuksen) opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti.

Helluntaitapahtuma toistui Korneliuksen kodissa, koska Juutalaiset eivät olisi muuten uskoneet, että Jeesuksen sovitus koskee myös pakanoita. Samarialaisten luona ”helluntai” ei toistunut, koska heidät (samarialaiset olivat puolijuutalaisia) vielä hyväksyttiin juutalaisista koostuvan seurakunnan jäseniksi. Tässä alkuvaiheessa seurakunta koostui pelkästään juutalaisista. Jos samarialaiset olisivat saaneet Pyhän Hengen erossa juutalaisista koostuvasta seurakunnasta, seurauksena olisi ollut kahden erilaisen seurakunnan muodostuminen jo alkuvaiheessa. Korneliuksen kodissa saadusta PH:n vuodattamisesta on kerrottu myös sen vuoksi, että mekin tietäisimme sen, että PH:n saaminen ei yksistään riitä, vaan vesikastekin on tarpeen.

Apt. 10: 44-48. Pietarin vielä puhuessa laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa (Korneliuksen kodissa). Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. Silloin Pietari sanoi: "Kuka voi estää kastamasta vedellä näitä, jotka ovat saaneet Pyhän Hengen niin kuin mekin?" Hän käski kastaa heidät Jeesuksen Kristuksen nimeen.

Apt. 8: 14-17. Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulivat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettivät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille tultuaan nämä rukoilivat Samarian uskovien puolesta, että he saisivat Pyhän Hengen. Henki näet ei ollut vielä laskeutunut kehenkään heistä; heidät oli ainoastaan kastettu Herran Jeesuksen nimeen. Pietari ja Johannes panivat kätensä heidän päälleen, ja he saivat Pyhän Hengen.

Ef. 4: 3-6. Pyrkikää rauhan sitein säilyttämään Hengen luoma ykseys. On vain yksi ruumis ja yksi Henki, niin kuin myös se toivo, johon teidät on kutsuttu, on yksi. Yksi on Herra, yksi usko, yksi kaste! Yksi on Jumala, kaikkien Isä! Hän hallitsee kaikkea, vaikuttaa kaikessa ja on kaikessa.

Jonkin aikaa kristillinen seurakunta koostui pääasiassa juutalaisista. Pakanoista kristityiksi kääntyneiden joukko kuitenkin lisääntyi. Ensimmäinen opillinen kiista koski sitä, pitikö pakanakristittyjen noudattaa lakia (Mooseksen lakia). Pitikö kaikki kristityt myös ympärileikata ja velvoitettaisiinko heidät noudattamaan rituaalisia puhtaussäännöksiä (Apt. 15: 1-29). Ratkaisun avain löytyy Apt. 15 luvusta seuraavasti. Kun Jumala on puhdistanut jonkun sydämen antamalla sinne uskon, ihmisen on itse mahdotonta siihen mitään lisätä tullakseen Jumalan silmissä vielä puhtaammaksi. Usko Jeesuksen sovitustyöhön on Jumalan antamaa uskoa. Vastustamaan Jumalan tahtoa ihminen kyllä kykenee.

Apt. 15: 9-11. Hän (Jumala) ei tehnyt mitään eroa heidän ja meidän välillämme, vaan puhdisti heidän sydämensä uskolla. Miksi te siis nyt uhmaatte Jumalaa ja panette opetuslasten harteille ikeen, jota eivät meidän isämme emmekä me itse ole jaksaneet kantaa? Mehän uskomme, että meidät pelastaa yksin Herran Jeesuksen armo, samalla tavoin kuin heidät."

Apt. 10: 15. Silloin ääni puhui (Pietarille) uudelleen: "Minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi."

Apt. 15: 22-29. Silloin apostolit ja vanhimmat yhdessä koko seurakunnan kanssa päättivät valita joukostaan muutamia miehiä ja lähettää heidät Antiokiaan Paavalin ja Barnabaksen kanssa. Valituiksi tulivat Juudas, jota kutsuttiin Barsabbakseksi, sekä Silas - molemmat seurakunnan johtavia miehiä. Heille annettiin mukaan seuraava kirje: "... Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin."

Myöhemminkin on käyty vastaavia opillisia väittelyitä. Raamatun kokoonpano hyväksyttiin Karthagon kirkolliskokouksissa vuosina 393 ja 397. Eri uskontunnustuksiin on koottu ne asiat, jotka on todettu sellaisiksi asioiksi, joista kristitty ei voi luopua. Yksi vastaava opillinen ”väittely” käytiin keskiajalla paavinvallan ja Lutherin välillä. Seurauksena oli se, että Luther julistettiin kirkonkiroukseen ja luterilaiset erotettiin roomalaiskatolisen kirkon yhteydestä. Seurauksena syntyi myös Augsburgin tunnustus.

Augsburgin tunnustus, Tärkeimmät uskonkohdat,

VII Kirkko

... Kirkko on pyhien yhteisö, jossa evankeliumi puhtaasti julistetaan ja sakramentit oikein toimitetaan.

VIII Mitä kirkko on?

Vaikka kirkko varsinaisessa mielessä on pyhien ja tosiuskovien yhteisö, on kuitenkin jumalattomienkin toimittamien sakramenttien käyttäminen sallittua, koska tässä elämässä myös teeskentelijöitä ja jumalattomia on sekoittunut tosiuskovien ja pyhien joukkoon. … Sakramenteilla ja sanalla on Kristuksen asetuksen ja käskyn tähden tehonsa, vaikka niitä jakaisivat jumalattomatkin.

XIV Kirkollinen järjestys

Kirkollisesta järjestyksestä seurakuntamme opettavat, ettei kirkossa kukaan saa julkisesti opettaa eikä hoitaa sakramentteja ilman asianmukaista kutsumista.

VII ja VIII uskonkohta. KIRKKO (Em. kohdat laajemmin)

... Juuri sen tähden me lisäsimme kahdeksannen opinkohdan, ettei kukaan luulisi meidän tahtovan erottaa jumalattomat ja teeskentelijät kirkon ulkonaisesta yhteydestä ... Eivät sakramentit liioin menetä tehoaan sen johdosta, että niitä hoitavat jumalattomat. ... Kirkkopa näet ei ole sellainen yhteisö, joka vain rakentuu ulkonaisten tekijöiden ja menojen varaan, kuten muut yhteisöt, vaan se on ensisijaisesti uskon ja Pyhän Hengen yhteys sydämissä. Sillä on kuitenkin ulkonaiset merkkinsä, joista se voidaan tuntea: puhdas evankeliumin oppi ja Kristuksen evankeliumin mukainen sakramenttien hoitaminen. Ainoastaan tätä kirkkoa sanotaan Kristuksen ruumiiksi, ja sitä Kristus Hengellänsä uudistaa, pyhittää ja hallitsee, niin kuin Paavali Ef. 1. todistaa sanoessaan: (Ef. 1:22s.) "Ja hän on antanut hänet kaiken pääksi seurakunnalle, joka on hänen ruumiinsa, hänen, joka kaiken kaikissa toteuttaa.” Ne siis, joissa Kristus ei lainkaan vaikuta, eivät ole Kristuksen jäseniä. ... Paavali on Ef. 5 määritellyt seurakunnan aivan samaan tapaan: Se täytyy puhdistaa, jotta se olisi pyhä. Ja hän lisää sen ulkonaiset tuntomerkit, sanan ja sakramentit. Näin hän näet sanoo: (Ef. 5:25ss.) "Kristus rakasti seurakuntaa ja antoi itsensä alttiiksi sen edestä, että hän sen pyhittäisi, puhdistaen sen, vedellä pesten, sanan kautta, saadakseen asetetuksi eteensä kirkastettuna seurakunnan, jossa ei olisi tahraa eikä ryppyä eikä mitään muuta sellaista, vaan joka olisi pyhä ja nuhteeton." …

... Jos määrittelemme kirkon vain ulkonaiseksi laitokseksi, johon kuuluu hyviä ja pahoja, ihmiset eivät ymmärrä Kristuksen valtakuntaa sydämen vanhurskaudeksi ja Pyhän Hengen lahjaksi, vaan arvelevat, että on kysymys vain tiettyjen jumalanpalvelusmenojen ja ulkonaisten tapojen noudattamisesta. ...

Näin ollen ovat evankeliumin mukaan Jumalan kansaa vain ne, jotka ottavat vastaan luvatun Pyhän Hengen. ... Tosin he (jumalattomat) kyllä tässä elämässä, kun Kristuksen valtakunta ei vielä ole tullut ilmi, ovat kirkkoon sekoittuneina ja hoitavat kirkon virkoja.

... Kristus puhuu myös kirkon erikoislaadusta verratessaan taivasten valtakuntaa nuottaan tai kymmeneen neitsyeen. Näin hän opettaa kirkon olevan jumalattomien suuren joukon peittämä, jotteivät hurskaat loukkaantuisi tähän seikkaan ja myös siksi, että tietäisimme sanan ja sakramenttien säilyttävän tehonsa jumalattomienkin hoitamina. Samalla hän toisaalta opettaa, etteivät nuo jumalattomat, vaikka heillä onkin osallisuus kirkon ulkonaisiin merkkeihin, kuitenkaan ole Kristuksen todellista valtakuntaa eivätkä Kristuksen jäseniä. …

Kirkko, josta puhumme, on todella olemassa. … Tässä joukossa tosin on monta heikkoa, jotka tälle perustukselle rakentavat katoavista oljista, toisin sanoen jonkinlaisista hyödyttömistä mielipiteistä, mutta kun nämä eivät kuitenkaan perustusta kumoa, annetaan ne heille anteeksi, … he ovat välistä rakentaneet oikealle perustukselle oljistakin, mikä kuitenkaan ei ole tehnyt tyhjäksi heidän uskoaan. …

Kirkkoa koskee lupaus, että sillä aina on oleva Pyhä Henki, mutta vastaavasti sitä koskevat myös uhkaukset, että on ilmaantuva susia ja jumalattomia opettajia. Varsinainen kirkko on se, jolla on Pyhä Henki. Vaikka sudet ja kelvottomat opettajat mellastavat (1. Kor. 3:11) kirkossa, he eivät ole varsinainen Kristuksen valtakunta. ...

Siksi me Raamatun mukaisesti käsitämme asian niin, että kirkko sanan varsinaisessa merkityksessä on niiden pyhien yhteisö, jotka todella uskovat Kristuksen evankeliumin ja joilla on Pyhä Henki. Yhtä kaikki me kuitenkin tunnustamme, että heihin on tässä elämässä sekoittuneina monia teeskentelijöitä ja jumalattomia, joita heihin yhdistävät ulkonaiset merkit. He ovat kirkon jäseniä ulkonaisten merkkien puolesta, ja sen nojalla he hoitavat kirkon virkoja. Myöskään eivät sakramentit menetä vaikutustaan sen tähden, että arvottomat niitä hoitavat, koska he kirkon kutsun perusteella edustavat Kristuksen persoonaa. Omaa persoonaansa he eivät edusta, niin kuin Kristus todistaa: (Luuk. 10:16) "Joka kuulee teitä, se kuulee minua." Kun he saarnaavat Kristuksen sanaa ja toimittavat sakramentteja, he tekevät sen Kristuksen puolesta ja hänen sijassaan. Näin opettaa meitä tuo mainittu Kristuksen sana, jotta emme loukkaantuisi virkaa hoitavien kelvottomuuteen.

Kristuksen Kirkon 7 tuntomerkkiä

Missä määrin Suomen evankelisluterilainen kirkko on Kristuksen Kirkko?

Kristuksen kirkon tuntomerkit ovat ne määreet, joiden perusteella voimme nähdä missä määrin jokin paikallinen kirkko on eroamassa Kirkosta tai liittymässä siihen. Jokaisen kristityn henkilökohtaisella tasolla tämä on päivittäisen parannuksen tekemistä ja Kristuksen sanan seuraamista. Kristitty on samaan aikaan sekä syntinen että vanhurskas (armahdettu syntinen). Hän ei voi omassakaan elämässään ratkaista syntiongelmaa kertaheitolla, esim. henkikastekokemuksella, vaan hän joutuu ratkomaan sitä päivittäin koko loppuelämänsä ajan. Jos tämä yksilötasolla tapahtuva kilvoittelu lakkaa, muuttuu myös seurakunnan suunta maallistumiseen päin. Sardeksen seurakunta Raamatussa on esimerkki siitä, mihin se voi johtaa.

lm. 3: 1-5. Sardeksen seurakunnan enkelille kirjoita: … Minä tiedän sinun tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. … Muutamia sinulla sentään on Sardeksessa, jotka eivät ole tahranneet vaatteitaan. He saavat käyskennellä minun seurassani valkeissa vaatteissa; he ovat sen arvoisia. Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä.

Kristusta kuvataan Raamatun mukaan myös valoksi. Kuinka kauas valosta voi mennä, että on poistunut sen vaikutuspiiristä? Kuinka kauas Raamatun sanasta voi sallia itselleen pääsyn, ennen kuin Kristus pyyhkii nimen pois elämän kirjasta? Jos tuhlaajapoikakertomuksen poika olisi kuollut vieraalle maalle sikojen seuraan, ei lapseudesta olisi ollut hänelle mitään hyötyä. Sanoihan isä pojan palattua, että ”minun poikani oli kuollut” (Luuk. 15: 24).

Seuraavassa Kirkon seitsemän tuntomerkkiä Lutherin opetusta mukaellen.

Jumalan Sana; Saarnataanko Sanaa vai pelkästään ajan ääniä. Kehotetaanko seurakuntalaisia elämään Sanan mukaan vai ei. Tuleeko uskonnosta sellainen ihmisen yksityisasia, joka sallii toisen mennä vapaasti helvettiin ilman, että se koskee minua. Jumala on siinä asiassa ”tiukkapipoinen”, että taivaaseen on tie suljettu muilta kuin Kristuksen sovitustyöhön uskovilta.

Kaste; Kaste on Jumalan tarjoama armoväline, jota ei pidä halveksia. Kol. 2: 12 mukaan; Kasteessa meidät on yhdessä Jeesuksen kanssa haudattu ja herätetty eloon.

Ehtoollinen; Ehtoollisessa leipä ja viini, Kristuksen ruumis ja veri, yhdistävät meidät Kristukseen. 1 Kor. 11: 29 mukaan; Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion.

Avaintenvalta; Avaintenvallalla tarkoitetaan Kristuksen seurakunnalleen antamaa valtaa antaa synnit anteeksi sellaiselle, joka ne tunnustaa ja niitä katuu. Silloin Jumalakin on antanut ne anteeksi. Syntien anteeksiantamisen julistaminen sellaiselle joka ei syntiään kadu ja synnin siunaaminen, vain vahvistaa syntistä elämään edelleen synnissään ja menettämään pelastuksen. Näitä syntejä ei ole taivaassa annettu anteeksi. Tällainen väärä avaintenvallan käyttäjä syyllistyy itse erittäin suureen syntiin (Hes. 3: 17-21, 33: 7-20.)

Virka; Kirkolla on virkoja, jotka se täyttää. Kirkolla on oltava palvelijoita, jotka toimittavat, tarjoavat ja antavat em. neljää asiaa ja toimitusta kirkon puolesta ja kirkon nimissä.

Rukous; Riittääkö meille se, että tapaamme Jumalamme vain sunnuntaisin ja silloinkin kaukaa? Entäs jos Jumala on siinäkin oikeudenmukainen että kohtelee meitä samalla tavalla kuin me Häntä?

Risti; Risti on sen seurausta, että seurakunta ja yksittäinen kristitty pysyy lujasti Kristuksessa ja Jumalan Sanassa ja kärsii sen tähden, jos niin on Jumalan tahto. Jumalan Sanan seuraaminen synnyttää taistelun sekä sisä- että ulkopuolellemme.

ISRAEL

Israelia ei olisi olemassa ilman Jumalan liittoja. Jumala teki liiton seuraavina aikoina ja seuraavilla –tavoilla.

1. Jumala teki liiton Nooan kanssa; koska;

1. Moos. 6:5-9. Kun Herra näki, että ihmisten pahuus lisääntyi maan päällä … hän katui, että oli tehnyt ihmisen, ja murehti sitä sydämessään. … Mutta Nooa oli Herralle mieluinen. … Nooa oli aikalaistensa joukossa ainoa oikeamielinen ja nuhteeton, ja hän vaelsi Jumalalle kuuliaisena.

- Liiton osapuolet;

Jumala – Nooa

Myöhemmin Jumala otti tähän liittoon Nooan jälkeläiset. Tämä liitto on myös Jumalan ja luomakunnan välinen liitto.

- Liiton merkki; Sateenkaari

- Liiton ehdot;

Jumalan puolelta; Vedenpaisumus ei enää hävitä maata.

Nooan puolelta; Arkkiin meno.

1. Moos. 6:18. mutta sinun (Nooa) kanssasi minä teen liiton. Sinun tulee mennä arkkiin ja ottaa mukaan poikasi, vaimosi ja poikiesi vaimot.

1. Moos. 9:8-13. Ja Jumala sanoi Nooalle ja hänen pojilleen: "Minä teen liiton teidän ja teidän jälkeläistenne kanssa, kaikkien elävien olentojen kanssa, jotka ovat teidän kanssanne maan päällä, lintujen, karjaeläinten ja kaikkien villieläintenkin kanssa, kaikkien niiden kanssa, jotka tulivat arkista ulos. Minä teen liiton ja annan teille lupaukseni: koskaan enää ei vedenpaisumus tuhoa kaikkea elävää, se ei koskaan enää hävitä maata." Jumala sanoi vielä: "Tämä on merkkinä liitosta, jonka minä teen teidän sekä kaikkien maan päällä elävien olentojen kanssa kaikkiin tuleviin sukupolviin asti: minä asetan kaareni pilviin, ja se on oleva merkkinä minun ja maan välisestä liitosta.

Room. 8:19-21. Koko luomakunta odottaa hartaasti Jumalan lasten ilmestymistä. Kaiken luodun on täytynyt taipua katoavaisuuden alaisuuteen, ei omasta tahdostaan, vaan hänen, joka sen on alistanut. Luomakunnalla on kuitenkin toivo, että myös se pääsee kerran pois katoavaisuuden orjuudesta, Jumalan lasten vapauteen ja kirkkauteen.

2. Jumala teki liiton Abrahamin kanssa; koska;

1. Moos. 12:1-4. Herra sanoi Abramille: "Lähde maastasi, asuinsijoiltasi ja isäsi kodista siihen maahan, jonka minä sinulle osoitan. … sinun saamasi siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille. Niin Abram lähti Herran käskyn mukaan, …

1. Moos. 15:5-6. Ja Herra vei hänet ulos ja sanoi: "Katso taivaalle ja laske tähdet, jos kykenet ne laskemaan. Yhtä suuri on oleva sinun jälkeläistesi määrä." Abram uskoi Herran lupaukseen, ja Herra katsoi hänet vanhurskaaksi.

- Liiton osapuolet

Jumala – Abram (korkea isä), jolle Jumala antoi nimen Aabraham (paljouden isä).

- Liiton merkki; Ympärileikkaus

- Liiton ehdot

Jumalan puolelta; Abramin jälkeläiset saavat osakseen / omaisuudekseen Kanaaninmaan. Abramista tulee monien kansojen kantaisä. Jumala on myös Aabrahamin jälkeläisten jumala. Liitto on ikuinen liitto. Liiton kautta siunaus tulee kaikille maailman kansoille.

Abrahamin puolelta; Jokainen mies ja poikalapsi on ympärileikattava.

1. Moos. 15:5-18. Ja Herra vei hänet ulos ja sanoi: "Katso taivaalle ja laske tähdet, jos kykenet ne laskemaan. Yhtä suuri on oleva sinun jälkeläistesi määrä." Abram uskoi Herran lupaukseen, ja Herra katsoi hänet vanhurskaaksi. … Sinä päivänä Herra teki Abramin kanssa liiton ja lupasi hänelle: "Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan Egyptin rajapurosta Eufratin suureen virtaan saakka

1. Moos. 17:1-13. Kun Abram oli yhdeksänkymmenenyhdeksän vuoden ikäinen, Herra ilmestyi hänelle ja sanoi: "Minä olen Jumala, Kaikkivaltias. Vaella koko sydämestäsi minun tahtoni mukaisesti, niin minä otan sinut liittoon kanssani ja teen suureksi sinun jälkeläistesi määrän." Abram heittäytyi kasvoilleen, ja Jumala sanoi hänelle: "Tällainen on liitto, johon minä sinut otan. Sinusta on tuleva monien kansojen kantaisä. Älköön siis nimesi enää olko Abram, vaan olkoon se Abraham, koska minä teen sinusta kansojen paljouden isän. Minä annan sinulle paljon jälkeläisiä, ja sinusta on polveutuva kansakuntia ja kuninkaita. Minä pidän voimassa liiton sinun ja myös sinun jälkeläistesi kanssa, ikuisen liiton sukupolvesta toiseen, ja minä olen oleva sinun Jumalasi ja sinun jälkeläistesi Jumala. Minä annan sinulle ja jälkeläisillesi pysyväksi perintömaaksi koko Kanaaninmaan, jossa nyt asut muukalaisena, ja minä olen myös sinun jälkeläistesi Jumala." Jumala puhui edelleen Abrahamille: "Pysykää uskollisesti tässä liitossa, sinä ja sinun jälkeläisesi sukupolvesta toiseen. Tämä ehto teidän on täytettävä siinä liitossa, jonka olen tehnyt sinun ja sinun jälkeläistesi kanssa: teidän tulee ympärileikata jokainen mies ja poikalapsi. Leikkauttakaa pois esinahkanne. Tämä on merkkinä liitosta, joka on meidän välillämme, minun ja teidän. ... Näin te kannatte ruumiissanne merkkiä siitä, että minun tekemäni liitto on ikuinen.

Neh. 9:7-8. Sinä olet Herra Jumala. Sinä valitsit Abramin, johdatit hänet pois Kaldean Urista ja annoit hänelle nimen Abraham. Sinä näit, että hän oli sinulle uskollinen, ja solmit hänen kanssaan liiton, …

Ap. t. 7:8. Jumala teki Abrahamin kanssa liiton, jonka merkkinä on ympärileikkaus. ...

Jeesuksen ajan fariseukset, israelilaiset uskonoppineet sanoivat Aabrahamin olevan heidän kantaisänsä.

Matt. 3:7-9. Mutta kun Johannes näki, että hänen kasteelleen oli tulossa myös monia fariseuksia ja saddukeuksia, hän sanoi heille: … Älkää luulko, että voitte ajatella: 'Olemmehan me Abrahamin lapsia.' ...

3. Jumalan Abrahamin kanssa tekemä liitto jatkui Iisakin ja Jaakobin kautta.

1. Moos. 17:18-21. Ja Abraham sanoi Jumalalle: "Kunpa Ismael saisi elää sinun huolenpitosi alaisena!" Jumala sanoi: … Hänestä tulee kahdentoista ruhtinaan isä, ja minä teen hänestä suuren kansan. Mutta minun liittoni jatkuu Iisakin kanssa, jonka Saara synnyttää ensi vuonna tähän aikaan."

2. Kun. 13:23. Mutta Herra armahti israelilaisia ja osoitti heille laupeutensa. Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin kanssa tekemänsä liiton tähden hän ei tahtonut tuhota heitä. Hän kääntyi heidän puoleensa eikä vielä silloin heittänyt heitä pois kasvojensa edestä.

Ps. 105:8-10. Hän muistaa aina liittonsa, tuhansille sukupolville antamansa lupauksen, liiton, jonka hän teki Abrahamin kanssa, valan, jonka hän vannoi Iisakille. Hän vahvisti sen ohjeeksi Jaakobille, teki Israelin kanssa ikuisen liiton.

Jumalan suunnitelma perustuu Jumalan valintaan (valinta taas ennaltatietämykseen). Tämän vuoksi liitto jatkui Iisakin kautta mutta ei Eesaun kautta.

Room. 9:11-14. Jo ennen kaksospoikien syntymää, ennen kuin he vielä olivat tehneet mitään hyvää tai pahaa, Jumala sanoi Rebekalle: "Vanhempi on palveleva nuorempaa." Näin Jumala osoitti, että hänen suunnitelmansa perustui hänen omaan valintaansa, ei ihmisen tekoihin vaan kutsujan tahtoon. Onhan kirjoitettu: "Jaakobia minä rakastin, mutta Esauta vihasin (rakastin vähemmän)." Mitä me tähän sanomme? Ei kai Jumala ole epäoikeudenmukainen? …

Jumala itse antoi Jaakobille (pettäjä, kantapäästä kiinni pitävä) uuden nimen, Israel (Jumala taistelee, hän taistelee Jumalan kanssa, Jumala hallitsee).

1. Moos. 32:23-31. Samana yönä Jaakob otti mukaan molemmat vaimonsa, molemmat orjattarensa ja kaikki yksitoista poikaansa ja kulki kahlaamon kohdalta Jabbokin yli. Saatettuaan heidät ensin vastarannalle hän käski kuljettaa yli myös kaiken omaisuutensa. Vain Jaakob itse jäi toiselle rannalle. Siellä muuan mies paini hänen kanssaan aamunsarastukseen saakka. Kun mies huomasi, ettei päässyt voitolle, hän iski Jaakobia nivustaipeeseen, niin että Jaakobin lonkka nyrjähti hänen kamppaillessaan miehen kanssa. Mies sanoi hänelle: "Päästä minut menemään, sillä päivä valkenee." Mutta Jaakob sanoi: "En päästä sinua, ellet siunaa minua." Mies kysyi häneltä: "Mikä sinun nimesi on?" Hän vastasi: "Jaakob." Silloin mies sanoi: "Sinua ei pidä enää sanoa Jaakobiksi, vaan Israeliksi, sillä sinä olet kamppaillut Jumalan ja ihmisten kanssa ja voittanut." Jaakob sanoi hänelle: "Sano sinäkin nimesi." Mutta mies vastasi: "Miksi sinun pitäisi tietää minun nimeni?" Ja hän siunasi Jaakobin siellä. Jaakob antoi paikalle nimeksi Penuel. Hän sanoi: "Minä olen nähnyt Jumalan kasvoista kasvoihin, ja silti olen elossa."

1. Moos. 35:9-10. Jaakobin palattua Mesopotamiasta Jumala ilmestyi hänelle vielä uudestaan ja siunasi hänet. Jumala sanoi hänelle: Nimesi on Jaakob, mutta nyt saat uuden nimen: kutsuttakoon sinua Israeliksi. Niin hän sai nimekseen Israel.

Jaakobin jälkeläisiä alettiin kutsua heimonimellä Israel. Ennen kuolemaansa Jaakob oli omistanut pojikseen myös Joosefille Egyptissä syntyneet pojat, Efraimin ja Manassen. Israelin kansa koostui Jaakobin 12 pojasta, jossa Joosefin jälkeläiset olivat kahdessa, Efraimin ja Manassen sukukunnissa.

Israelin muutettua nälänhätää pakoon Egyptiin, jossa Joosef jo oli, Israelilaisten lukumäärä alkoi kasvaa. Israelista tuli kansakunta Egyptissä olon ja erämaavaelluksen aikana.

4. Jumalan liitto (lakiliitto) Israelin kansan kanssa

- Liiton osapuolet;

Jumala – Israelilaiset

- Liiton merkki; Sapatti ja suola (uhrien mukana annettu suola)

- Liiton ehdot

Jumalan puolelta; Israel on Jumalan oma kansa.

Israelin kansan puolelta; 10 käskyn laki. Käskyt, lait ja opetukset jotka Herra Siinainvuorella ilmoitti Moosekselle.

2. Moos. 19:1-5. Kun Egyptistä lähdöstä oli kulunut tasan kaksi kuukautta, israelilaiset tulivat Siinain autiomaahan. … Mooses lähti Jumalan luo vuorelle, ja Herra huusi hänelle: "Näin sinun tulee sanoa israelilaisille, Jaakobin jälkeläisille: … Jos te nyt kuuntelette minua ja pidätte minun liittoni, niin te tulette olemaan kansojen joukossa minun oma kansani. Koko maailma on minun,

2. Moos. 24:1-8. Herra sanoi Moosekselle: "Nouskaa minun luokseni, sinä ja Aaron, Nadab ja Abihu sekä seitsemänkymmentä Israelin vanhinta, … Mooses kirjoitti muistiin kaikki Herran antamat määräykset. Seuraavana aamuna Mooses rakensi vuoren juurelle alttarin ja pystytti sen luo kaksitoista kivipatsasta Israelin kahdentoista heimon mukaan. Hän lähetti israelilaisia nuorukaisia uhraamaan polttouhreja ja teurastamaan sonneja yhteysuhriksi Herralle. Puolet niiden verestä Mooses pani uhrimaljoihin, ja puolet hän vihmoi alttarille. Sitten hän otti liiton kirjan ja luki sen kansan kuullen, ja kansa sanoi: "Me teemme kuuliaisesti kaiken, mitä Herra on käskenyt." Mooses otti veren, vihmoi sillä kansaa ja sanoi: "Tämä on sen liiton veri, jonka Herra nyt tekee teidän kanssanne näillä ehdoilla."

2. Moos. 25:16-22. Pane arkkuun se laki, jonka minä sinulle annan. … Aseta kansi arkun päälle pantuasi arkkuun ne liiton todistuskappaleet, jotka minä sinulle annan. Sen luona sinä saat kohdata minut, ja minä puhun sinulle kannen päältä, niiden kahden kerubin välistä, jotka ovat liitonarkun päällä, ja ilmoitan sinulle kaikki ne käskyt, jotka minä israelilaisille annan.

2. Moos. 31:12-17. Herra käski Mooseksen vielä sanoa israelilaisille: "Pitäkää kunniassa sapatti ja määräykset, jotka olen siitä antanut, sillä sapatti on sukupolvesta toiseen oleva merkkinä liitosta, jonka minä olen teidän kanssanne tehnyt. … Pysyköön sapatti ikuisesti merkkinä liitosta, jonka olen teidän kanssanne tehnyt, sillä kuutena päivänä minä, Herra, loin taivaan ja maan, mutta seitsemäntenä päivänä en enää tehnyt työtä vaan lepäsin."

2. Moos. 34:27-28. Herra sanoi Moosekselle: "Kirjoita muistiin nämä käskyt, sillä ne ovat sinun ja Israelin kanssa tekemäni liiton ehdot." Mooses viipyi vuorella Herran luona neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä syömättä ja juomatta. Ja hän kirjoitti tauluihin liiton ehdot, nuo kymmenen käskyä.

3. Moos. 2:13. "Mausta suolalla jokainen ruokauhrilahjasi. Älä jätä suolaa pois, sillä suola on Jumalan liiton merkki. Uhraa siis suolaa kaikkien uhrilahjojesi mukana.

3. Moos. 26:46. Nämä ovat ne käskyt, lait ja opetukset, jotka Herra Siinainvuorella ilmoitti Moosekselle asettaen ne israelilaisten kanssa solmimansa liiton ehdoiksi.

5. Moos. 4:12-13. Herra puhui teille tulen keskeltä. Sanat te kuulitte, mutta hänen hahmoaan te ette voineet nähdä; kuulitte vain hänen äänensä. Hän ilmoitti teille liittonsa ehdot, kymmenen käskyn lain, jota teidän tulee noudattaa, ja kirjoitti käskyt kahteen kivitauluun.

Hes. 20:10-12. "Niin minä vein heidät Egyptistä ja johdin heidät autiomaahan. Siellä minä annoin heille säädökseni ja määräykseni - joka niitä noudattaa, saa elää. Myös sapattini minä annoin heille, jotta se olisi merkkinä liitostamme ja muistuttaisi heitä siitä, että minä, Herra, olen pyhittänyt heidät omaksi kansakseni.

Hes. 20:20. Pitäkää pyhänä minun sapattini, olkoon se merkkinä liitostamme ja muistuttakoon se teitä siitä, että minä olen Herra, teidän Jumalanne.'

Hes. 20:23-25. Autiomaassa minä kuitenkin kohotin käteni ja vannoin, että hajotan heidät toisten kansojen sekaan ja sirottelen heidät vieraisiin maihin. He eivät olleet tehneet määräysteni mukaan, he eivät olleet piitanneet säädöksistäni eivätkä pitäneet minun sapattiani kunniassa, sillä heidän silmänsä tähysivät yhä heidän isiensä epäjumaliin. Siksi minä annoin heille säädöksiä, jotka eivät olleet hyviä, annoin heille määräyksiä, jotka vievät kuolemaan.

Hesekiel (Hes. 20:23-25) puhuu kahdesta tärkeästä asiasta. Jumalan ennalta tietämisestä, ” Siksi minä (ennakkoon, koska tiesin …) annoin heille säädöksiä” ja että 10 käskyn laki vie kuolemaan. Paavali Uudessa Testamentissa sanoo tämän asian seuraavasti;

Room. 9:31-10:4. Sen sijaan Israel, joka tavoitteli vanhurskautta lakia noudattamalla, ei sitä saavuttanut. Miksi ei? Siksi, että israelilaiset eivät lähteneet uskon tielle vaan tekojen. He ovat kompastuneet siihen kiveen, josta on kirjoitettu: Minä asetan Siioniin kiven, johon he kompastuvat, kallion, johon he loukkaavat itsensä. Mutta joka häneen uskoo, ei joudu häpeään. … He eivät tiedä, mitä Jumalan vanhurskaus on, ja yrittäessään pystyttää omaa vanhurskauttaan he eivät ole alistuneet siihen vanhurskauteen, joka tulee Jumalalta. Kristus on näet lain loppu (päämäärä), ja niin tulee vanhurskaaksi jokainen, joka uskoo.

Room. 7:7-14. … Mutta vasta lain vaikutuksesta tulin tuntemaan synnin. Himo olisi ollut minulle tuntematon asia, ellei laki olisi sanonut: "Älä himoitse." Saatuaan lain käskystä aiheen synti herätti minussa kaikenlaisia himoja. Ilman lakia synti on kuollut. Minä elin ensin ilman lakia, mutta kun lain käsky tuli, synti heräsi eloon ja minä kuolin. Näin käsky, jonka oli määrä antaa elämä, tuottikin minulle kuoleman. Saatuaan lain käskystä aiheen synti käskyn avulla petti ja surmasi minut. Laki itse on silti pyhä, ja käsky on pyhä, oikea ja hyvä. Onko nyt hyvä tuottanut minulle kuoleman? Ei toki, vaan synti. Jotta synti paljastuisi synniksi, se tuotti minulle hyvän avulla kuoleman. Näin käsky teki synnin vielä monin verroin pahemmaksi. Me tiedämme, että laki on hengellinen. Minä sitä vastoin olen turmeltunut ihminen, synnin orjaksi myyty.

Lakiliitto tarvittiin, koska sekin valmisti tietä Jeesukselle. (Ilman sijaisuhrin veren vuodatusta ei lakiliitossa ollut anteeksiantoa.)

Jeesus on toteuttanut myös lakiliiton vaatimukset. Sen mihin israelilaiset eivät kyenneet, sen toteutti Israelin kansaan ihmiseksi syntynyt Jeesus. Vanhan Testamentin profeetat jo kertoivat tulevasta lakiliiton toteuttajasta, Jeesuksesta.

Jes. 42:1-6. (Kuvaus Jeesuksesta Kristuksesta) Katso: minun palvelijani, jolle minä annan voiman, minun valittuni, johon olen mieltynyt. Henkeni olen laskenut hänen ylleen, hän tuo oikeuden kansojen keskuuteen. Ei hän huuda eikä melua, ei kuulu hänen äänensä kaduilla. Murtunutta ruokoa hän ei muserra, lampun hiipuvaa liekkiä hän ei sammuta. Tinkimättä hän toteuttaa oikeuden. Eikä hän murru, ei himmene hänen liekkinsä, vaan hän saattaa kaikkialla oikeuden voimaan. Hänen opetustaan ikävöivät kaukaiset rannat. Näin sanoo Jumala, Herra, hän, joka loi taivaan ja levitti sen auki, joka muovasi maan ja kaiken mitä siitä versoo ja antoi sen päällä kulkeville elämän hengen: Vanhurskaan suunnitelmani mukaan minä, Herra, olen kutsunut sinut. Minä tartun sinun käteesi ja suojelen sinua. Sinut minä asetan toteuttamaan sen liiton, jonka olen tehnyt tämän kansan kanssa kaikkien kansojen valoksi,

Lakiliiton tarkoituskaan ei ollut pelastaa ketään. Lakiliiton uhrit, joiden viaton veri aikaansai sovituksen, olivat esikuvaa Jumalan uhrikaritsasta, Jeesuksesta, joka kertaluontoisella uhrilla saisi aikaan sovituksen ihmisen ja Jumalan välille. Lain noudattamisella tai sen toteuttamisella ei yksikään ihminen pelastu. Hän joka noudattaa lakia pienintä piirtoa myöten ei tarvitse pelastajaa eikä pelastusta, koska on jo täydellinen syntymästä (sikiämisestä) hautaan asti. Jos kuitenkin laiminlyö lähimmäisen auttamisen silloin, kun toinen tarvitsee apua, on lain rikkoja, Jos on ylpeä tai väheksyy itseään, on lain rikkoja. Lain tehtävä on paljastaa meidät syntisiksi jotta hakeutuisimme ”uhriveren” turviin. Kun vanhan liiton (lakiliiton) aikana uhrasi eläinuhrin Jumalan laissa ilmoittamalla tavalla syntien sovitukseksi, Jumala antoi anteeksi. Tätä oikeastaan tarkoittaa se, että laki vie kuolemaan. Kun ihminen havaitsee rikkoneensa Jumalan tahtoa (lakia) vastaan, on jo liian myöhäistä. Laki on jo ”tappanut” ihmisen koska lain rikkoja on erossa Jumalasta ja Jumalan rakkaudesta ei hänellä ole mitään mahdollisuutta itse ratkaista kuoleman ongelmaa, ikuista ja pysyvää eroa Jumalasta. Jumalalla oli kuitenkin ratkaisu tähän ongelmaan ja tästä ongelman ratkaisusta (Jeesus Jumalan uhrikaritsana) esikuvana oli viattoman eläimen veren uhraaminen. Jumala antoi anteeksi synnit lakiliitossa ainoastaan siksi, että lakiliiton uhrit viittasivat Kristukseen.

Hepr. 10:1-7. Laissa siis on vain varjo tulevasta, paremmasta todellisuudesta, ei sen varsinaista ilmentymää. Vaikka lain määräämät uhrit toistetaan vuodesta vuoteen, laki ei ikinä pysty tekemään pysyvästi täydellisiksi niitä, jotka astuvat Jumalan eteen. Muutoinhan uhraaminen olisi lopetettu. Jos ne, jotka ottavat osaa jumalanpalvelukseen, olisivat jo kerran tulleet puhdistetuiksi, heillä ei olisi enää mitään syntejä tunnollaan. Mutta uhrit päinvastoin muistuttavat synneistä joka vuosi. Mahdotontahan on, että härkien ja pukkien veri poistaisi synnit. Siksi Kristus sanoo maailmaan tullessaan: Uhreja ja lahjoja sinä et halunnut, mutta sinä loit minulle ruumiin. Polttouhrit ja syntiuhrit eivät sinua miellyttäneet. Silloin minä sanoin: Tässä olen. Niin kuin minusta on kirjakääröön kirjoitettu, niin olen tullut tekemään, täyttämään sinun tahtosi, Jumala.

5. Jumalan liitto Pinehasin kanssa (pappeudesta)

- Liiton osapuolet

Jumala – Pinehas (Aaronin, Mooseksen veljen, pojan poika)

- Liiton merkki. Ei merkkiä

- Liiton ehdot

Jumalan puolelta; Pinehas ja hänen jälkeläisensä saavat ikuisesti olla pappeja.

Pinehasin puolelta; Ei ehtoja

4. Moos. 25:10-13. Herra sanoi Moosekselle: "Pinehas, pappi Aaronin pojan Eleasarin poika, on lauhduttanut minun vihani. Hän on israelilaisten parissa kiivaasti puolustanut minun kunniaani, ja siksi minä en omassa kiivaudessani tyystin hävittänyt israelilaisia. Sano hänelle, että minä teen hänen kanssaan liiton ja annan hänen menestyä. Tämän liiton nojalla hän ja hänen jälkeläisensä saavat ikuisesti olla pappeja, koska hän kiivaili Jumalansa puolesta ja näin sovitti israelilaisten synnin."

Jer. 33:20-21. Rikkoutua ei voi myöskään minun liittoni leeviläisten pappien kanssa, jotka toimittavat minulle palvelusta.

Hepr. 13:20. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen,

Jeesuksen äiti oli sukua Aaronin pappissukuun kuuluvalle Elisabetille (Luuk. 1:5 ja 1:36), joten myös tämä liitto leeviläisten pappien kanssa toteutui Jeesuksessa. Raamattu ei kuitenkaan puhu että Jeesus olisi ylipappi Aaronin pappeusjärjestyksen mukaan vaan Melkisedekin järjestyksen mukaan.

Hepr. 6:20. Sinne Jeesus meidän edelläkävijänämme meni, kun hän oli tullut ylipapiksi, jonka pappeus on ikuista, Melkisedekin pappeutta.

6. Jumalan liitto Daavidin kanssa (kuninkuudesta)

- Liiton osapuolet

Jumala - Daavid

- Liiton merkki; Ei merkkiä

- Liiton ehdot;

Jumalan puolelta; Daavidin suku jatkuu iäti. Israelin kuninkuus on Daavidin suvulla ikuisesti.

Daavidin puolelta; Ei ehtoja.

Ps. 89:4-5. "Minä, Herra, olen tehnyt liiton valittuni kanssa, olen vannonut palvelijalleni Daavidille: 'Minä annan sinun sukusi jatkua iäti, sinun valtaistuimesi kestää polvesta polveen!'"

2. Sam. 23:1-5. Nämä ovat Daavidin viimeiset sanat: … Hän on solminut kanssani ikuisen liiton, hyvin säädetyn, kestävän ja lujan. ...

2. Aik. 13:5. Te tiedätte, että Herra, Israelin Jumala, on antanut Israelin kuninkuuden ikuisiksi ajoiksi Daavidille ja hänen jälkeläisilleen ja tehnyt hänen kanssaan suolalla vahvistetun liiton.

2. Aik. 21:7. Herra ei kuitenkaan tahtonut hävittää Daavidin sukua, koska hän oli tehnyt liiton Daavidin kanssa ja luvannut jättää Daavidille ja hänen suvulleen lampun ikiajoiksi.

Jer. 33:20-21. "Näin sanoo Herra: Minä olen tehnyt liiton päivän ja yön kanssa, antanut niille säädökseni, ja niin ne tulevat ja menevät ajallaan. Yhtä mahdotonta kuin teidän on rikkoa tätä liittoani, yhtä mahdotonta on se, että minun liittoni palvelijani Daavidin kanssa rikkoutuisi. Minä olen luvannut, että hänen valtaistuimellaan aina hallitsee hänen jälkeläisensä. …

Hepr. 13:20. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen.

Jeesus kuului juridisesti (lakiin perustuen) Daavidin sukuun. Joten Jumalan liitto Daavidin kanssa on toteutunut.

7. Jumalan tekemä uusi liitto

Vanhan Testamentin profeetat eivät ainoastaan puhuneet, että Kristus tulee täyttämään lakiliiton vaatimukset, he puhuivat että Messias (Kristus) tulee tekemään uuden liiton. Tämän uuden liiton ehdot eivät ole enää kirjoitettu kivitauluihin vaan ihmisten sydämiin. Jumalan laki (liiton ehdot) voi olla meidän sydämessämme vain, jos suostumme antamaan sydämemme Pyhän Hengen asunnoksi.

Jes. 42:1-6. (Kuvaus Jeesuksesta Kristuksesta) Katso: minun palvelijani, jolle minä annan voiman, minun valittuni, johon olen mieltynyt. Henkeni olen laskenut hänen ylleen, hän tuo oikeuden kansojen keskuuteen. Ei hän huuda eikä melua, ei kuulu hänen äänensä kaduilla. Murtunutta ruokoa hän ei muserra, lampun hiipuvaa liekkiä hän ei sammuta. Tinkimättä hän toteuttaa oikeuden. Eikä hän murru, ei himmene hänen liekkinsä, vaan hän saattaa kaikkialla oikeuden voimaan. Hänen opetustaan ikävöivät kaukaiset rannat. Näin sanoo Jumala, Herra, hän, joka loi taivaan ja levitti sen auki, joka muovasi maan ja kaiken mitä siitä versoo ja antoi sen päällä kulkeville elämän hengen: Vanhurskaan suunnitelmani mukaan minä, Herra, olen kutsunut sinut. Minä tartun sinun käteesi ja suojelen sinua. Sinut minä asetan toteuttamaan sen liiton, jonka olen tehnyt tämän kansan kanssa kaikkien kansojen valoksi,

Jes. 55:1-3. Kuulkaa, kaikki janoiset! Tulkaa veden ääreen! Te, joilla ei ole rahaa, tulkaa, ostakaa viljaa ilmaiseksi, syökää, ottakaa maksutta viiniä ja maitoa! Miksi punnitsette hopeaa maksuksi siitä, mikä ei ole leipää, vaihdatte työstä saamanne palkan siihen, mikä ei tee kylläiseksi? Kuulkaa minua, niin saatte syödä hyvin, te saatte nauttia parhaista herkuista. Kuulkaa minua, tulkaa minun luokseni, kuulkaa, niin te saatte elää! Minä teen ikuisen liiton teidän kanssanne ja lupaan olla liitossani uskollinen, niin kuin olin uskollinen Daavidille.

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

- Liiton osapuolet

Jumala – Lakiliitossa oleva Israelin kansa, kaikki maailman ihmiset

- Liiton merkki; Usko (jonka Jumala antaa Jeesuksessa), kaste (Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen) ja Pyhä Henki (sinettinä Jeesuksen sovintokuolemaan uskovissa)

- Liiton ehdot;

Jumalan puolelta; Jeesus Kristus sovittaa ihmiskunnan synnit. Ihmisen on uskottava syntien sovitukseen Jeesuksessa, saadakseen sen koskemaan itseään.

Joh. 3:16-18. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Ihmiskunnan puolelta; Jeesus Kristus sovitti ihmiskunnan synnit. Liiton toisen ehdon toteuttaminen (Kristuksen sovintokuoleman hyväksyminen omalle kohdalleen) on jokaisen ihmisen henkilökohtainen asia.

Matt. 26:26-28. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

Mark. 14:22-24. … Hän sanoi: "Tämä on minun vereni, liiton veri, joka vuodatetaan kaikkien puolesta.

Luuk. 22:19-20. … sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

1. Kor. 11:23-26. Olen (Paavali) saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." …

Gal. 4:22-28. Pyhissä kirjoituksissa kerrotaan, että Abrahamilla oli kaksi poikaa, joista toisen synnytti orjatar, toisen vapaa nainen. Orjattaren poika syntyi luonnonjärjestyksen mukaisesti, vapaan naisen poika sen sijaan lupauksen voimasta. Tämä on vertauskuva. Naisilla tarkoitetaan kahta liittoa. Toinen on Siinainvuoren liitto, joka synnyttää orjuuteen, ja se on Hagar. Hagar tarkoittaa Arabiassa olevaa Siinainvuorta, ja sitä vastaa nykyinen Jerusalem, joka lapsineen elää orjuudessa. Mutta taivaallinen Jerusalem on vapaa, ja se on meidän äitimme. … Veljet, te olette lupauksen lapsia, niin kuin Iisak oli.

1. Piet. 3:21. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä, vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. Sen perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus,

Mikä sitten on kristillisen seurakunnan suhde Israeliin?

Hengellinen Israel;

Hengellinen Israel alkoi Aabrahamista ja jatkui edelleen Iisakin ja Jaakobin kautta. (Oikeastaan se alkoi jo Aadamin pojasta Seetistä.) Silloinkin kun Israel lakiliiton kansana pääosaltaan oli luopumuksen tiellä, oli olemassa osa kansaa, jäännös, jonka Jumala piti itsellään. Tämä jäännös oli olemassa Israelissa myös Jeesuksen maallisen vaelluksen aikana. Jumala oli tarkoittanutkin lakiliiton vain välivaiheeksi Israelin kansan historiassa siihen asti kunnes Kristus, uuden liiton perustaja, tulisi. Jumala tiesi jo lakiliittoa solmiessaan, että se johtaisi Jeesuksen Kristuksen, Jumalan uhrikaritsan kuolemaan ristillä.

Uusi liitto on jatkumo Jumalan liitoille Nooan, Aabrahamin ja Siinailla tehdyn lakiliiton kanssa. Paavali sanoo (Ef. 2:12), että pakanat, eli ne jotka eivät ole juutalaisia, liittyvät Israelin kansaan uskomalla Kristukseen ja tulevat näin osallisiksi liitoista ja niiden lupauksista. Uusi liitto liittää uskovat pakanat uskoviin Israelilaisiin ja meidät yhdessä Jumalan perheeseen, Jumalan lapsiksi. Uusi liitto tehtiin Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Meidät uskovat pakanat on ainoastaan liitetty tähän uuteen liittoon uskon kautta. Asiaa ei muuta toiseksi se, että valtaosa uskovista on tänä päivänä muita kuin juutalaisia.

1. Kun. 19:15-18. Herra sanoi hänelle (profeetta Elialle): … Vain seitsemäntuhatta minä jätän jäljelle Israeliin, kaikki ne, joiden polvet eivät ole notkistuneet Baalin edessä ja joiden suu ei ole Baalia suudellut.

Ap. t. 3:25-26. (Pietarin puheesta kansalle) Te (israelilaiset) olette profeettojen lapsia, te olette perineet sen liiton, jonka Jumala teki isienne kanssa sanoessaan Abrahamille: 'Sinun jälkeläisesi kautta tulee siunaus kaikille sukukunnille maan päällä.' Teitä varten ennen muita Jumala on nostanut kuolleista palvelijansa. Hänet Jumala on lähettänyt siunaamaan teitä kaikkia, kun käännytte pois pahuudestanne."

Ef. 2:11-19. Muistakaa, että te (”pakanat”) olitte synnyltänne vierasheimoisia, ympärileikkaamattomia - niinhän teitä nimittävät ne, joita ihmisten tekemän leikkauksen vuoksi sanotaan ympärileikatuiksi. Siihen aikaan te elitte ilman Kristusta, Israelin kansan ulkopuolella ja osattomina liitoista ja niiden lupauksista, olitte maailmassa vailla toivoa ja vailla Jumalaa. Mutta nyt Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa, hänen veressään, tuonut lähelleen teidät, jotka ennen olitte kaukana hänestä. Kristus on meidän rauhamme. Hän on tehnyt nämä kaksi ihmisryhmää yhdeksi ja kuolemallaan hajottanut niitä erottaneen vihollisuuden muurin. Hän on kumonnut lain käskyineen ja säädöksineen, jotta hän omassa itsessään loisi nuo kaksi yhdeksi uudeksi ihmiseksi, ja näin hän on tehnyt rauhan. Ristillä kuollessaan hän omassa ruumiissaan sai aikaan sovinnon Jumalan ja näiden molempien välille ja teki näin lopun vihollisuudesta. Hän tuli julistamaan rauhaa teille, jotka olitte kaukana, ja rauhaa niille, jotka olivat lähellä. Hän on avannut meille molemmille pääsyn Isän luo yhden ja saman Hengen johdattamina. Te ette siis enää ole vieraita ja muukalaisia, vaan kuulutte Jumalan perheeseen, samaan kansaan kuin pyhät.

Hepr. 8:1-13. Tulemme nyt asian ytimeen: Meillä on ylipappi, joka on asettunut taivaissa istuimelleen Majesteetin valtaistuimen oikealle puolelle. Hän toimittaa palvelusta taivaan pyhäkössä, todellisessa pyhäkköteltassa, jota ei ole pystyttänyt ihminen vaan Herra itse. … Mutta meidän ylipappimme on saanut paljon tärkeämmän tehtävän, yhtä paljon tärkeämmän kuin on se liitto, jonka välittäjä hän on. Se liitto on suurempi, koska se perustuu suurempiin lupauksiin. Jos ensimmäinen liitto (lakiliitto Siinailla) olisi ollut rikkumaton, ei sen sijalle olisi tarvittu toista. Mutta nyt Jumala moittii kansaansa: Kuulkaa! Aika tulee, sanoo Herra, jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Se ei ole samanlainen liitto kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin, kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. He eivät pysyneet minun liitossani, ja siksi en minäkään välittänyt heistä, sanoo Herra. Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa näiden päivien jälkeen, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Silloin ei kukaan enää opeta toista, veli ei opeta veljeään sanoen: "Opi tuntemaan Herra." Silloin he kaikki, pienimmästä suurimpaan, tuntevat minut. Minä annan anteeksi heidän rikkomuksensa enkä enää milloinkaan muista heidän syntejään. Puhuessaan uudesta liitosta Jumala osoittaa, että ensimmäinen liitto on vanhentunut. Ja se, mikä on vanhentunut ja aikansa elänyt, häviää pian.

Hepr. 9:15-20. Sitä varten Kristus on tullut uuden liiton välittäjäksi, että hänen kuolemansa vapauttaisi kaikki ensimmäisen liiton aikana tapahtuneista rikkomuksista ja että kutsutut niin saisivat heille luvatun iankaikkisen perinnön. Liitto on myös testamentti, ja testamentin tekijän kuolema on aina voitava näyttää toteen. Testamenttihan astuu voimaan vasta sen tekijän kuoltua; tekijänsä eläessä sitä ei voida koskaan panna täytäntöön. Siksi ei ensimmäistäkään liittoa voitu vahvistaa ilman verta. Luettuaan kansalle lain käskyt Mooses otti sonnien ja pukkien verta sekä vettä, punaista villaa ja iisopinvarsia ja vihmoi lain kirjan ja koko kansan sanoen: "Tämä on sen liiton veri, jonka Jumala on teille säätänyt."

Room. 2:28-29. Oikea juutalainen ei ole se, joka on juutalainen ulkonaisesti, eikä oikea ympärileikkaus ole se, joka on ulkonaisesti näkyvänä ruumiissa. Oikea juutalainen on se, joka on juutalainen sisimmässään, ja oikea ympärileikkaus on sydämen ympärileikkaus, jota ei saa aikaan laki, vaan Henki. Tällainen juutalainen saa kiitoksen Jumalalta, ei ihmisiltä.

Room. 11:17-24. Jos jalosta oliivipuusta (Israel) on katkaistu oksia ja jos sinut, joka olet peräisin villistä oliivipuusta, on oksastettu oikeiden oksien joukkoon niin että olet päässyt osalliseksi puun juurinesteestä, älä ylvästele alkuperäisten oksien rinnalla! Mutta jos ylvästelet, muista, ettet sinä kannata juurta vaan juuri kannattaa sinua. Sanot ehkä, että nuo oksat katkaistiin, jotta sinut voitaisiin oksastaa. Se on totta. Ne katkaistiin pois epäuskonsa tähden, mutta sinä pysyt, kun uskot. Älä silti ole ylimielinen, vaan pelkää! Jos Jumala ei säästänyt luonnollisia oksia, ei hän säästä sinuakaan. Katso, kuinka Jumala on sekä lempeä että ankara. Langenneita kohtaan hän on ankara, sinua kohtaan lempeä, jos pysyt kiinni hänen hyvyydessään; muuten sinutkin leikataan pois. Mutta myös nuo toiset oksastetaan uudelleen, elleivät he jää epäuskonsa valtaan, sillä Jumala kykenee liittämään heidät takaisin runkoon. Jos kerran sinut on leikattu irti villistä oliivipuusta, johon luonnonmukaisesti kuuluit, ja vastoin luontoa oksastettu jaloon oliivipuuhun, niin totta kai nämä alkuperäiset oksat voidaan liittää takaisin omaan puuhunsa.

Room. 4:1-12. Mitä meidän on sanottava Abrahamista, kansamme kantaisästä? Mitä hän saikaan osakseen? Jos Abraham katsottiin vanhurskaaksi tekojensa perusteella, hänellä oli aihetta ylpeillä - ei kuitenkaan Jumalan edessä. Mitä sanovat kirjoitukset? "Abraham uskoi Jumalan lupaukseen, ja Jumala katsoi hänet vanhurskaaksi." Työntekijälle maksettua palkkaa ei katsota armosta saaduksi vaan ansaituksi. Jos taas jollakulla ei ole ansioita mutta hän uskoo Jumalaan, joka tekee jumalattoman vanhurskaaksi, Jumala lukee hänen uskonsa vanhurskaudeksi. ... Koskeeko nyt tämä autuaaksi ylistäminen vain ympärileikattuja vai myös ympärileikkaamattomia? Mehän sanomme: "Jumala katsoi Abrahamille vanhurskaudeksi uskon." Oliko Abraham silloin ympärileikattu? Ei ollut, hän oli vielä ympärileikkaamaton. Hän sai ympärileikkauksen merkin sen vakuudeksi, että hänet oli hyväksytty vanhurskaaksi jo, kun hän ympärileikkaamattomana uskoi. Näin hänestä tuli kaikkien niiden isä, jotka uskovat ja jotka katsotaan vanhurskaiksi, vaikka he ovat ympärileikkaamattomia. Samoin hän on ympärileikattujen isä, jos nämä myös seuraavat sitä uskon tietä, jota isämme Abraham kulki ollessaan vielä ympärileikkaamaton.

Israel maallisena valtiona;

Jumala on luvannut että Israel on kansana ja valtiona olemassa. Tosin Israel ei ollut kartalla valtiona olemassa 70 vuoden eikä noin 2000 vuoden pakkosiirtolaisuuksien aikana.

Israel on luopuneenakin Jumalan kansa, jonka puolesta tulee rukoilla.

Jer. 31:31-37. Näin sanoo Herra: - Yhtä vähän kuin voidaan mitata taivaan avaruus tai tutkia maan perustukset, yhtä mahdoton minun on hylätä Israelin jälkeläisiä edes kaiken sen jälkeen, mitä he ovat tehneet, sanoo Herra.

Room. 11:1-6. Kysyn siis: ei kai Jumala ole hylännyt omaa kansaansa? Ei toki! Olenhan minäkin (Paavali) israelilainen, Abrahamin jälkeläinen, Benjaminin heimoa. Ei Jumala ole hylännyt kansaansa, jonka hän edeltäkäsin on valinnut. Tiedättehän te, mitä kirjoitukset kertovat Eliasta. Hän esittää Jumalalle Israelia vastaan tämän syytöksen: "Herra, he ovat tappaneet sinun profeettasi ja hajottaneet sinun alttarisi. Minä yksin olen enää jäljellä, ja he tavoittelevat minunkin henkeäni." Mutta minkä vastauksen hän saa Jumalalta? "Minä olen jättänyt itselleni seitsemäntuhatta miestä, jotka eivät ole polvistuneet Baalin edessä." Samoin on nykyisenäkin aikana olemassa jäännös, jonka Jumala on armossaan valinnut. Mutta jos valinta kerran perustuu armoon, se ei perustu ihmisen tekoihin - muutenhan armo ei olisi armo.

Room. 3:1-4. Mitä etuja sitten on juutalaisilla, ja mitä hyötyä on ympärileikkauksesta? Paljonkin, kaikin tavoin. Jumala on ensiksikin uskonut sanansa juuri heille. Mutta vaikka jotkut ovatkin olleet epäuskoisia, ei kai heidän epäuskonsa tee Jumalan uskollisuutta tyhjäksi? Ei toki! Vaikka kaikki ihmiset olisivat valheellisia, Jumala on luotettava. …

Room. 11:25-29. Veljet, jotta ette olisi oman viisautenne varassa, teidän tulee tuntea tämä salaisuus: paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen. Sen tapahduttua koko Israel on pelastuva, niin kuin on kirjoitettu: Siionista on tuleva Pelastaja, hän poistaa jumalattomuuden Jaakobin jälkeläisistä. Ja tämä on minun liittoni heidän kanssaan: minä otan pois heidän syntinsä. Evankeliumin torjuessaan he ovat Jumalan vihollisia, teidän tähtenne, mutta valinnan perusteella he ovat Jumalalle rakkaita, isien tähden. Jumala ei peruuta lahjojaan eikä antamaansa kutsua.

4. Moos. 6:22-27. Herra sanoi Moosekselle: "Sano Aaronille ja hänen pojilleen: Kun siunaatte Israelin, lausukaa sille näin: Herra siunatkoon sinua ja varjelkoon sinua, Herra kirkastakoon sinulle kasvonsa ja olkoon sinulle armollinen. Herra kääntäköön kasvonsa sinun puoleesi ja antakoon sinulle rauhan. "Kun he näin siunaavat Israelin minun nimeeni, minä annan sille siunaukseni."

1. Piet. 3:9. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Lopuksi;

Room. 11:30-36. … Kuinka ääretön onkaan Jumalan rikkaus, kuinka syvä hänen viisautensa ja tietonsa! Kuinka tutkimattomat ovat hänen tuomionsa ja jäljittämättömät hänen tiensä! Kuka voi tuntea Herran ajatukset, kuka pystyy neuvomaan häntä? Kuka on antanut hänelle jotakin, mikä hänen olisi maksettava takaisin? Hänestä, hänen kauttaan ja häneen on kaikki. Hänen on kunnia ikuisesti. Aamen.

Ehtoollinen

Ehtoollinen perustuu mm. seuraaviin Raamatun kohtiin;

Matt. 26:26-28. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

Mark. 14: 22-24. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa ja antoi heille, ja he kaikki joivat siitä. Hän sanoi: "Tämä on minun vereni, liiton veri, joka vuodatetaan kaikkien puolesta.

1 Kor. 11:23-25. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni."

Heikki Palvan Raamatun tietosanasto kertoo ehtoollisesta mm. seuraavaa:

Jeesus asetti ehtoollisen pääsiäisviikolla aterioidessaan viimeistä kertaa oppilaidensa kanssa.

Ehtoollisen peruskaavoja on kaksi, Markuksen ja Paavalin. Molemmat vaikuttavat vakiintuneilta kaavoilta. Ehtoolliskäytäntö syntyi pian seurakunnan perustamisen jälkeen, sillä Paavalin kirjoittaessa Korintin seurakunnalle oli Jeesuksen kuolemasta kulunut vasta pari vuosikymmentä. Markuksen kaava lienee ollut käytössä Palestiinan seurakunnissa, Paavalin kirjeen mukainen käytössä diasporan (hajallaan asuvien) alueella. Ehtoolliskaavan sanamuoto ei ollut niin kiteytynyt, että kaikkialla olisi noudatettu tarkoin jompaakumpaa näistä kahdesta. Luukas jopa puhuu kahdesta eri maljasta, toisesta ennen ateriaa, toisesta sen jälkeen. Ensimmäinen malja oli pääsiäisaterian aloitusmalja, ja vasta toinen oli ehtoollismalja.

Markus sanoo maljaa liiton vereksi, joka vuodatetaan "kaikkien edestä". Luukkaan ja Paavalin esittämä muoto on persoonallisempi ja ajankohtaistaa pelastuksen: Kristuksen ruumis ja veri annetaan "teidän puolestanne". Matteus painottaa sovitusajatusta puhumalla syntien anteeksi antamisesta. Ehtoollinen on tuttu Johanneksellekin. Jeesus on elämän leipä, josta osalliseksi pääseminen avaa tien ikuiseen elämään (Joh. 6:5-58).

1 Kor. 11:20 on ensimmäinen selvä viittaus ehtoollisen viettoon vakiintunein muodoin. Siinä ehtoollista sanotaan Herran ateriaksi. Juudaan kirjeessä sen nimi on rakkaudenateria (Juud. 12). Ehtoollista vietettiin jo aivan seurakunnan alkuaikoina, ja siksi Apt. 2:42:n "leivän murtaminen" tarkoittaa sitä. Kuitenkaan ei tiedetä, milloin ehtoollinen pysyvästi erotettiin seurakunnan muista yhteisistä aterioista, vrt. 1 Kor. 11:17-34.

Ensimmäinen ehtoollinen sisältyi juutalaiseen pääsiäisateriaan, jota vietettiin Egyptin orjuudesta vapautumisen muistoksi. Pääsiäisateria oli ensimmäisen kerran syöty jo Egyptissä, ja se oli ennakoinut aivan ovella olevaa pelastusta. Kristillistä pääsiäistäkin edelsi ehtoollinen, pelastuksen ateria, joka ennakoi pääsyä synnin ja kuoleman orjuudesta. Egyptissä ovenpieliin sivelty pääsiäislampaan veri karkotti kuoleman israelilaisten ovilta (2 Moos. 12:7). Uuden liiton aikana pelastuksen tuottaa pääsiäisenä surmatun Jeesuksen (Jumalan Karitsan) veri, joka vahvisti uuden liiton. Ehtoollinen on uhriateria, mutta vielä paljon selvemmin muistoateria, jolla on evankeliumia julistava sisältö. Jeesus on kuolemallaan sovittanut synnit (1 Kor. 11:26).

Ehtoollista nauttiva seurakunta on yhteydessä Herraansa ja toisiinsa. On vain yksi Herra, yksi Kristuksen ruumis, yksi seurakunta ja "yksi leipä" (1 Kor. 10:17, 11:17-33, Ef. 4:1-6). Leivässä ja viinissä yhteys koetaan aineellisena, mutta silti katseet ovat suunnattuina tulevaisuuteen, pelastuksen lopullisen täyttymyksen aikaan.

Aapeli Saarisalon Raamatun sanakirja kertoo ehtoollisesta mm. seuraavaa;

Ehtoollinen on Kristuksen asettama, hänen ruumiinsa ja verensä sakramentti, jota kaikki kristilliset kirkot ja lahkot (paitsi kveekarit) käyttävät.

Ensimmäinen ehtoollinen vietettiin Jeesuksen kuolemaa edeltävänä iltana. Jeesus oli tapansa mukaan lähtenyt opetuslapsineen Jerusalemiin viettämään pääsiäisjuhlaa, vaikka tiesi, että kuolema odotti häntä kaupungissa. Pääsiäistä edeltävänä torstai-iltana pääsiäisateria liitti Jeesuksen ja hänen opetuslapsensa viimeisen kerran hiljaiseen yhdessäoloon. Unohtumattomasti olisi tämä viimeinen pääsiäisateria muutenkin syöpynyt hänen opetuslastensa mieleen, mutta Jeesus antoi sille vielä erityisen pyhityksen tekemällä siitä ensimmäisen pyhän ehtoollisjuhlan, oman kuolemansa juhlan. Ei ollut sattuma, että Jeesus kuoli pääsiäisenä. Jeesuksesta, Jumalan Karitsasta, täytyi Jumalan aivoituksen mukaisesti tulla uhrilammas (1 Kor. 5:7). Niin tuli pääsiäisateriasta, joka on vanhan liiton liittoateria, Ehtoollinen, uuden liiton liittoateria. Mutta tässä ensimmäisessä juhlassa oli kumpikin vielä niin yhteen kietoutunut, että se toisaalta näyttää melkein pääsiäisjuhlalta, toisaalta siinä taas esiintyy siinä määrin uutta, että vanhatestamentillisesta kuoresta voi helposti erottaa uusitestamentillisen ytimen.

Pääsiäisateria käsitti 1 Moos. 12:8:ssa määrättyjen kolmen ruokalajin, pääsiäislampaan, happamattoman leivän ja kitkerien yrttien lisäksi Jeesuksen aikana vielä vadillisen kastiketta ja maljallisen viiniä. Jeesus ei siis leipää ja viiniä jakaessaan liittänyt pääsiäisateriaan mitään uutta, mutta mikä siinä oli siihen asti ollut vain sivuseikkana, sen hän korotti pääasiaksi: Hän antoi pääsiäisleivälle ja pääsiäisviinille aivan uuden merkityksen. Tämän merkityksen hän on itse ilmaissut lausumillaan sanoilla, jotka evankeliumeissa, (Matt. 26:26-29; Mark. 14:22-25 ja Luuk. 22:19-20) ja apostoli Paavalilla (1 Kor. 11:24-25), on kerrottu jokseenkin samalla tapaa. Että käsittäisimme nämä sanat, meidän on huomattava, että Jeesus niissä selvästi lausuu lähestyvän, väkivaltaisen kuolemansa olevan uhrin, jonka hän antaa opetuslastensa sekä myös myöhempien oppilaittensa hyväksi.

Edelleen on muistettava, että moniin uhreihin liittyi vielä vanhatestamentillisen tavan mukainen uhriateria, jolla syötiin uhrin lihaa, vieläpä siinä merkityksessä, että uhraajat syömisellä tunsivat itse saavansa osan uhrin siunauksesta. Näin oli ainakin sillä uhriaterialla, jolla Ehtoollisen vanhatestamentillisten esikuvien joukossa on ehdoton etusija, pääsiäisaterialla. Tältä pohjalta voimme helpommin käsittää sen aterian, jonka Jeesus jakoi opetuslapsilleen. Se on uhriateria, jolla hän jo edeltäpäin lahjoitti heille uhrikuolemansa siunauksen.

Mutta myös se, että ehtoollinen eroaa kaikista vanhatestamentillisista uhriaterioista, ilmenee selvästi. Huomattavin ero on siinä, että tässä uhriateria käy itse uhrin edellä, sen sijaan että se muulloin seuraa sitä. Mutta Jeesus saattoi jakaa uhrikuolemansa siunauksen jo edeltäpäin, koska hän sisäisesti oli jo suorittanut uhrinsa (vrt. ylimmäispapillista rukousta: "Olen täyttänyt sen työn, jonka sinä annoit minun tehtäväkseni", Joh. 17:4).

Jeesus päätti sanansa ensimmäisellä ehtoollisjuhlalla lauseella: "Tehkää se minun muistokseni." Hän on täten itse säätänyt tämän aterian toistuvaksi poismenonsa jälkeen. Ja sitä on vietettykin alusta alkaen kristillisissä seurakunnissa. Apt. 2:46:n mukaan kristityt "mursivat kodeissa" leipää, siis viettivät ehtoollista yksityisissä perheissä pääsiäisaterian tapaan. Mutta jo pian siitä on muodostunut seurakuntajuhla.

Korintissa näemme ehtoollisjuhlan olevan yhdistettynä rakkausaterioihin. Kristuksen uhrin merkitys on pysyvä ja hän itse oli määrännyt sen siunauksen monille, siis myös myöhäisemmille sukupolville. Tässä merkityksessä Paavali asettaa kristittyjen ehtoollisen pakanain ja juutalaisten uhriaterioiden vastakohdaksi (1 Kor. 10:16-22). Kristitty pääsee ehtoollista nauttiessaan Kristuksen ruumiin ja veren yhteyteen, asettuu Kristuksen ristiltä lähtevän siunauksen vaikutuksen alaiseksi, mikä vaikutus ilmenee siinäkin, että se yhdistää ehtoollisella kävijät yhdeksi hengelliseksi ruumiiksi (1 Kor. 10:17). "Ehtoollisen kautta saa ravintonsa uudestiluotu (hengellinen) elämä sekä hengelliseltä että ruumiilliselta puoleltaan, sillä seurakunnan pää asettuu siinä mitä syvällisimpään ja sydämellisimpään yhteyteen jäsentensä kanssa tarjoten heille sitä katoamatonta elämää, jonka hän omistaa niin hengen kuin ruumiinkin puolesta".

Viittaus pyhään ehtoolliseen sisältyy 1 Kor. 10:3-4, jossa mainitaan uuden liiton sakramenttien vanhatestamentilliset esikuvat; pyhän ehtoollisen esikuvana israelilaisten salaperäinen syöminen ja juominen erämaavaelluksen aikana. Vähitellen aletaan siinä käytettyjä nimityksiä hengellinen ruoka ja hengellinen juoma, käyttää myös ehtoollisesta, koska se vahvistaa hengellistä ruumista. Jokaisella ehtoollisen juhlalla julistetaan Herran kuolemaa, so. todistetaan kuuluvasti, mistä kaikesta kristillisen seurakunnan on kiittäminen Herran kuolemaa. Sen tähden jokainen, joka kelvottomasti osallistuu ehtoolliseen, aivan kuin se olisi tavallinen ateria, on vikapää Herran ruumiiseen ja vereen, so. Kristuksen uhriin. Ehtoollinen viittaa myös Herran toiseen tulemiseen, vrt. Matt. 26:29, Mark. 14:25, Luuk. 22:15 s, 1 Kor. 11:26.

Uudessa Testamentissa ei ole määräystä siitä, kuinka usein ehtoollista on vietettävä.

Siitä, miten ehtoollinen käsitetään eri kristillisissä suunnissa, antaa netissä julkaistava Wikipedia -tietosanakirja rajoittuneen kuvan. Siksi olen poiminut seuraavaan eri kristillisten suuntien ehtoolliskäsityksiä heidän omilta nettisivuiltaan.

Kirjoitukset ovat siinä järjestyksessä kuin ne olen netistä poiminut. Kirjoituksia olen lyhentänyt joiltakin osin.

Siinä, miten konkreettisella tavalla kukin kristillinen suuntaus näkee Kristuksen olevan mukana leivässä ja viinissä, on eroja. Eroja on myös jakotavassa ja siinä, ketkä ovat oikeutettuja ehtoolliselle. Kaikkien perustelut kannattaa lukea.

Aamenesta öylättiin - kirkon ja uskon sanasto, kertoo Suomen Luterilaisen kirkon ehtoollisesta mm seuraavaa;

Ehtoollinen on kasteen ohella toinen luterilaisen kirkon kahdesta sakramentista. Ehtoollisen näkyvät aineet ovat leipä ja viini, joissa Kristus on todellisesti läsnä sen jälkeen, kun ne on pyhitetty ehtoollisrukouksen yhteydessä.

Kirkon uskon mukaan ehtoollinen on ihmisen läheisintä yhteyttä Kristukseen, joka antaa itsensä elämän leiväksi jokaiselle, joka uskoo häneen (Joh. 6: 35). Ehtoollinen on syntien anteeksiantamuksen, sovituksen ja lunastuksen ateria.

Kristillisen elämän tarkoituksena on päästä Jumalan valtakuntaan suurelle ehtoolliselle taivaassa Kristuksen kanssa. Ehtoollinen ennakoi tätä taivaallista juhla-ateriaa.

Jeesus itse asetti ehtoollisen. Ehtoollisrukouksen ytimen muodostavat ehtoollisen asetussanat, jotka perustuvat Jeesuksen opetuslapsilleen lausumiin sanoihin kiirastorstai-iltana ennen Jeesuksen ristiinnaulitsemista ja ylösnousemusta.

Ehtoollisella muistetaan Jeesuksen ristinkuolemaa ja ylösnousemusta ja tullaan osallisiksi niiden hedelmistä. Ehtoollinen merkitsee myös yhteyttä elossa olevien kristittyjen ja perille päässeiden pyhien välillä.

Kuten Kristuksen inkarnaatio eli Jumalan syntyminen maailmaan niin myös ehtoollinen on uskon salaisuus. Ehtoollisen ydin on yliluonnollinen, eikä sitä voi järjellä ymmärtää. Sen voi silti ottaa kiittäen vastaan. Ehtoollista kutsutaankin kiitosateriaksi.

Kristuksen todellista, Pyhän Hengen kautta tapahtuvaa läsnäoloa ehtoollisessa kutsutaan luterilaisessa kirkossa nimellä reaalipreesens. Ehtoollisessa on siis kyse läsnä olevan Jumalan kohtaamisesta.

Ehtoollisen yliluonnollisen luonteen vuoksi apostoli Paavali kehottaa erottamaan ehtoollisen kaikesta muusta syömisestä ja juomisesta, jotta kukaan ei nauttisi ehtoollista turmiokseen (1. Kor. 11:27–29).

Sunnuntai ja ehtoollinen kuuluvat yhteen. Siksi myös luterilaisessa kirkossa vietetään sunnuntaisin yleensä messua eli ehtoollisjumalanpalvelusta. Katekismuksessa sanotaan: ”Tarvitsemme tätä ateriaa. Kristus kutsuu pöytäänsä erityisesti niitä, jotka tuntevat itsensä syntisiksi.”

Ehtoollisella voi käydä jokainen rippikoulun käynyt ja konfirmoitu seurakuntalainen. Kastettu lapsi voi osallistua ehtoolliselle yhdessä vanhempansa tai muun hänen kristillisestä kasvatuksestaan huolehtivan konfirmoidun kirkon jäsenen kanssa.

Kastettu seurakunnan jäsen, joka osallistuu rippikouluun, voi ehtoollisopetusta saatuaan osallistua ehtoolliselle seurakunnan yhteisessä jumalanpalveluksessa rippikoulunsa opettajan kanssa.

Suomen Helluntaikirkon nettisivuilla ehtoollisesta mainitaan mm. seuraavaa;

Ehtoollinen on Jeesuksen seuraajilleen asettama muisto- ja yhteysateria, jossa hän on uskon kautta itse läsnä. Ehtoollinen julistaa Jeesuksen sovitustyötä ja on osallisuutta hänen kuolemaansa ja ylösnousemukseensa.

Uskomme, että Jeesuksen asettamalla ehtoollisella on syvä merkitys kristillisen seurakunnan ja sen jäsenten hengellisessä elämässä. Ehtoollinen on pyhä ateria, joka luonteensa ja olemuksensa puolesta erottuu muusta aterioimisesta. Ehtoollisen vietolla on tärkeä asema jumalanpalveluselämässämme, koska se julistaa näkyvästi uskomme ydinsanomaa: Jumalan sovitustyötä Kristuksessa.

Helluntaiseurakunnissa ehtoollinen nähdään muistoateriana, sillä sen kautta meille avautuu aina uudestaan sekä Jeesuksen kuoleman että hänen ylösnousemuksensa todellisuus. Ehtoollista vietetään myös yhteysateriana, koska siinä saamme kokea elävää yhteyttä ylösnousseen Herran ja hänen seurakuntansa kanssa. Näin ollen ehtoollinen ei ole pelkästään muistoateria, vaan Kristus on siinä läsnä todellisesti uskon kautta. Kristuksen läsnäolon tarkkaa muotoa ei kuitenkaan ole määritelty, koska kyse on ihmiselle salatusta Pyhän Hengen vaikutuksesta. Jumalan pelastustyön näkyvinä aineellisina merkkeinä leipä ja viini edustavat Kristuksen ruumista ja verta. Näin ne vakuuttavat Golgatan työn täydellisestä riittävyydestä. Apostoli Paavalin käyttämät ilmaisut ”Herran malja” ja ”Herran pöytä” kertovat ehtoollisen lahjaluonteesta ja pyhyydestä.

Uuden testamentin välittämästä opetuksesta on mahdollista päätellä myös muita ehtoollisen viettoon liittyviä ulottuvuuksia. Ehtoollinen on liitonateria, sillä se on näkyvä osoitus Uudesta liitosta Jeesuksen uhriveressä, jossa Jumala on sitoutunut kertakaikkiseen ja täydelliseen pelastustekoon. Jeesuksen antaman esimerkin mukaisesti ehtoollinen on kiitosateria. Siksi palvonta ja ylistys liittyvätkin luonnollisena osana ehtoollisjuhlaan. Raamattu kehottaa ehtoollisen yhteydessä myös itsetutkisteluun omasta suhteesta toisiin seurakuntalaisiin. Samalla uskova saa luottaa Jeesuksen vereen, joka on vuodatettu syntien anteeksiantamiseksi.

Ehtoollisen viettoon liittyy aina myös Jeesuksen tulemuksen odotus, sillä Jeesus ilmoitti, ettei hän ehtoollisen asettamisen jälkeen maista viiniköynnöksen antia, ennen kuin juo sen uutena omiensa kanssa Jumalan valtakunnassa.

Ehtoollisen vietto kuuluu kiinteästi seurakunnan yhteyteen ja se nautitaan yleensä jumalanpalveluksessa. Ehtoollinen voidaan kuitenkin viedä esimerkiksi seurakunnan sairaille ja vanhuksille, jotta hekin pääsisivät osallisiksi ehtoollisyhteydestä. Helluntaiseurakunnissa ehtoollisen siunaajina toimivat vanhimmat, diakonit ja pastorit sekä heidän valtuuttamansa uskovat. Yleensä seurakuntalaiset jakavat ehtoollisen toisilleen yleisen pappeuden perusteella.

Ehtoolliseen osallistumisessa helluntaiseurakunnissa on vallalla erilaisia käytäntöjä. Joissakin seurakunnissa ehtoollinen on tarkoitettu vain uskoontulon jälkeen kastetuille (suljettu ehtoolliskäytäntö), toisissa ehtoolliselle voivat osallistua kaikki ne, jotka tunnustavat Jeesuksen Vapahtajakseen (avoin ehtoolliskäytäntö). Joissakin normaalisti uskovien kastetta edellyttävissä seurakunnissa ehtoolliselle voidaan kutsua myös toiseen kristillisen kirkkoon kuuluva uskova, joka satunnaisesti on mukana jumalanpalveluksessa (ehtoollisvieraanvaraisuus). Jokainen seurakunta päättää omasta käytännöstään. Sama koskee myös ehtoollistilaisuuksien määrää.

Ehtoollisen vietto on seurakunnalle erityinen hengellinen juhla, johon liittyy Jumalan läsnäolon todellisuus. Siksi ehtoollinen kuuluu säännöllisenä ja kiinteänä osana seurakunnan elämään.

Katolinen.net nettisivuilla ehtoollisesta mainitaan mm. seuraavaa;

Eukaristian sakramentti; Jeesus sanoo: “Minä olen tämä elävä leipä, joka on tullut taivaasta, ja se, joka syö tätä leipää, elää ikuisesti… Sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä… [hän] pysyy minussa, ja minä hänessä” (Joh. 6:51,54,56).

Eukaristia on kirkon elämän lähde ja huippukohta, jossa kirkko kaikkine jäsenineen liittyy Kristuksen ristillä Isälle kantamaan ainutkertaiseen ylistys- ja kiitosuhriin. Eukaristian liturgiassa kirkko viettää tässä hetkessä Kristuksen pääsiäistä eli hänen elämänsä, kuolemansa ja ylösnousemuksensa pelastustyötä. Kristus itse kantaa eukaristian uhrin pappien välityksellä ja tulee eukaristiassa todellisesti läsnä olevaksi leivän ja viinin muodoissa. Leivästä ja viinistä tulee todellisesti hänen ruumiinsa ja verensä. Siksi niitä kunnioitetaan ja palvotaan myös itse eukaristian ulkopuolella.

Katolilaisten tulee osallistua eukaristian viettoon eli pyhään messuun ainakin sunnuntaisin ja velvoittavina juhlapyhinä, kuten jouluna, loppiaisena ja Kristuksen taivaaseen astumisen juhlapyhänä. Vaikka olosuhteet eivät tätä aina sallisi, tilaisuutta pyhään messuun osallistumiseen ei tule toisarvoisista syistä jättää käyttämättä.

Pyhän kommuunion eli Kristuksen ruumiin ja veren voivat tiettyjä poikkeustapauksia lukuun ottamatta ottaa vastaan vain kirkon sakramenttiyhteydessä olevat katolilaiset. Muut voivat rukouksessa osallistua siihen hengellisellä tavalla. Pyhän kommuunion vastaanottamista varten uskovien tulee olla armon tilassa, minkä takia kaikista vakavammista synneistä on ripittäydyttävä sitä ennen. Lisäksi ruoasta ja muista juomista kuin vedestä on pidättäydyttävä vähintään tuntia ennen pyhää kommuuniota. Mikäli mahdollista, katolilaiset käyvät pyhällä kommuuniolla ainakin kerran vuodessa pääsiäisaikana.

Pyhä kommuunio voidaan erikoistapauksissa saada myös eukaristian vieton ulkopuolella. Tämä koskee erityisesti kotona tai sairaalassa sairastavia. Siitä on silloin sovittava papin kanssa.

Ortodoksi.net nettisivuilla ehtoollisesta mainitaan mm. seuraavaa;

Ehtoollinen on ortodoksisen kirkon keskeisin sakramentti. Ehtoolliseen ortodoksit voivat osallistua liturgiassa (jumalanpalvelus) ja sairaan ripityksessä. Ehtoolliseen tulisi osallistua vähintään kerran kuukaudessa, mutta mieluiten joka kerta liturgiaan osallistuessa ja ehtoolliseen valmistautuneena. Ehtoollinen merkitsee ortodoksille yhteyttä Kristuksen kanssa.

Itse Kristus on asettanut ehtoollisen (Matt.26:26-28): ” Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.”

Näillä samoilla sanoilla yhä edelleen ortodoksisessa kirkossa asetetaan jokainen ehtoollinen jokaisessa liturgiassa, sillä Kristus sanoi (Luuk.22:19): ”Tehkää tämä minun muistokseni.”

Ehtoollisessa käytetty leipä on hapatetusta vaaleasta leivästä valmistettu pieni kirkkoleipä. Kirkon alkuaikoina kirkkoleipinä käytettiin kirkkokansan liturgiaan tuomia leipiä, mutta nykyään ne leivotaan erikseen. Kreikassa tuodaan vielä joissain paikoin leivät kirkkoon vanhan perinteen mukaisesti.

Alkuun liturgiassa käytettiin vain yhtä leipää, mutta myöhemmin lukumäärä muuttui viideksi. Taikinassa käytetään vehnäjauhoja, suolaa, vettä ja hiivaa. Leipä leivotaan pyöreäksi ja venäläisessä perinteessä kaksiosaiseksi. Yleensä kirkkoleivän yläosassa on ristikuvio, jonka tarkoituksena on auttaa pappia leikkaamaan sitä. Ristin ympärillä ovat kirjaimet IC XC NIKA, jotka tarkoittavat: Jeesus Kristus voittaa.

Kirkkoviininä käytetään aina rypäleistä valmistettua viiniä. Eukaristiassa pyhitettävät leipä ja viini valmistellaan liturgiaa varten uhripöydällä liturgian ensimmäisessä osassa, proskomidissa. Jumalanpalveluksen toimittaja ottaa viisi kirkkoleipää ja leikkaa niistä tietyn kaavan mukaisesti pieniä osia.

Ensimmäisestä leivästä leikataan Karitsa, joka on kuution muotoinen kappale leipää ja se pyhitetään eukaristiassa Kristuksen ruumiiksi.

Toisesta leivästä leikataan kolmion muotoinen pala, joka otetaan Jumalanäidin muistoksi.

Kolmannesta leivästä leikataan yhdeksän pientä palaa, jotka otetaan Johannes Kastajan, profeettojen, apostolien, kirkkoisien, marttyyrien, pyhittäjien, palkatta parantajien, Herran esivanhempien ja palveluksen toimittamispäivän pyhien ja liturgian kirjoittajan muistoksi.

Neljännestä leivästä leikataan palaset esivallan ja muiden elossa olevien muistoksi ja viidennestä kirkon rakentajien, kaunistajien ja muistelukirjassa muisteltavien kuolleiden muistoksi.

Kaikki nämä palaset leikataan pienellä keihästä muistuttavalla veitsellä ja laitetaan matalalle lautaselle tiettyyn järjestykseen Karitsan ympärille.

Liturgian keskeisimmässä osassa, anaforassa, ehtoollislahjat kannetaan esiin ja ne muuttuvat Pyhän Hengen vaikutuksesta Kristuksen ruumiiksi ja vereksi, joka jaetaan Ehtoolliseen valmistautuneille ortodokseille. Ortodoksisen uskon mukaan ne eivät symbolisoi ruumista ja verta, vaan ne muuttuvat Kristuksen Ruumiiksi ja Vereksi, kuten Kristus itse sanoi (Matt.26:26-28). Ortodoksinen kirkko korostaa Pyhän Hengen merkitystä Ehtoollislahjojen pyhittäjänä.

Tuo hetki, jolloin pappi lausuu: "Tee tämä leipä Sinun Kristuksesi kalliiksi Ruumiiksi. Amen." "Mitä tässä maljassa on Sinun Kristuksesi kalliiksi Vereksi. Amen." "Muuttaen ne Pyhällä Hengelläsi" Amen. Amen. Amen." on liturgian pyhin hetki. Silloin leipä ja viini muuttuvat Kristuksen Ruumiiksi ja Vereksi. Siksi kirkkokansa kumartuu tällöin maahan asti. Muuttuminen on salaisuus, jota ei pyritäkään selittämään järjellisesti.

Ortodoksiseen kirkkoon kuuluvan tulee valmistautua monella tavoin ehtoolliseen. Aikaisemmin Suomessakin edellytettiin osallistumista katumuksen mysteerioon edellytyksenä ehtoolliseen osallistumiselle. Näin on tänä päivänä vielä mm. Venäjällä ja Kreikassa, mutta oma rippi-isä tai palvelusta toimittava pappi voi oikeuttaa sielläkin henkilön osallistumaan ehtoolliseen ilman katumuksen sakramenttia. Suomessa tämä edellytys ei ole enää ehdoton, vaan ehtoolliselle voi osallistua ilman ripillä käyntiä. Kuitenkin on muistettava, että katumuksen sakramenttiin tulee silti osallistua vähintään kerran vuodessa, mieluummin useammin.

Ripillä käynnin lisäksi ehtoolliseen valmistautumiseen kuuluu paastoaminen. Terveiltä ihmisiltä edellytetään paastoamista ennen liturgiaa. Mikäli liturgia on aamulla, paastoaminen alkaa keskiyöllä, mikäli liturgia on illalla, paasto alkaa keskipäivällä.

Ennen ehtoollista on syytä lukea ehtoolliseen valmistavia rukouksia, joiden avulla valmistaudutaan nöyränä ja ymmärtäväisenä ottamaan vastaan Jumalan lahja, pyhä Ehtoollinen.

Kirkossa kaikki ehtoolliselle osallistuvat lukevat vielä papin johdatuksella yhdessä ääneen rukouksen ja kumartuvat maahan saakka. Pääsiäisaikana eli ajanjaksolla pääsiäisestä helluntaihin ei kirkossa kumarruta maahan.

Ehtoolliselle mennään jonossa, yleensä lapset menevät ensiksi. Kädet laitetaan rinnan päälle ristiin oikea käsi päällimmäiseksi ja astutaan papin eteen ja sanotaan papille oma etunimi.

Pappi jakaa ehtoollisen kaikille lusikalla ehtoollismaljasta. Lusikalla annetaan sekä Ruumis että Veri yhtä aikaa. Aikaisemmin myös ortodokseilla ehtoollislahjat nautittiin erikseen, nykyään se on käytössä vielä mm. roomalaiskatolisilla. Jaakobin liturgiassa, joka toimitetaan yleensä vain kerran vuodessa (23.10), ehtoolliseen osallistujalle jaetaan erikseen Kristuksen ruumis ja Kristuksen veri.

Ehtoollista jakaessaan pappi lausuu ehtoollisen saajalle: "Jumalan palvelija (nimi) osallistuu meidän Herramme ja Jumalamme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kalliista ja pyhästä Ruumiista ja Verestä syntiensä anteeksi saamiseksi ja iankaikkiseksi elämäksi."

Nautittuaan pyhitetyt lahjat, ehtoolliseen osallistuvan suu pyyhitään liinalla ja hän suutelee ehtoollismaljaa ja poistuu jonosta edelleen kädet rinnalla. Ehtoolliskalkin edessä ei siis tehdä ristinmerkkiä vaan siirrytään sivuun ja tehdään ristinmerkki vasta siellä alttariin päin. Sen jälkeen ehtoolliselle osallistunut siirtyy nauttimaan jälkiviiniä, joka on lämpimällä vedellä laimennettua viiniä ja se nautitaan kirkkoleivän palasten kanssa erillisellä pöydällä kirkon keskiosassa.

Jälkiviiniä tarjoilee yleensä kirkon isäntä ja siinä viini juodaan pienistä metallikupeista ja leipäpalanen otetaan käsin lautaselta. Jälkiviiniä ja leipää voidaan antaa kohteliaana huomionosoituksena myös muille kuin ortodoksisen kirkon jäsenille sekä varsinaiseen ehtoolliseen osallistumattomille ortodokseille. Jälkiviinin nauttiminen ei ole ehtoolliseen osallistumista. Varsinaiseen ehtoolliseen saa siis osallistua vain ortodoksi.

Jälkiviinin jakamisesta on luovuttu monessa paikalliskirkossa ja se on korvattu antidoralla eli liturgian päätyttyä jaettavilla pienillä kirkkoleivän palasilla. Samalla kirkkokansa käy suutelemassa papin käsissä olevaa siunausristiä.

Meillä Suomessa on käytössä molemmat, sekä jälkiviinin että antidoran jakaminen. Antidora voidaan jakaa kaikille kirkossa oleville, mutta sitä ei saisi jakaa pakanoille eikä kristilliseen kirkkoon kuulumattomille. Antidora pitää syödä kirkossa.

Ehtoollisen nauttineet tervehtivät toisiaan joko kätellen tai koskettaen toisiaan poskilla kolme kertaa ja lausuvat toisilleen: "Sielun ja ruumiin parannukseksi", johon vastataan: "Jumalan kunniaksi".

Liturgian loputtua käydään vielä suutelemassa papin kädessä olevaa siunausristiä ja ehtoolliseen osallistuneet jäävät kirkkoon kuuntelemaan kiitosrukouksia ehtoollisen johdosta.

Suomen Vapaakirkon sivuilla on ehtoollisesta mainittu mm. seuraavasti;

Vapaakirkolliselle liikkeelle ehtoollinen on pyhä kokoontuminen. Ehtoollisen vietossa on kristillisen seurakunnan ydin. Ehtoollinen on yhteysateria sekä Kristuksen että seurakunnan kanssa.

Erityisesti painotetaan osallisuuden merkitystä: ”Eikö malja, jonka me siunaamme, ole yhteys Kristuksen vereen? Ja eikö leipä, jonka me murramme, ole yhteys Kristuksen ruumiiseen? Leipä on yksi, ja niin mekin olemme yksi ruumis, vaikka meitä on monta, sillä tulemme kaikki osallisiksi tuosta yhdestä leivästä” (1. Kor. 10:16, 17). Ehtoollinen onkin ylösnousseen Kristuksen läsnäolon juhla.

Kysymys ei ole vain ihmisten ylläpitämästä muiston vaalimisesta, vaan elävästä tapahtumasta, jossa uskova kohtaa Vapahtajansa.

Ehtoollista ei käsitetä armon välikappaleeksi, vaan armon julistajaksi ja vahvistajaksi. Ehtoollinen ei myöskään välitä syntien anteeksiantamusta ellei uskova ole sydämessään valmis sitä vastaanottamaan.

Ehtoollinen on ”uuden liiton” juhla, liiton, jonka Jumala tekee syntisen ihmisen kanssa Kristuksen sovitustyön tähden. Ehtoollisesta muodostuu armoa ikävöivien ihmisten pyhä ruokapöytä. Ehtoollinen on Herran pöytä, jossa Jeesus itse palvelee ihmistä.

Vapaakirkko avaa ehtoollisen myös muille kuin vapaaseurakuntaan kuuluville: kaikille, jotka uskovat ja ovat ottaneet Jeesuksen vastaan pelastajanaan. Uskovan kelvollisuus ehtoolliselle ei perustu hengelliseen tasoon, vaan vilpittömään mieleen olla Kristuksen seuraaja. Ehtoollinen on uskovien yhteysateria, jossa kaikki samanarvoisina ottavat vastaan Herran palvelun ja tulevat osallisiksi hänestä.

Adventtikirkon lähdekirjastossa on ehtoollisesta kerrottu mm. seuraavaa;

"Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee." 1. Kor. 11:23-26.

Pölyisin jaloin he (opetuslapset) saapuivat yläsaliin viettämään pääsiäistä. Joku oli tuonut paikalle vesiruukun, pesuvadin ja pyyheliinan tavanmukaista jalkojen pesua varten, mutta kukaan ei halunnut ryhtyä tuohon halpa-arvoiseen tehtävään.

Tietoisena lähestyvästä kuolemastaan Jeesus sanoi murheellisena: "Hartaasti olen halunnut syödä tämän pääsiäisaterian teidän kanssanne ennen kärsimystäni. Sillä minä sanon teille: enää en syö pääsiäisateriaa, ennen kuin se saa täyttymyksensä Jumalan valtakunnassa" (Luuk. 22:15,16).

Kesken aterian Jeesus nousi hiljaa, otti palvelijan pyyhkeen, kaatoi vettä pesuastiaan, polvistui ja alkoi pestä opetuslasten jalkoja. Mestari palvelijana! Kun Jeesus oli lopettanut työn ja palannut paikalleen, hän sanoi: "Jos nyt minä, teidän herranne ja opettajanne, olen pessyt teidän jalkanne, tulee myös teidän pestä toistenne jalat. Minä annoin teille esimerkin, jotta tekisitte saman minkä minä tein teille. Totisesti, totisesti: ei palvelija ole herraansa suurempi eikä lähettiläs lähettäjäänsä suurempi. Kun te tämän tiedätte ja myös toimitte sen mukaisesti, te olette autuaat" (Joh. 13:14-17).

Silloin Jeesus asetti pääsiäisen tilalle palveluksen, joka muistuttaisi hänen suuresta uhristaan: Herran ehtoollisen. Jeesus otti happamattoman leivän, "siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: 'Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni.'" Sitten Jeesus "otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: 'Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.'" "'Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni.' Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee".

Kristus asetti Herran ehtoollisen yhteyteen jalkojen pesun auttaakseen meitä läheisempään yhteyteen hänen kanssaan.

Pääsiäisen viettoon juutalaisessa perheessä kuului, että ennen ensimmäistä happamattoman leivän päivää kaikki hapantaikina - synnin vertauskuvana - oli poistettava talosta. Samoin uskovaisten tuli tunnustaa syntinsä ja kääntyä siitä pois – mukaan luettuna ylpeys, kateus, katkeruus ja itsekkyys - ennen kuin he voivat oikeassa hengessä kohdata Kristuksen ehtoollisella.

Tämän vuoksi Kristus asetti jalkojen pesun pyhän toimituksen. Hän ei ainoastaan näyttänyt esimerkkiä, vaan sanoi opetuslapsilleen, että heidän pitäisi tehdä samoin, ja lupasi heille siunauksen: "Kun te tämän tiedätte ja myös toimitte sen mukaisesti, te olette autuaat" (Joh. 13:17). Tämä Herran ehtoollista edeltävä toimitus palvelee sen kehotuksen noudattamisessa, että jokaisen tulisi tutkia itseään, jotta ei osallistuisi Herran ateriasta "arvottomalla tavalla" (1. Kor. 11:27-29).

Jalkojen peseminen sai aikaan enemmän kuin vain puhdisti opetuslasten jalat. Siinä oli kysymys syvemmästä puhdistumisesta - sydämen puhdistuksesta. Kun Pietari pyysi Jeesus pesemään hänet kokonaan, Jeesus vastasi: "Se, joka on kylpenyt, tarvitsee vain jalkojen pesun, muutoin hän on jo puhdas".

Kun olemme vastaanottaneet Kristuksen ja meidät on kastettu, olemme opetuslasten tavoin hänen verensä puhdistamia. Mutta kristillisessä vaelluksessamme usein kompastumme. Jalkamme tulevat pölyisiksi. Meidän on tultava uudelleen Kristuksen luo ja annettava hänen puhdistavan armonsa pestä pois kertyneen lian. Meidän ei kuitenkaan tarvitse mennä uudestaan kasteelle, sillä "se, joka on kylpenyt, tarvitsee vain jalkojen pesun" (Joh. 13:10). Jalkojen pesun toimitus muistuttaa meitä siitä, että tarvitsemme toistuvaa puhdistusta ja että olemme täysin riippuvaisia Kristuksen verestä. Jalkojen peseminen ei itsessään voi puhdistaa synnistä. Ainoastaan Kristus voi meidät puhdistaa.

Tämä jalkojenpesutoimitus kuvaa, miten Kristus on osoittanut rakkauttaan seuraajiaan kohtaan "loppuun asti" (Joh. 13:1). Pietarin vastustellessa jalkojensa pesemistä Jeesus vastasi: "Jos minä en pese sinua, ei sinulla ole sijaa minun luonani". Ei puhdistusta, ei yhteyttä.

Eräs buddhalainen munkki pyysi kerran kristityltä lähetyssaarnaajalta ehdotusta kuvasta, joka esittäisi olennaista kristinuskosta. Taiteilijoiden oli määrä koristaa buddhalaisen luostarin suuren salin seinät freskoilla, jotka kuvasivat suuria maailmanuskontoja. Hetken mietittyään lähetyssaarnaaja alkoi lukea kertomusta Johanneksen evankeliumin 13. luvusta. "Munkki ei sanonut mitään sitä lukiessani," lähetyssaarnaaja kertoo, "mutta tunsin outoa, pelottavaa hiljaisuutta ja voimaa lukiessani kuvausta siitä, miten Jeesus pesi opetuslastensa jalat." Tuossa kulttuurissa jalkojen mainitsemista julkisessa keskustelussa pidettiin osoituksena alhaisesta käytöksestä.

"Kun olin lopettanut lukemisen, vallitsi hetken hiljaisuus. Munkki katsoi minua epäluuloisena ja sanoi: 'Tarkoitatteko, että uskontonne perustaja pesi oppilaittensa jalat?'

"Kyllä, minä vastasin. Munkin tavallisesti tyynet kasvot ajeltuine kulmakarvoineen vääntyivät hämmästyksestä. Hän oli sanaton, samoin minäkin. Nielaisin tyhjää muutaman kerran, ja kumpikin olimme tuon vaikuttavan kuvauksen valtaamia. Katsellessani buddhalaismunkkia epäilevä ilme hänen kasvoillaan muuttui katseeksi, josta heijastui syvä, pelonsekainen kunnioitus. Jeesus, kristinuskon perustaja, oli koskettanut kalastajien likaisia jalkoja! Hetken kuluttua hän saavutti taas itsensä hallinnan ja nousi seisomaan. 'Nyt minä tajuan kristinuskon sisimmän olemuksen.'"

Herran ehtoollisen vietto

Herran ehtoollinen on Suomessa tavallisin nimitys sille, mitä Uudessa testamentissa nimitetään Herran ateriaksi. Muita Uudessa testamentissa käytettyä nimityksiä ovat 'Herran pöytä' ja 'leivän murtaminen'.

Herran ehtoollisen on määrä olla riemullinen, ei surullinen tilaisuus. Sitä edeltävä jalkojen pesu tarjoaa tilaisuuden itsetutkisteluun, syntien tunnustamiseen, erimielisyyksien sovittamiseen ja anteeksiantamiseen. Saatuaan vakuutuksen siitä, että Vapahtajan veri on puhdistanut heidät, uskovat ovat valmiita Herran aterialle. He saapuvat Herran pöytään iloiten, he ovat ristin pelastavassa valossa eivätkä varjossa, valmiina juhlimaan Kristuksen hankkimaa lunastusta ja voittoa.

Herran ehtoollinen on tullut vanhan liiton aikaisen pääsiäisjuhlan tilalle. Pääsiäinen saavutti täyttymyksensä kun Kristus pääsiäislampaana antoi henkensä. Ennen kuolemaansa Kristus itse asetti sen tilalle hengellisen Israelin suuren juhlan, jota vietetään uudessa liitossa. Tämän vuoksi monet Herran ehtoollisen vertauskuvallisista juurista ulottuvat historiassa taaksepäin pääsiäisen viettoon.

Kuten Israel vietti pääsiäisjuhlaa Egyptin orjuudesta vapautumisensa muistoksi, samoin Herran ehtoollinen on juhla sen muistoksi, että Jumalan kansa on vapautunut hengellisestä Egyptistä, synnin orjuudesta.

Pääsiäiskaritsan verta siveltiin ovenpieliin ja ovenkamanaan suojaamaan talon asukkaita kuolemalta; sen lihan tarjoama ravinto antoi heille voimaa paeta Egyptistä (2.Moos. 12:3 - 8). Samoin Kristuksen uhri tuo vapautuksen kuolemasta; uskovat ovat turvassa osallistuttuaan hänen lihastaan ja verestään (Joh. 6:54). Herran ehtoollinen julistaa, että Kristuksen kuolema ristillä hankki meille pelastuksen, anteeksiantamuksen ja takasi ikuisen elämän.

Jeesus sanoi: "Tehkää tämä minun muistokseni" (1. Kor. 11:24). Herran ateria korostaa Kristuksen sovitustyön sijaisluonnetta. "Tämä on minun ruumiini," Jeesus sanoi, "joka annetaan teidän puolestanne" (1. Kor. 11:24; vrt. Jes. 53:4-12). Ristillä Viaton astui syyllisen sijaan, Vanhurskas epävanhurskaan paikalle. Tämä suunnaton teko tyydytti lain vaatimukset syntisen kuolemasta ja hankki anteeksiantamuksen, rauhan ja vakuutuksen ikuisesta elämästä katuville syntisille. Risti poisti tuomiomme ja hankki meille Kristuksen vanhurskauden viitan sekä voiman pahan voittamiseen.

Jeesus käytti monia kielikuvia opettaakseen erilaisia itseään koskevia totuuksia. Hän sanoi: "Minä olen portti" (Joh.- 10:9), "Minä olen tie" (Joh. 14:6), "Minä olen tosi viinipuu" (Joh. 15:1) ja "Minä olen elämän leipä" (Joh. 6:35). Emme voi ymmärtää näitä ilmaisuja kirjaimellisesti, sillä Jeesus ei ole läsnä jokaisessa portissa tai viinipuussa. Sensijaan hän käyti näitä vertauskuvia havainnollistaakseen syvempiä totuuksia.

Ruokkiessaan 5000 ihmistä Jeesus paljasti ruumiinsa ja verensä syvemmän merkityksen. Todellisena leipänä Jeesus sanoi: "'Ei Mooses teille antanut taivaasta leipää, vaan todellista taivaan leipää teille antaa minun Isäni. Jumalan leipä on se, joka tulee taivaasta ja antaa maailmalle elämän.' He sanoivat: 'Anna meille aina sitä leipää.' Jeesus sanoi: 'Minä olen elämän leipä. Joka tulee minun luokseni, ei koskaan ole nälissään, ja joka uskoo minuun, ei enää koskaan ole janoissaan'" (Joh. 6:32-35). Hän uhrasi lihansa ja verensä tyydyttääkseen meidän syvimmän nälkämme ja janomme (Joh. 6:50 - 54).

Jeesuksen syömä pääsiäisleipä oli happamatonta, ja viinipuun anti käymätöntä. Hapatetta, joka aiheuttaa käymisen ja saa taikinan nousemaan, pidettiin synnin vertauskuvana (1. Kor.5:6-8), joten se oli sopimaton Kristuksen, "tuon virheettömän ja tahrattoman karitsan" (1. Piet. 1:19) vertauskuvaksi. Ainoastaan happamaton eli "käymätön" taikina ja siitä leivottu leipä saattoi kuvata Kristuksen synnitöntä ruumista. Samoin ainoastaan turmeltumaton viiniköynnöksen hedelmä - käymätön viini - kuvaa sopivasti Vapahtajan puhdistavan veren tahratonta täydellisyyttä.

"Ellette te syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertaan, teillä ei ole elämää. Mutta sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä, ja viimeisenä päivänä minä herätän hänet" (Joh. 6:53,54).

Kristuksen lihan syöminen ja hänen verensä juominen on vertauskuvallista kieltä. Sillä tarkoitetaan osallistumista Jumalan sanasta, jonka välityksellä uskova pitää yllä yhteyttä taivaaseen ja omistaa hengellistä elämää. Jeesus sanoi: "Ne sanat, jotka olen teille puhunut, ovat henki ja elämä" (Joh. 6:63). "Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta" (Matt. 4:4).

Uskova syö Kristusta, elämän leipää, osallistumalla elämän sanasta - Raamatusta. Tuo sana välittää Kristuksen elämää antavaa voimaa. Ehtoollisjumalanpalveluksessa osallistumme Kristuksesta nauttiessamme hänen sanaansa Pyhän Hengen avulla. Tästä syystä sanan saarnaaminen liittyy jokaiseen Herran ehtoolliseen.

Koska uskon kautta käytämme hyväksemme Kristuksen sovitusuhrin ansioita, Herran ehtoollinen on paljon enemmän kuin vain muistoateria. Osallistuminen ehtoollisjumalanpalvelukseen merkitsee sitä, että Kristuksen ylläpitävä voima uudistaa elämäämme, antaa meille elinvoimaa ja iloa. Lyhyesti sanoen nämä vertauskuvat osoittavat, että "hengellinen elämämme on yhtä riippuvainen Kristuksesta kuin fyysinen elämämme on riippuvainen ruoasta ja juomasta."

Maailmassa, joka on täynnä kiistoja ja jakautuneisuutta, meidän yhteinen osallistumisemme näihin seurakunnallisiin tilaisuuksiin edistää seurakunnan ykseyttä ja tasapainoisuutta. Samalla se osoittaa, millaista on oikea yhteys Kristukseen ja toisiin jäseniin. Paavali kirjoittaa: "Eikö malja, jonka me siunaamme, ole yhteys Kristuksen vereen? Ja eikö leipä, jonka me murramme, ole yhteys Kristuksen ruumiiseen? Leipä on yksi, ja niin mekin olemme yksi ruumis, vaikka meitä on monta, sillä tulemme kaikki osallisiksi tuosta yhdestä leivästä" (1. Kor. 10:16,17).

"Tässä on viittaus siihen tosiasiaan, että ehtoollisleipä murretaan moniin palasiin, jotka seurakunnan jäsenet syövät. Niin kuin kaikki nuo palaset ovat peräisin samasta leivästä, samoin kaikki Herran aterialle osallistuvat uskovat ovat yhtä hänessä, jonka murrettua ruumista tuo murrettu leipä kuvaa. Osallistumalla yhdessä tähän ateriaan, kristityt osoittavat julkisesti, että he ovat yhtä ja kuuluvat yhteen suureen perheeseen, jonka pää on Kristus."

Kaikkien seurakunnan jäsenten tulisi osallistua pyhään ehtoolliseen, koska siinä, Pyhän Hengen välityksellä, "Kristus kohtaa kansansa ja antaa sille läsnäolollaan voimaa. Ehtoollinen voidaan jakaa kelvottomin sydämin ja käsin, ja kuitenkin Kristus on siellä itse palvelemassa lapsiaan. Kaikki, jotka tulevat sinne lujasti uskoen häneen, saavat suuria siunauksia. Jokainen, joka laiminlyö nämä jumalallisen etuoikeuden hetket, menettää paljon. Heistä voidaan sopivasti sanoa: 'Ette kaikki ole puhtaat.'"

Koemme yhteytemme voimakkaimmin ja syvimmin Herran pöydässä. Siinä kohtaamme toisemme yhteisellä pohjalla, kaikki erottavat raja - aidat kaadettuina. Siinä tajuamme, että vaikka yhteiskunnassa on paljon sellaista, mikä erottaa meitä, Kristuksessa on kaikki mitä tarvitaan meidän yhdistämiseksemme. Jakaessaan ehtoollismaljastaan Jeesus vahvisti opetuslapsilleen uuden liiton. Hän sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi" (Matt. 26:27,28). Niin kuin vanha liitto vahvistettiin eläinuhrien verellä (2. Moos. 24:8), niin uusi liitto vahvistettiin Kristuksen verellä. Herran aterialla uskovat uudistavat uskollisuuden lupauksensa Herralleen. He tunnustavat uudelleen olevansa osa siitä hämmästyttävästä sopimuksesta, jolla Jumala Jeesuksessa sitoi itsensä ihmiskuntaan. Koska he ovat osa tästä liitosta, heillä on aihetta juhlia sitä. Näin siis Herran ehtoollinen on sekä muistoateria että kiitosjuhla ikuisen armonliiton sinetöimisen johdosta. Siitä saadut siunaukset ovat suhteessa osallistujien uskoon.

"Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee" (1. Kor. 11:26). Ehtoollispalvelus yhdistää Golgatan toiseen adventtiin. Se kytkee toisiinsa ristin ja valtakunnan. Se liittää toisiinsa "jo nyt" ja "ei vielä", jotka muodostavat Uuden testamentin maailmankuvan keskeisen olemuksen. Se pitää yhdessä Vapahtajan uhrin ja hänen toisen tulemuksensa - hankitun pelastuksen ja päätökseen saatetun pelastuksen. Se julistaa, että Kristus on läsnä Henkensä välityksellä kunnes hän tulee näkyvästi.

"Minä sanon teille: tästedes en maista viiniköynnöksen antia ennen kuin sinä päivänä, jona juon uutta viiniä teidän kanssanne Isäni valtakunnassa" (Matt. 26:29). Tämä Kristuksen vakuutus on profeetallinen. Se suuntaa uskomme tulevaisuuden ehtoollisateriaan Vapahtajamme kanssa valtakunnassa. Tuo suuri juhla on "Karitsan hääateria" (Ilm. 19:9).

Kristus antoi ohjeet valmistautumiseksi tuota tapahtumaa varten: "Pitäkää vaatteenne vyötettyinä ja lamppunne palamassa. Olkaa niin kuin palvelijat, jotka odottavat isäntäänsä häistä valmiina heti avaamaan oven, kun hän tulee ja kolkuttaa. Autuaita ne palvelijat, jotka heidän herransa palatessaan tapaa valvomasta! Totisesti: hän vyöttäytyy, kutsuu heidät pöytään ja jää itse palvelemaan heitä" (Luuk. 12:35-37).

"Milloinkaan ei Kristus maan päällä ollessaan ollut suurempi kuin tuona muistorikkaana hetkenä Herran ehtoollisella, kun hän otti palvelijan paikan ja nöyryytti itsensä. Milloinkaan ei Kristus ole suurempi taivaassa kuin hänen palvellessaan pyhiään." Tähän huippukohtaan Herran ehtoollinen suuntaa odotuksemme, tulevan kirkkauden iloon, joka perustuu henkilökohtaiselle suhteelle Kristuksen kanssa hänen ikuisessa valtakunnassaan.

Osallistumisen edellytykset. Kaksi suurta ja pyhää toimitusta tukee kristityn uskoa: kaste ja Herran ehtoollinen. Edellinen on portti seurakuntaan, jälkimmäinen tuo siunausta niille, jotka ovat seurakunnan jäseniä. Jeesus jakoi ehtoollista vain niille, jotka tunnustautuivat hänen seuraajikseen. Herran ehtoollinen on sen vuoksi tarkoitettu uskoville kristityille. Lapset eivät yleensä osallistu ehtoolliselle ellei heitä ole kastettu.

Raamattu opettaa uskovia viettämään ehtoollista asianmukaisen kunnioittavasti, sillä "se, joka arvottomalla tavalla syö tätä leipää ja juo Herran maljasta, tekee syntiä Herran ruumista ja verta vastaan" (1. Kor. 11:27). Tuo 'arvoton tapa' tarkoittaa "joko sopimatonta käytöstä (ks. jae 21) tai sitä, että henkilö ei todella usko Kristuksen sovitusuhriin." Sellainen merkitsisi Vapahtajan hylkäämistä ja osallisuutta niiden syyllisyyteen, jotka ristiinnaulitsivat hänet.

Ne, jotka syövät ja juovat arvottomalla tavalla, "ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista," syövät ja juovat itselleen tuomion (1. Kor. 11:29). He eivät tee eroa tavallisen ruoan ja Kristuksen sovituskuolemaa kuvaavien pyhitettyjen ehtoollisaineiden välillä. "Uskovien ei tule pitää tätä toimitusta pelkkänä muistona historiallisesta tapahtumasta. Se on sitä, mutta se on paljon enemmän. Se muistuttaa meitä siitä, mitä synti on maksanut Jumalalle ja mitä ihminen on velkaa Vapahtajalle. Se on myös väline pitää tuoreena mielessä uskovan velvollisuus todistaa julkisesti uskostaan Jumalan Pojan sovituskuolemaan."

Näiden varoitusten tähden Paavali neuvoo uskovaa tutkimaan itseään ennen kuin osallistuu Herran ehtoolliseen (1. Kor. 11:28). Ennen osallistumistaan uskovan tulisi rukoillen tarkastella hengellistä kokemustaan, tunnustaa syntinsä ja saattaa ennalleen rikkoutuneet ihmissuhteet.

Adventistiuranuurtajien kokemus osoittaa, millaista siunausta sellainen tutkistelu voi tuottaa: "Kun lukumäärämme oli vähäinen, ehtoollisen vietto oli mitä hyödyllisin tilaisuus. Edellisenä perjantaina jokainen seurakunnan jäsen pyrki selvittämään ja poistamaan kaiken sellaisen, mikä voisi erottaa häntä hänen veljistään ja Jumalasta. Sydäntä tutkittiin huolellisesti. Rukoiltiin hartaasti jumalallista valaistusta kätkössä olevien syntien havaitsemiseksi. Tunnustuksia tehtiin petollisuudesta liiketoimissa, harkitsemattomista puheista, hellitystä synnistä. Herra tuli lähelle, ja me koimme suurta vahvistusta ja rohkaisua."

Tällainen tutkistelu on luonteeltaan henkilökohtaista. Toinen ei voi sitä tehdä toisen puolesta, sillä kuka voi nähdä sydämeen tai erottaa valhevehnää oikeasta viljasta? Kristus, meidän esimerkkimme, ei torjunut ketään ehtoollispöydästä. Vaikkakin julkinen, jatkuva syntielämä sulkee pois ehtoollisaterialta (1. Kor. 5:11), Jeesus itse jakoi aterian Juudaksen kanssa, vaikka tämä ulkonaisesta Kristuksen seuraamisestaan huolimatta oli varas ja pettäjä.

Edellytyksenä ehtoollistilaisuuteen osallistumiselle ei siis ole jonkin määrätyn seurakunnan jäsenyys, vaan sydämen tila - antautuminen Kristukselle ja usko hänen uhriinsa. Näin ollen kaikkien kristillisten yhteisöjen uskovat jäsenet voivat ottaa osaa Herran ehtoolliseen. Kaikkia kutsutaan viettämään usein tätä uuden liiton suurta juhlaa ja osallistumisellaan todistamaan siitä, että ovat vastaanottaneet Kristuksen henkilökohtaiseksi Vapahtajakseen.

Lopuksi.

Itse näkisin, että ehtoolliselle voi tulla jokainen, joka haluaa siihen osallistua kunnioittaen sitä (ei halvenna sitä). Ensimmäisellä ehtoollisella läsnä olleet opetuslapsetkin ymmärsivät ehtoollisen uusitestamentillisen merkityksen vasta Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen. Opetuslapset olivat Jeesuksen kuoleman jälkeen jo luopuneet siitä toivosta, että Jeesus olisi se, joka lunastaa Israelin (Luuk. 24:21).

Ehtoollisyhteydestä ei saisi sulkea ketään pois. Eihän Jeesus sulkenut pois Juudastakaan eikä vaatinut tätä ensin tunnustamaan syntejään ja tekemään parannusta, vaikka tiesi tämän varkaaksi ja tiesi tämän kavaltavan hänet. Nykyisellään jotkut kristilliset suuntaukset sulkevat pois ehtoollisyhteydestään toiset joko suoraan tai sitten välillisesti lisäämällä ehtoolliseen omia, muille outoja elementtejä.

Ehtoollisen vieton menettelytavoista tulee olla sovittu, ettei järjestys seurakunnassa kärsi. Nyt valitettavasti on sovittu toisistaan poikkeavilla eri tavoilla. 1 Kor. 14:26-40 mukaan; ”Kun kokoonnutte yhteen, … kaiken on tapahduttava arvokkaasti ja hyvässä järjestyksessä.”

Itse pitäisin ehtoollisen osallisuutena Kristuksen ruumiiseen ja vereen, hänen kuolemansa ja ristinsovituksensa muistojuhlana, enkä lisäisi siihen muita elementtejä. Vaikka tämä muu toiminta, kuten ehtoolliskokonaisuuden jakaminen eriarvoisiin osiin, leipien paloittelun ritualisointi, syntien tunnustamisen edellyttäminen, poskisuudelmat ja jalkojen pesu, voisivatkin olla hyödyksi ja ”parempaan” mielentilaan pääsemiseksi. Toisaalta henkilö, jolla on tässä suhteessa arka omatunto, voi jopa kokea synniksi sellaiset ”kiemurat”, jotka hän kokee ehtoolliseen kuulumattomiksi. Vaikka todennäköisempää on, ettei nykyihminen edes ymmärrä ehtoollisen merkitystä. Rakkaudelliset teot liittyvät seurakunnan toiminnassa muuhun yhteyteen.

Ehtoollisella on ihmistä sisäisesti eheyttävä ja parantava vaikutus, joka joskus näkyy myös ruumiin parantumisena (1 Kor. 11:28-31).

Kristilliset rutiinit ja symbolit

Joku pitää kristillisiä perinteitä tärkeinä, joku luopuisi niistä turhina. Ne jätetään yleensä pois siksi, koska niitä ei ymmärretä. Vertauskuvallisesti voisi sanoa, että joku antaa pois 500 euron setelin, koska hän ei tunnista sitä aidoksi.

Kristillisistä käytännöistä luopuvat helpoimmin ne, jotka;

eivät ole Jumalan lapsina vielä sisällä Jumalan valtakunnassa ja

eivät ole saaneet tietoa siitä, mikä voisi olla niiden merkitys kristityn elämässä.

Toisaalta pelkkä uskonnollisuus pyrkii säilyttämään kristillisyyden ulkokuoreen liittyvät muodot, vaikka hylkääkin perustavan osan Raamatun sisällöstä ja siinä sivussa Kristuksen. Päätöksiä ei silloin ohjaa sanallaan kirkon pää, Jeesus Kristus, vaan äänekkäimpien ihmisten mielipiteet. Eikä yksittäisen ihmisen mielipiteitä enää ohjaa Raamattuun sidottu Jumalan sanana vaan omat halut, kuvitelmat ja vieraat opit.

Kristilliset rutiinit ja symbolit eivät ketään pelasta, ei edes niiden pikkutarkka noudattaminen. Ihmisen pelastaa niiden takana oleva elävä Vapahtaja, Jeesus Kristus, kun hänet kohtaa omana vapahtajanaan. Jumala, joka on luonut sekä Hänestä kertovat symbolit että niiden käyttäjät, ei mahdu symboleihin.

Kristillisten rutiinien noudattaminen voi kuitenkin varjella meitä Kristuksen yhteydessä.

Kristillisessä kirkossa käytiin 700-luvulla kädenvääntö siitä, ovatko hengelliset kuvat ja ikonit oikeutettuja. Luterilaisissa tunnustuskirjoissa lainattu Johannes Damaskolainen (676 – 749) kirjoitti merkittävän teoksen ikoniteologiasta. Hän perusteli kuvien käyttöä kristillisessä liturgiassa kolmella eri tavalla;

Kuvaa ei palvella, vaan sitä kunnioitetaan sen välittämän sanoman vuoksi.

Ikoni välittää luetun tekstin tai hengellisen laulun tavoin kristillisen sanoman katsojalleen. Luetaanhan Raamattuakin siksi, että opittaisiin tuntemaan Jumala.

Jumalan Pojan kuvaaminen ikonissa vahvistaa inkarnaation eli sen uskon, että Jumalan Poika on syntynyt ihmiseksi.

Säännöllinen käynti seurakunnan jumalanpalveluksissa ja ehtoollisella

"Varjele sinä tapaa, niin tapa varjelee sinua" -sanonta pitää havaintojen mukaan aika hyvin paikkansa.

Jeesus meni sapattina tapansa mukaan synagogaan (Luuk. 4:16). Paavalillakin oli vastaava tapa (Apt. 17:2).

Jumalanpalveluksen liturgiasta ja sen sisällön symboliikasta pidetään mahdollisesti myöhemmin eri alustus.

Kukon kuva (tuuliviiri) kirkon katolla

Kuten Vapahtajan kieltänyt Pietari havahtui kukonlauluun ja kohtasi Herran katseen (Luuk. 22:60-61), kutsuu katolla oleva kukko ihmisiä parannukseen ja etsimään anteeksiantamusta siitä evankeliumista, jota kirkko julistaa.

Kirkon kellot

Vanhimmat tiedot kirkonkelloista ovat 500-luvun lopulta. Useimmissa kirkoissa kelloja on ollut kolme ja ne on viritetty kolmisointuun Pyhän kolminaisuuden kunniaksi. Kelloihin on myös valettu erilaisia tekstejä.

Rymättylän vanhassa kellossa on seuraava teksti;

Äänelläni huutelen kansaa Herran huoneeseen, Äänelläni herätän kansaa uuteen elämään, Äänelläni nukutan kaikki viimein hautahan.

Petolahden kellossa on seuraava lepopäivän pyhittämiseen ohjaava teksti;

Kun sinä ihmislapsi kuulet ääneni, muista Herran kolmatta käskyä.

Joskus on myös uskottu, että kellojen ääni karkottaisi pahat henget.

Kelloilla on yleensä haluttu ilmoittaa seuraavia asioita;

Kehotus kokoontua yhteiseen jumalanpalvelukseen.

Kehotus arkisin hiljentyä aamu- ja iltahartauteen kodeissa. Tässä merkityksessä kellojen soitto on meiltä hävinnyt.

Kuolinkellot. (Hautaus ilman kellojen soittoa on joskus ollut eräisiin rikoksiin kohdistunut rangaistus.)

Alttari

Alttari on kirkon keskeisin paikka. Alttari kuvaa Kolmiyhteisen Jumalan läsnäoloa seurakuntansa keskellä.

Kristillisessä kirkossa alttari ei ole uhraamisen paikka, vaan siinä Jumala lahjoittaa itsensä ihmisille. (Kolehti kylläkin siunataan alttarin edessä.)

Alttari on myös rukouksen paikka. Seurakunnalla ei ole tuotavana Jumalalle muuta kuin puutteensa, mutta se uskaltaa antaa ne yhä uudestaan Jumalalle. Ja kun Jumala ottaa ne vastaan, seurakunnan rukous muuttuu kiitokseksi ja ylistykseksi.

Alttaripöydällä on risti tai krusifiksi, palavat kynttilät sekä jumalanpalveluksen aikana evankeliumikirja ja ehtoollisvälineet.

Alttarikaide

Alttarikaiteesta on ensimmäinen maininta v. 1576. Toisaalta sillä haluttiin suojella alttarin pyhyyttä, toisaalta siihen polvistuttiin vastaanottamaan ehtoollinen. Muodoltaan kaide on useimmiten ollut puoliympyrä. Siinä on nähtävissä vertauskuva seurakunnan yhteydestä, jota kuolema ei voi rikkoa. Alttarikaiteen näkymätön puolisko muistuttaa perille päässeistä.

Saarnatuoli

Saarna on alkujaan pidetty istualtaan (Luuk. 4:20; Jeesus luki kirjakäärön tekstin seisaaltaan mutta tekstiä selittäessään hän istui. Näin erotettiin Jumalan sana sen tulkinnasta.). Kirkon kuoriosassa (etuosa) oli tekstien lukemista varten yksi tai kaksi lukupulpettia. Näistä 300-luvun lopulla alettiin seurakunnasta katsoen vasemmanpuoleista, eli evankeliumien lukemiseen tarkoitettua, käyttämään myös saarnan pitämiseen.

Uudemmissa kirkkorakennuksissa saarnatuolit on tehty mataliksi ja yksinkertaisiksi. Näin pappi on lähempänä seurakuntalaisia. Joissakin kirkoissa on nykyään otettu käyttöön myös saarnatuolista erillinen lukupulpetti epistolatekstejä varten.

Varsinkin vanhempien saarnatuolien päällä on koristeellinen katos, baldakiini. Sellaista kannettiin entisaikaan kuninkaan pään päällä. Kirkossa se tarkoittaa, että sanassa on Kuningasten Kuningas läsnä.

Baldakiiniin on kiinnitetty yleensä myös kyyhkynen Pyhän Hengen vertauskuvana. Tällä muistutetaan, että Henki tekee sanan eläväksi ja puhuu sanan välityksellä.

Kastemalja

Kastemalja on alkujaan sijainnut pääoven pielessä, heti sisäänkäynnin jälkeen. Tällä osoitettiin, että kaste on ovi seurakunnan jäsenyyteen. 1600-luvulla kastemalja siirrettiin kirkon kuoriin jotta kastetoimitusta oli helpompi seurata.

Kynttilät

Kynttilä (valo) kuvaa Kristusta mutta se on samalla kehotus kristitylle vaeltaa valossa. Kristitty, joka ei omalla elämäntavallaan todista Kristuksesta, ei ole mallikelpoinen Herransa seuraaja.

Kynttilöiden lukumäärällä on merkityksensä.

Yksi kynttilä; Kuvaa Jumalan ykseyttä.

Kaksi kynttilää; Kuvaa Jumalan sanan kahta puolta, lakia ja evankeliumia. Se kuvaa myös Kristuksen kahta luontoa, ihmisyyttä ja jumalisuutta.

Kaksi + kaksi kynttilää; Erityisinä kirkollisina juhlina alttarikynttilöiden määrä kahdennetaan.

Kolme kynttilää; Kuvaa Jumalan kolmiyhteyttä.

Kolme + kolme kynttilää; Kynttilöiden määrä kahdennetaan suurina Kristus-juhlina.

Neljä kynttilää; Kuvaa neljää evankelistaa.

Seitsemän kynttilää; Kuvaa Jumalan täydellisyyttä mutta myös seitsemää Pyhän hengen lahjaa. Jumalanpalveluksessa seitsemää kynttilää käytetään mm. piispan ollessa saapuvilla. Seurakunta rukoilee, että sen kaitsijat tulisivat sitä tervehtimään Jumalan siunaus mukanaan.

Yhdeksän kynttilää; Kuvaa yhdeksää Hengen hedelmää.

Kaksitoista kynttilää; Kaksitoista on luku, joka palauttaa mieliimme kaksitoista apostolia sekä helluntain ihmeen, kun Pyhä Henki laskeutui opetuslapsiin. Samalla joudumme miettimään, johtaako Jumalan Henki myös meidän elämäämme ja tekojamme?

Menora -kynttilänjalka

Menora oli ilmestysmajassa ja myöhemmin Jerusalemin temppelissä käytetty 7-haarainen lampunjalka (2. Moos. 25:31-37). Se on eräs vanhimmista juutalaisuuteen liittyvistä tunnuksista. Ilmeisesti Johannes näyssään Patmossaarella (Ilm. 1:20) näki 7 menoraa. Juutalaisesta Daavidintähdestä ensimmäinen historiallinen tieto lienee vasta 200 luvulta jKr. Näitä kumpaakaan, menoraa tai Daavidintähteä, ei ole käytetty kristillisinä symboleina, vaikka menoraa muistuttava kynttilänjalka löytyykin monesta kristillisestä kodista.

Kirkolliset värit

Kirkkotekstiilien väreillä on kullakin oma merkityksensä, joka julistaa samaa kuin luettavat Raamatun tekstit.

Sunnuntaina käytetty väri on voimassa sen jälkeisellä viikolla (poikkeuksena erityispyhät, kuten; tapaninpäivä, kynttilänpäivä ja mikkelinpäivä).

Valkoinen on ilon, kiitoksen ja puhtauden väri.

Punainen on tulen ja veren väri, Pyhän Hengen ja Kristuksesta todistamisen väri.

Violetti on katumuksen, parannuksen ja odotuksen väri.

Vihreä on elämän ja arjen väri.

Musta on syvän murheen ja katoavaisuuden väri.

Kristus-kuvioita

Kristus-monogrammi muodostuu siten, että Kristus-nimen kaksi kreikkalaista alkukirjainta kirjoitetaan päällekkäin (X = K, P = R).
Lyhenne Jeesus-nimen kolmesta alkukirjaimesta (I = J, H = pitkä E, C = S).
Lyhenne kolmesta latinankielisestä sanasta I(esus) H(ominum) S(alvator), Jeesus ihmisten vapahtaja.
Lyhenne sanoista I(esus) N(azarenus) R(ex) I(udaeorum), Jeesus Nasaretilainen juutalaisten kuningas.
Kirjainlyhenteet ristillä kreikankielisistä sanoista, Jeesus (IC) Kristus (XC) voittaa (NIKA).
Kreikankielisen aakkoston ensimmäinen ja viimeinen kirjain, alfa ja omega. Jeesus on ensimmäinen ja viimeinen, alku ja loppu (Jes. 48:12, Ilm. 22:13).
Paimen, Hyvä Paimen kuvaa Jeesusta (Joh. 10:11 ja 14). Sädekehä pään ympärillä kuvaa Kristuksen jumalallista kuninkuutta ja taivaallista kirkkautta. (Roomalaiskatolinen kirkko käyttää sitä myös pyhimysten kuvissa, koska se uskoo heidän jo olevan taivaan riemussa.)
Karitsa (usein voitonlippua kantavana) kuvaa Jeesusta Kristusta Jumalalle kelpaavana uhrikaritsana, joka Golgatalla sovitti meidän syntimme.
Krusifiksi on pienoismalli rististä (Rooman imperiumin ajan kidutus- ja teloitusvälineestä), jolla riippuu Jeesus Nasaretilaista esittävä hahmo. Krusifiksi tulee latinan kielestä ja tarkoittaa ristiin kiinnitettyä, suomeksi ristiinnaulittua. Krusifiksin ristiin on usein kuvattu ylös kirjaimet INRI joko latinalaisin kirjaimin tai ortodoksisessa kirkossa myös usein kyrillisin kirjaimin. Kirjaimet tulevat sanoista: Iesus Nazarenus Rex Iudaeorum (suomeksi: Jeesus Nasaretilainen juutalaisten kuningas). Krusifiksissa voi olla myös monogrammit IC ja XC, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen kreikankielisten nimien alku- ja loppukirjaimet. Näiden lisäksi krusifiksissa saattaa vielä olla sana nika (suomeksi: voittoisa).

Pyhän Hengen vertauskuvia

Valkoinen kyyhkynen on yleisin Pyhää Henkeä tarkoittava kuva.
Tulenliekki Pyhän Hengen kuvana tulee Apt. 2:3 kohdasta. Pyhä Henki saa aikaan ihmisessä sydämen puhdistumista. Tuli kuvaa Pyhän Hengen lisäksi myös Jumalan tuomiota. Joka suostuu tulemaan jo nyt, eläessään, Jumalan vapauttavan tuomion alle, ei joudu enää tuomittavaksi Jeesuksen Kristuksen tullessa toisen kerran.

Pyhän Hengen vertauskuvia on Raamatussa myös vesi ja öljy.

Kädet ristissä

Raamatussa kerrottu tavallinen rukousasento on käsien ylöskohottaminen (esim. 1. Tim. 2:8).

Tapa liittää kädet yhteen (tai ristiä sormet) on ilmeisesti alkanut siitä germaanien käytännöstä, jolla alamainen osoitti kuuliaisuutensa. 1000-luvulta lähtien aihetta on kuvattu taiteessa kristillisenä eleenä.

Ristin merkin tekeminen

Ristin merkki voidaan tehdä joko pelkästään otsaan tai sitten siirtämällä käsi otsasta sydämen kohdalle ja olkapäältä toiselle.

Tapa 1;	Oikean käden peukalo ja kaksi etusormea laitetaan yhteen (kuvaa Jumalan kolminaisuutta) ja kaksi sormea käännetään kohti kämmentä (kuvaa Kristuksen kahta luontoa).

Tämän jälkeen käsi viedään otsalle, sen jälkeen sydämelle, sitten vasemmalle olkapäälle, sitten oikealle olkapäälle.

Ortodoksit tekevät ristinmerkin toisin päin (”poikkipuu” ensin oikeaan ja sitten vasempaan olkapäähän).

Tapa 2;	Muuten kuten edellä mutta avokämmenellä.

Ristinmerkki oli käytössä jo varhaiskirkossa. Esim. kirkkoisä Tertullianus (155-220) kirjoittaa: ”… kaikissa tavallisissa päivän toimissa piirrämme otsaamme merkin”.

Ristinmerkin tekeminen on samaistumista kristittyjen joukkoon. Se on todistusta ulkopuolisille siitä, kenelle me kuulumme. Jos teemme ristinmerkin vaikka ravintolassa, kaikki tietävät että me olemme kristittyjä.

Jouluun liittyviä

Joulupukki

Joulupukki on alkujaan ollut paholaisen vertauskuva. Vähän-Aasian lounaisosassa sijainneen Myran piispa Nikolaus (k. 300 luvun puolivälissä) oli perimätiedon mukaan moninainen hyväntekijä ja lasten suojelija. Joulun aikaan hänen kerrotaan kuljettaneen mukanaan kahlehdittua pukkia vertauskuvana Kristuksen kahlehtimasta kiusaajasta. Aikojen kuluessa lahjojen antajan Nikolauksen ominaisuudet siirtyivät saastaisena pidetylle pukille ja pelottavasta pukista tuli kiltti lahjojen jakaja. Nikolaus on yksi katolisen kirkon pyhimyksistä, Pyhä Nikolaus – Santa Claus.

Joululahjat

Joululahjojen esikuvana voidaan pitää uudenvuodenlahjoja, joita annettiin jo antiikin Roomassa kun ihmiset toivottivat toisilleen menestystä alkavalle vuodelle. Tapa säilyi kristinuskon levitessäkin. Kristillisessä kirkossa oli joululahjojen yhtenä alkuperäisenä perusteena se, että parempiosaiset antoivat lahjoja sairaille ja köyhille. Joululahjojen antaminen tuli Suomessa tavaksi vasta 1800 luvun lopulla ja värikkäät joulupaperit vasta 1920 luvulla.

Kristillisen moraalin rappeutuessa joulupukkikin antaa lahjat vain kilteille lapsille. Tässä ilmenee ihmiselle luonteenomainen ansiomoraali. Oikea kristillinen ajattelutapa on toinen. Jumala on hyvä pahoille ja rakastaa heitä. Ellei näin olisi, jäisivät kaikki ilman Jumalan suurinta lahjaa, Jeesusta Kristusta.

Joulukuusi

Joulukuusen tuominen kotiin lienee saatu Saksasta. Varhaisin tieto siitä on vuodelta 1419, jolloin leipurikisällit pystyttivät joulupuun erääseen sairaalaan ja koristivat sen omenoilla, päärynöillä, ehtoollisleivillä, värjätyillä pähkinöillä ja paperikoristeilla. Tieto kynttilöiden käytöstä joulupuussa on vasta vuodelta 1662 Hannoverista. Joulukuusi paratiisin elämänpuun vertauskuvana vakiintui Suomessa joulukoristeeksi 1800-1900 lukujen vaihteen tienoolla.

Joulupuuna käytettiin aluksi muitakin ikivihreitä puita kuin kuusta. Mäntyä ja katajaa käytetään jossain paikoissa edelleenkin.

Joulukynttilät

Palava kynttilä julistaa jouluna, että Kristus toi ikuisen elämän toivon niille, ”jotka asuvat kuoleman varjon maassa” (Jes. 9:1, Luuk. 1:79).

Sytyttäessämme kynttilät joulupöydälle on aihetta samalla rukoilla, ettei meistä pitäisi paikkansa Raamatun sana: ”Todellinen valo, joka valaisee jokaisen ihmisen, oli tulossa maailmaan …Hän tuli omaan maailmaansa, mutta hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan” (Joh. 1:9-11).

Yllä olevat tiedot on pääasiassa saatu seuraavista;

Pentti Lempiäisen kirjasta ”Pyhät ajat” (Kirjapaja).

Pentti Lempiäisen kirjasta "Kuvat puhuvat" (Kirjaneliö).

Antti Laaton kirjasta "Vanhan testamentin selitysraamattu - Laki" (Perussanoma Oy)

Hengellinen musiikki

Musiikki Vanhassa testamentissa.

Varhaisimmista ajoista asti musiikilla oli keskeinen sija Israelin kulttuurissa. Sillä voitiin ilmaista iloa, surua tai esim. vahvistaa sotajoukon yhteishenkeä. Soittimilla annettiin merkkejä: niillä kiinnitettiin ihmisten huomio tärkeisiin tapahtumiin. Tilaisuuksia, joissa soitettiin ja laulettiin, olivat mm. elonkorjuu, kaivon valmistuminen, häät, voitto vihollisesta, tappio, ja hautajaiset.

2. Moos. 15:19-21. Kun faraon hevoset ja hänen sotavaununsa ajajineen olivat tulleet meren keskelle, Herra palautti vedet heidän päälleen, mutta israelilaiset pääsivät kuivaa maata pitkin meren poikki. Naisprofeetta Mirjam, Aaronin sisar, otti käteensä rummun, ja kaikki naiset seurasivat häntä tanssien ja rumpua lyöden. Mirjam viritti laulun: Laulakaa ylistystä Herralle, hän on mahtava ja suuri: hevoset ja miehet hän mereen suisti!

Temppeliin ja hoviin perustettiin ammattimuusikoiden kiltoja, joiden alullepanijana ilmeisesti oli Daavid. Kiltojen jäsenet olivat leeviläisiä.

1. Aik. 16:1-36. Jumalan liitonarkku tuotiin keskelle telttaa, jonka Daavid oli pystyttänyt sitä varten … Tuona päivänä Daavid asetti Asafin ja hänen veljensä ensimmäistä kertaa laulamaan Herralle tätä ylistystä: Kiittäkää Herraa, huutakaa avuksi hänen nimeään, kertokaa kansoille hänen suurista teoistaan! Laulakaa hänelle, ylistäkää häntä, kertokaa hänen ihmetöistään. … Laulakaa Herralle, koko maanpiiri! Kertokaa päivästä päivään ilosanomaa hänen avustaan! … Ylistetty olkoon Herra, Israelin Jumala, iankaikkisesta iankaikkiseen! Kansa sanoi: "Aamen!", ja ylisti Herraa.

Neh. 12:45-46. ... Samoin iloittiin siitä, että laulajat ja portinvartijat jälleen toimivat niin kuin Daavid ja hänen poikansa Salomo olivat määränneet. Olihan jo muinoin, Daavidin ja Asafin aikana, ollut laulunjohtajia, kun laulettiin kiitosta ja ylistystä Jumalalle.

Psalmien-kirjan hepreankielinen nimi on "kiitosvirret". Nimi Psalmit on Vanhan testamentin kreikankielisestä käännöksestä, Septuagintasta ja tarkoittavat kielisoittimin säestettyjä lauluja.

Psalmien ulkonainen muoto muistuttaa Israelin suurten naapureiden uskonnollista runoutta, mutta sisällön erot ovat niin silmiinpistäviä, ettei Israel ole suoraan voinut lainata psalmejaan muualta.

Psalmi 24 laulettiin viikon ensimmäisenä päivänä (meillä sunnuntai).

Psalmi 24. Kohotkaa korkeiksi, portit! Herran on maa ja kaikki mitä siinä on, maanpiiri ja ne jotka siinä asuvat. Hän on sen perustanut merien päälle, kiinnittänyt lujasti virtojen ylle. Kuka saa nousta Herran vuorelle, kuka astua pyhään paikkaan? Se, jolla on viattomat kädet ja puhdas sydän, joka ei valheellisesti vetoa Herraan eikä vanno väärää valaa. Hänelle Herra suo siunauksensa, pelastuksen Jumala katsoo hänet vanhurskaaksi. Tässä me olemme, kansa joka pyrkii luoksesi, joka etsii kasvojasi, Jaakobin Jumala! (sela)

Kohotkaa korkeiksi, portit, avartukaa, ikiaikaiset ovet! Kirkkauden kuningas tulee. Kuka on kirkkauden kuningas? Hän on Herra, väkevä ja voimallinen. Hän on Herra, voiton sankari. Kohotkaa korkeiksi, portit, avartukaa, ikiaikaiset ovet! Kirkkauden kuningas tulee. Kuka on kirkkauden kuningas? Kirkkauden kuningas on Herra Sebaot! (sela)

Psalmeissa "sela" voi merkitä taukoa, välisoittoa tai esim. laulajaryhmän vaihtoa.

Psalmeja on ajan saatossa tulkittu uudelleen. Esim. se, mitä psalmeissa sanottiin Daavidin hallitsijasukuun kuuluvasta kuninkaasta, sovitettiin odotettuun messiaskuninkaaseen. Uusi testamentti tulkitsee monet tällaiset kohdat Kristukseen viittaaviksi.

Psalmien kokoelma on alkuperältään hyvin monipuolinen. Mukana on varta vasten liturgiaksi sepitettyjä psalmeja, mutta myös paljon sellaista uskonnollista runoutta, joka vasta myöhemmin pääsi temppelilaulajien ohjelmistoon.

Psalmien ikään on tähän mennessä saatu eniten valoa Kuolleenmeren käsikirjoituslöydöistä, joiden joukossa on myös 1. vuosisadalla eKr. sepitettyjä psalmeja. Vaikka niissä on pyritty jäljittelemään Vanhan testamentin psalmeja, tulos kielii runotradition katkeamisesta. Siksi nykyisin pidetään melkein varmana, että Psalmeista nuorimmatkin ovat luultavasti 4. vuosisadalla eKr. sepitettyjä. Vanhimmat ovat Daavidin aikaisia, ehkä jokunen vanhempikin, ja suurin osa on peräisin kuningasajalta.

Raamatun soittimet (Lähde; Raamatun tietosanasto / Heikki Palva)

Muinaisessa Israelissa käytettyjen soitinten laatu on suurin piirtein saatu selville vaikka itse musiikin laadusta on melkein mahdotonta päästä perille.

Kielisoittimet:

kinnôr, ainoa Pentateukissa mainittu kielisoitin, ilmeisesti lyyra. Se oli kannettava. Kielten lukua ei tunneta, ei myöskään, näppäiltiinkö sitä sormin tai plektrumilla.

nÙÚÒl, kookas, sormin näppäiltävä harppu.

nÙÚÒl ï¡ìôr, kymmenkielinen harppu.

sabbeàâ (aram.), jokin harpun tapainen soitin.

q÷terôs (aram.; kreik. kÿtharis, kithára), kitara.

pesantêrØn (aram.; kreik. psaltÇrion), sormin näppäiltävä kolmikulmainen kielisoitin, psalttari, mahdollisesti sama kuin nÙÚÒl.

Puhaltimet:

í¡lØl, ruokohuilu, jota soitettiin riemukkaissa juhlakulkueissa. Ilmeisesti se muistutti oboeta ja oli usein kaksihaarainen.

ïçgâÚ, joko tavallinen alkeellinen ruokopilli tai mikä tahansa ruo'osta tehty puhallin. Vanhoissa käännöksissä tälle soittimelle on annettu milloin mikin nimi.

maërÓq÷ãâ (aram.), luultavasti kaksihaarainen ruokohuilu.

qþrÒn, puhaltimena käytetty sarvi.

ëÓfâr, pitkä pässinsarvi, "pasuuna", Israelissa yleisesti käytetty merkinantotorvi. Tätä soitinta käytetään nykyisinkin synagogassa.

íañÓñerâ, metallinen trumpetti, temppelissä käytetty puhallin. Tituksen riemukaaresta ja 2. vuosisadan jKr. juutalaisista rahoista näkyy, että se oli pitkä ja suora.

Lyömäsoittimet:

tôf, käsirumpu, tamburiini.

menaïanïØm, helistin, sistra.

meñiltájim, symbaalit.

ñÒlñÒlØm, lautaset.

meñillâ, kulkuset.

kýmbalon (kreik.) tarkoittanee lautasia.

païamôn, tiuku. Ylipapin viitan liepeeseen oli kiinnitettävä kultatiukuja.

Tuntemattomia soittimia:

ë¡lØë, toistaiseksi tuntematon soitin, (KR 1992 "symbaali"). Nimi johtuu lukusanasta kolme. Siksi on arveltu sen olevan joko kolmikielinen tai kolmikulmainen soitin. Septuaginta on kääntänyt sen symbaaliksi ja Vulgata sistraksi.

sçmpÓnjâ (aram.). Sana on ilmeinen laina kreikan sanasta symfÓnÿ¡. Sen on arveltu tarkoittavan joko säkkipilliä (näin KR 1992) tai yhteissoittoa.

Musiikki Uudessa testamentissa

Jeesuksen aikana oli tapana laulaa juhlissa (Jeesuskin lauloi).

Matt. 26:30, Mark. 14:26. Laulettuaan kiitosvirren he (Jeesus ja opetuslapset) lähtivät Öljymäelle (jossa Jeesus otettiin kiinni ristiinnaulittavaksi).

Seurakunta käytti musiikkia sekä kokoontuessaan yhteen että yksityisesti.

Myös musiikin esittäminen, kuten profetoiminen ja kielillä puhuminen oli alistettu seurakunnan järjestykselle (1. Kor. 14:40). Musiikin tuli koitua Jumalan kunniaksi.

1. Kor. 14:26. … Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi.

Jaak. 5:13. Jos joku teistä kärsii, hän rukoilkoon; jos joku on hyvillä mielin, hän laulakoon kiitosvirsiä.

Ef. 5:19-20. Veisatkaa yhdessä psalmeja, ylistysvirsiä ja hengellisiä lauluja, soittakaa ja laulakaa täydestä sydämestä Herralle ja kiittäkää aina ja kaikesta Jumalaa, Isää, meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimessä.

Kol. 3:16-17. Antakaa Kristuksen sanan asua runsaana keskuudessanne. Opettakaa ja neuvokaa toisianne kaikella viisaudella ja laulakaa kiitollisin mielin Jumalalle psalmeja, ylistysvirsiä ja hengellisiä lauluja. Mitä teettekin, sanoin tai teoin, tehkää kaikki Herran Jeesuksen nimessä, kiittäen hänen kauttaan Jumalaa, Isäämme.

Seurakunnan kokoontumisia ei pidetä musiikin tai muunkaan miellyttävään yhdessä olemiseen liittyvän asian takia, vaan jotta kristityt saisivat eväitä elää arkeaan Jumalan kunniaksi.

Musiikkikaan ei ole kokoontumisissa itsetarkoitus, vaan se on seuraus siitä, että meillä on yhteinen syy ylistää Isäämme Jumalaa Herramme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kautta.

Musiikki on yksi merkittävä ja toimiva väline, jonka avulla voimme rakentaa yhteisöä ja tehdä opetuslapsia Jeesukselle Kristukselle siellä missä meistä kukin on.

Kol. 1:28. ”Häntä me julistamme, ja me neuvomme ja opetamme jokaista ihmistä kaikella viisaudella, jotta voisimme asettaa jokaisen ihmisen Jumalan eteen täysi-ikäisenä Kristuksen tuntemisessa.”

Oma musiikkiin liittyvä kokemukseni (yksi esimerkki).

Nuorena uskovana ihastuin hengelliseen lauluun, jonka sanat menivät näin; "Hän muutti kaiken, hän muutti kaiken. Mun Jeesukseni muutti mun. …"

Myöhemmin aloin inhota tätä laulua, koska huomasin, etten ollutkaan muuttunut olettamallani tavalla. Minusta ei tullutkaan sitä pyhimystä, jollaiseksi kuvittelin Jeesuksen minut muuttavan. Tieto Jumalasta oli kyllä lisääntynyt mutta tiedon toteuttamiseen rakkautena ei minulla käytännössä ollut edes halua.

Huomasin ajan saatossa, että vanha luontoni, se "aatu", ei muutu. Naamioitua se kyllä osaa. Se on ja pysyy ainaisessa sodassa Jumalan tahtoa vastaan (Room. 8:7).

Paavalikin ilmeisesti kamppaili samanlaisen asian kanssa.

Room. 7:21-24. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista?

Siksi joudun lukemaan Jumalan sanaa, käymään seurakunnan kokoontumisissa ja viettämään aikaa rukouksessa, etten tekisi vanhan luontoni pettämänä Jumalan sanan ja -tahdon vastaisia ratkaisuja.

Siksi Jumala on antanut kaikille Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omalle kohdalleen uskoneille Pyhän Henkensä, että Henki sekä muistuttaisi meitä jokaista Jumalan sanasta että myös vaikuttaisi niissä, jotka suostuvat Jumalan sanan alle, sanansa oikean noudattamisen.

Ja siksi, kun kuitenkin ajaudumme toisinaan vanhan luontomme pettäminä Jumalan tahdon vastaisiin tekoihin ja laiminlyönteihin, saamme turvata Jumalan armoon, joka on annettu meille Jeesuksessa Kristuksessa.

Room. 7:25-8:1. Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Tämä havainto muutti taas suhtautumiseni ao. lauluun. Jeesus todella oli muuttanut minut. Muutos ei tapahtunut minun haluamallani tavalla vaan Jumalan. Muutos oli tapahtunut silloin, kun Jeesus sai luvan tulla sydämeeni. Vanha luontoni ei silloin Jumalan tapaa hyväksynyt eikä hyväksy edelleenkään. (Tosin vanha luontoni oli hiljaa sen aikaa, kunnes "kuherruskuukausi" Kristuksen kanssa oli mennyt ohi.) Jumala ei muuttanut minun vanhaa luontoani, mutta Hän muutti minun asemani suhteessa itseensä. Minut adoptoitiin Jumalan lapseksi.

Room. 8:2-17. Hengen laki, joka antaa elämän Kristuksen Jeesuksen yhteydessä, on näet vapauttanut sinut synnin ja kuoleman laista. Jumala teki sen, mihin laki ei pystynyt, koska se oli ihmisen turmeltuneen luonnon vuoksi voimaton. Syntien sovittamiseksi hän lähetti tänne oman Poikansa syntisten ihmisten kaltaisena. Näin hän tuomitsi ihmisessä ihmisten synnin, jotta meissä, jotka elämme Hengen emmekä lihamme mukaista elämää, toteutuisi lain vaatima vanhurskaus. Lihan mukaan elävillä on lihan mukaiset pyrkimykset, Hengen mukaan elävillä Hengen mukaiset. Lihan pyrkimykset tuottavat kuoleman, Hengen pyrkimykset elämän ja rauhan. Lihan pyrkimykset sotivat Jumalaa vastaan, sillä ne eivät alistu Jumalan lakiin eivätkä voikaan alistua. Ne, jotka elävät turmeltuneen luontonsa mukaisesti, eivät voi olla Jumalalle mieleen. Te ette kuitenkaan elä oman luontonne vaan Hengen alaisina, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä. Mutta se, jolla ei ole Kristuksen Henkeä, ei ole hänen omansa. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi. Jos siis teissä asuu Jumalan Henki, hänen, joka herätti Jeesuksen kuolleista, niin hän, joka herätti Kristuksen kuolleista, on tekevä eläviksi myös teidän kuolevaiset ruumiinne teissä asuvan Henkensä voimalla. Meillä on siis velvollisuuksia, veljet, mutta ei itsekästä luontoamme kohtaan; ei meidän pidä elää sen mukaan. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän.

Naisen asema Raamatussa

Tässä alustuksessa kerron omia mielipiteitäni ja havaintojani. Asioista voi ja saa olla eri mieltä.

Arkkipiispa Ruotsissa on kuulemma antanut suosituksen, että sanoja "Isä" ja "Herra" tulee välttää niiden sukupuolisuutta ilmaisevan sisällön takia. Tällainen radikaali Raamatun uudelleentulkinta, jossa Jeesuksen antamat ohjeet mitätöidään, pyrkii muuttamaan Raamatun ilmoitusta. Mutta se muuttaa radikaalisti myös sitä kirkkoa, joka luopuu Jumalasta Isänä ja Jeesuksesta Kristuksesta Herrana (oikeastaan muutos on jo tapahtumassa).

Matt. 6:6-9, (jossa Jeesus itse sanoo); Kun sinä rukoilet, mene sisälle huoneeseesi, sulje ovi ja rukoile sitten Isääsi, joka on salassa. Isäsi, joka näkee myös sen, mikä on salassa, palkitsee sinut. Rukoillessanne älkää hokeko tyhjää niin kuin pakanat, jotka kuvittelevat tulevansa kuulluiksi, kun vain latelevat sanoja. Älkää ruvetko heidän kaltaisikseen. Teidän Isänne kyllä tietää mitä te tarvitsette, jo ennen kuin olette häneltä pyytäneetkään. Rukoilkaa te siis näin: - Isä meidän, joka olet taivaissa! Pyhitetty olkoon sinun nimesi. …

Luuk. 1:32. Hän (Jeesus) on oleva suuri, häntä kutsutaan Korkeimman Pojaksi, ja Herra Jumala antaa hänelle hänen isänsä Daavidin valtaistuimen.

Room. 1:7. Jumalan, meidän Isämme, ja Herran Jeesuksen Kristuksen armo ja rauha teille.

1. Kor. 12:3. Siksi sanon teille selvästi, että kukaan, joka puhuu Jumalan Hengen valtaamana, ei voi sanoa: … "Jeesus on Herra", muuten kuin Pyhän Hengen vaikutuksesta.

Oikeastaan voisi sanoa Jeesuksen sanoja käyttäen; "joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan niin kuin lapsi (jolle Jumala ei ole Isä), hän ei sinne pääse" (Mark. 10:15).

Ihminen voidaan johdattaa eri asioissa harhaan maininnoilla, "onko Jumala todella sanonut?" (epäilykseen johdattaminen) tai "näin on Jumala sanonut!" (valheen väittäminen totuudeksi). Tämän vuoksi kuulija / lukija joutuu jatkuvasti tarkkailemaan julistettavaa oppia – myös nyt käsiteltävässä asiassa.

Oikea oppi ilman rakkautta on armottomuutta (se hylkää Jumalan rakkauden). Rakkaus ilman oikeaa oppia elää valheessa ja hylkää Jumalan pyhyyden.

1. Kor. 13:4-6. Rakkaus … iloitsee totuuden voittaessa.

Ef. 4:13-16. Kun me kaikki sitten pääsemme yhteen ja samaan uskoon ja Jumalan Pojan tuntemiseen ja niin saavutamme aikuisuuden, Kristuksen täyteyttä vastaavan kypsyyden, silloin emme enää ole alaikäisiä, jotka ajelehtivat kaikenlaisten opin tuulten heiteltävinä ja ovat kavalien ja petollisten ihmisten pelinappuloita. Silloin me noudatamme totuutta ja rakkautta ja kasvamme kaikin tavoin kiinni Kristukseen, häneen, joka on pää. Hän liittää yhteen koko ruumiin ja pitää sitä koossa kaikkien jänteiden avulla, kunkin jäsenen toimiessa oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

2. Joh. 1:3. Tulkoon osaksemme armo, laupeus ja rauha Isältä Jumalalta ja Jeesukselta Kristukselta, Isän Pojalta, totuudessa ja rakkaudessa.

Paavali sanoo Galatalaiskirjeessä, että on yhdentekevää, oletko mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te olette yksi.

Gal. 3:26-28. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi.

Pietari sanoo 1. kirjeessään, että mies ja nainen ovat yhtä lailla armon ja elämän perillisiä. Pietari jopa sanoo, että sellaisen miehen rukoukset ovat estyneet, joka ei kunnioita naista.

1. Piet. 3:7. Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle (vaimollenne) kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne.

Kun Jumala loi ihmisen omaksi kuvakseen, tämä kuva sisältää sekä miehen että naisen.

1. Moos. 5:1-2. ... Luodessaan ihmisen Jumala teki hänet kaltaisekseen. Hän loi ihmisen mieheksi ja naiseksi. Ja hän siunasi heidät ja antoi heille nimeksi ihminen silloin kun heidät luotiin.

1. Moos. 1:27. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät.

Taivaassa, perillä, ei ole eroa miehen ja naisen välillä.

1. Piet. 3:7. … sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. …

Matt. 22:29-30. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. Ei ylösnousemuksessa oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa.

Lisäksi Paavali puhuu lämpimästi naisista työtovereinaan ja seurakunnan palvelijoina. Paavali käyttää samaa seurakuntapalvelijaa tarkoittavaa sanaa, diakonos, sekä Foibesta että Timoteuksesta, eikä tässä mielessä tee eroa naisen ja miehen välillä.

Room. 16:1-4. Annan teille suositukseni sisarestamme Foibesta, joka on Kenkrean seurakunnan palvelija (diakonos). Ottakaa hänet vastaan Herran palvelijana niin kuin pyhille sopii ja auttakaa häntä kaikessa, missä hän tarvitsee teitä. Onhan hän itsekin ollut tukena monille, myös minulle. Tervehtikää Priscaa ja Aquilaa, työtovereitani Kristuksen Jeesuksen palveluksessa. He ovat panneet henkensä alttiiksi minun takiani, ja heitä kiittävät minun lisäkseni myös kaikki pakanuudesta kääntyneiden seurakunnat.

1. Tim. 4:6. Kun (Timoteus) opetat veljiä näin, olet hyvä Kristuksen Jeesuksen palvelija (diakonos) ja saat itsekin vahvistusta siitä uskonopista ja oikeasta opetuksesta, jota olet noudattanut.

Jos mies ja nainen ovat samalla lailla armon ja elämän perillisiä, jos on yhdentekevää pelastumisen suhteen, onko mies vai nainen ja jos lopputulos taivaassa ei riipu sukupuolesta, miten ne Raamatussa olevat kohdat, jotka näyttävät kertovan muuta, olisi ymmärrettävä?

Mies pitää naista vallassaan?

1. Moos. 3:16. Naiselle hän (Jumala) sanoi: Minä teen suuriksi sinun raskautesi vaivat, ja kivulla sinä olet synnyttävä lapsesi. Kuitenkin tunnet halua mieheesi, ja hän pitää sinua vallassaan.

(Edellisen käännöksen mukaan) … ja hän on sinua vallitseva."

Kysymyksessä ei ole Jumalan käsky miehelle, vaan Jumalan toteamus siitä, mihin ongelmiin syntiinlankeemus tulee johtamaan ihmisen kovasydämisyyden tähden.

Mark. 10:4-9. He sanoivat: "Mooses antoi meille luvan kirjoittaa erokirjan ja hylätä vaimon." Silloin Jeesus sanoi: "Te olette kovasydämisiä, siksi hän laati teille sen säännöksen. Mutta maailman alussa Jumala loi ihmisen mieheksi ja naiseksi. Sen tähden mies jättää isänsä ja äitinsä ja liittyy vaimoonsa, niin että nämä kaksi tulevat yhdeksi lihaksi. He eivät siis enää ole kaksi, he ovat yksi. Ja minkä Jumala on yhdistänyt, sitä älköön ihminen erottako."

-	Naisen ”vallanalaisuuden merkki” (edellisen käännöksen mukaan), eli pään peittäminen rukouksessa.

1. Kor. 11:10. (ed. käännös) Sen tähden vaimon tulee pitää päässään vallanalaisuuden merkki enkelien tähden.

1. Kor. 11:10. Naisen tulee siis pitää päässään arvonsa merkkiä enkeleiden takia.

Naisen ”vallanalaisuuden merkki” edellisessä raamatunkäännöksessä on käännetty kreikankielisestä sanasta, jonka merkitys on; ”oikeus, valta”. Sanan merkityksestä on, Uuden Raamatun tietosanakirjan mukaan, paljon kiistelty. Uusi käännös kääntää sanan ”arvon merkiksi”, joka on mielestäni parempi. Tekstin yhteydessä olevilla sanoilla ”sentähden” ja ”siis” viitataan luomisjärjestykseen.

Lopulta Paavalinkin mukaan tässä asiassa on kyse seurakuntajärjestyksestä eikä Jumalan käskystä.

1. Kor. 11:1-16. Seuratkaa minun (Paavalin) esimerkkiäni, niin kuin minäkin seuraan Kristusta. Kiitän teitä siitä, että aina muistatte ja noudatatte niitä opetuksia, jotka olen välittänyt teille. Teidän tulee kuitenkin tietää, että jokaisen miehen pää on Kristus, naisen pää on mies ja Kristuksen pää on Jumala. Jos miehellä on päähine päässään, kun hän rukoilee tai profetoi, hän häpäisee päänsä. Sen sijaan jos nainen on avopäin, kun hän rukoilee tai profetoi, hän häpäisee päänsä, sillä sehän on samaa kuin hän olisi antanut ajaa hiuksensa pois. Ellei nainen peitä päätään, hän voi yhtä hyvin leikkauttaa hiuksensa. Mutta jos kerran hiusten leikkaaminen tai pois ajaminen on naiselle häpeällistä, hänen tulee peittää päänsä. Miehen ei pidä peittää päätään, koska hän on Jumalan kuva ja heijastaa hänen kunniaansa. Nainen taas heijastaa miehen kunniaa. Miestä ei ole luotu naisesta vaan nainen miehestä, eikä miestä luotu naisen takia vaan nainen miehen takia. Naisen tulee siis pitää päässään arvonsa merkkiä enkeleiden takia. Herran edessä ei kuitenkaan ole naista ilman miestä eikä miestä ilman naista, sillä niin kuin nainen on luotu miehestä, myös mies on syntynyt naisesta. Mutta kaikki on saanut alkunsa Jumalasta. Päätelkää itse, onko naisen sopivaa rukoilla Jumalaa avopäin. Opettaahan jo luontokin teille, että pitkä tukka on miehelle häpeäksi mutta naiselle kunniaksi. Pitkät hiukset on annettu naiselle hunnuksi. Jos joku kuitenkin väittää vastaan, niin sanon hänelle, ettei meillä ole sellaista tapaa eikä yleensäkään Jumalan seurakunnilla.

-	Saako nainen opettaa? Tuleeko naisen olla vaiti seurakunnassa? Ja onko hänen pakko synnyttää lapsia pelastuakseen?

1. Tim. 2:8-15. Tahdon, että kun miehet rukoilevat, he kohottavat kätensä rukoukseen puhtain mielin, ilman vihaa ja ilman epäilyä. Samoin tahdon, että naisten kaunistuksena on hillitty esiintyminen, vaatimattomuus ja säädyllisyys - eivät tukkalaitteet, kultakorut, helmet tai kalliit vaatteet, vaan hyvät teot, niin kuin sopii naisille, jotka tunnustavat palvelevansa Jumalaa. Naisen tulee kuunnella opetusta, hiljaa ja kuuliaisena. Sitä en salli, että nainen opettaa, enkä sitä, että hän hallitsee miestä; hänen on elettävä hiljaisesti. Ensinhän luotiin Aadam ja sitten Eeva, eikä petetyksi joutunut Aadam, vaan nainen antoi pettää itsensä ja rikkoi käskyn. Lasten synnyttäjänä hän on kuitenkin pelastuva, jos vain pysyy uskossa ja rakkaudessa ja viettää hillittyä, Jumalalle pyhitettyä elämää.

Raamatussa puhutaan seurakunnan palvelijoista (diakonos) mm. Paavalin kirjoittamassa 1. kirjeessä Timoteukselle. Siinä ei tehdä eroa miehen ja naisen välillä.

1. Tim. 3:8-13. (Seurakunnanpalvelijoiden ominaisuudet) Myös seurakunnanpalvelijoiden on oltava arvokkaita ja vilpittömiä. He eivät saa käyttää liikaa viiniä eivätkä tavoitella omaa hyötyään. Heidän tulee tuntea uskon salaisuus ja pitää omatuntonsa puhtaana. Myös heidät on ensin tutkittava, ja kun heidät on todettu moitteettomiksi, he saavat ryhtyä hoitamaan tehtäväänsä. Samoin tulee naisten olla arvokkaita, eivätkä he saa puhua muista pahaa. Heidän on oltava raittiita ja kaikessa luotettavia. Seurakunnanpalvelijan on oltava yhden vaimon mies, ja hänen on pidettävä hyvää huolta lapsistaan ja perheväestään. Ne, jotka hoitavat virkansa hyvin, saavat arvostetun aseman ja voivat rohkeasti julistaa uskoa Kristukseen Jeesukseen.

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo tästä asiasta seuraavasti;

”Kristillisen seurakunnan alku on helluntaissa, jolloin vuodatettiin Pyhä Henki ja jaettiin hengellisiä lahjoja. Kaikki seurakunnan hengelliset tehtävät suoritetaan armolahjojen avulla. Sen vuoksi Uusi Testamentti ei tunne mitään vastakohtaisuutta armolahjojen ja palvelustehtävien (virkojen) välillä. Päinvastoin niillä toiminnoilla, joilla on viran luonne (virkaan asettamisineen), on edellytyksenä henkilökohtainen, virkaan liittyvä karisma (armolahja). Kuitenkin käy selvästi ilmi, että armolahjojen ja yleisen pappeuden perustalta nousee esiin erityisiä palvelustehtäviä eli virkoja, joilla erotuksena vapaista armolahjoista on virallinen asema seurakunnassa. On selvää, että seurakuntapalvelijan virka on tällainen virka.”

”Huomionarvoinen seikka on myös se, että seurakuntapalvelijan virka asetetaan aina seurakunnan kaitsijan (johtajan) viran yhteyteen ja mainitaan tämän rinnalla.”

”Seurakuntapalvelijoiden vaatimuksiin liittyy erikoisia kehotuksia, jotka todennäköisesti kohdistetaan naispuolisille diakoneille. … erityisesti heiltä kielletään panettelu, johon lähinnä naisilla on taipumus.”

Entä Paavalin ensimmäinen kirje Korinttilaisille, jossa Paavali sanoo, että ”naisten tulee olla vaiti seurakunnan kokouksissa”? Tosin hän aloittaa sanomalla, että jokaisella voi olla esim. opetus annettavanaan.

1. Kor. 14:26-40. (Järjestys seurakunnan kokouksissa) Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. …

Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala. Niin kuin on laita kaikissa pyhien seurakunnissa, naisten tulee olla vaiti seurakunnan kokouksissa. Heidän ei ole lupa puhua, vaan heidän on oltava kuuliaisia, niin kuin lakikin sanoo. Jos he tahtovat tietoa jostakin, heidän on kysyttävä sitä kotona omalta mieheltään, sillä naisen on sopimatonta puhua seurakunnan kokouksessa. Teidänkö luotanne Jumalan sana on lähtenyt liikkeelle? Tai onko se tullut pelkästään teidän luoksenne? Jos joku uskoo olevansa profeetta tai saaneensa muita Hengen lahjoja, hänen tulee tietää että tämä, mitä kirjoitan, on Herran käsky.

(jae 38) Jos joku ei tätä tunnusta, Jumala ei tunnusta häntä.

(jae 38 edellisen käännöksen mukaan) ”Mutta jos joku ei sitä ymmärrä, niin olkoon ymmärtämättä.”

(jae 38 englanninkielisten raamatuiden mukaan) But if any man is ignorant, let him be ignorant. (ignorant = tietämätön, oppimaton)

Veljet, tavoitelkaa siis profetoimisen lahjaa älkääkä estäkö kielillä puhumista. Kaiken on vain tapahduttava arvokkaasti ja hyvässä järjestyksessä.

Paavali perustelee ohjettaan seurakuntajärjestyksellä. Se, mitä Paavali sanoo Herran käskyksi, koskee seurakuntajärjestystä rikkovia naisia. Samalla Paavali myös ilmeisesti puhuu sitä samaa gnostilaista harhaoppia vastaan kuin 1. kirjeessään Timoteukselle (katso seuraava kohta).

Katkelma Lauri Thurénin kirjasta, Raamatun käyttöohje 2; (nainen pelastuu lastensynnyttämisen kautta):

1. Timoteuskirje – synnyttämällä taivaaseen?

Merkillisimpiä lauseita Raamatussa on väite: ”Nainen pelastuu lasten synnyttämisen kautta”, (1. Tim.2:15). Tarjosiko apostoli vaihtoehtoista reittiä pelastukseen?

Raamattua lukiessaan itse kukin kompastuu joskus käsittämättömiin ajatuksiin. Joku turvautuu silloin Lutherin neuvoon ”nostaa hattua ja jatkaa lukemista”. Uskonpuhdistaja ei kuitenkaan tarkoittanut, että Raamatusta kannattaisi valikoida vain itselle sopivat ja helposti aukeavat kohdat, päinvastoin.

Puhumalla hatusta Luther vastusti Raamatun tulkitsemista ”oman mielemme mukaan” eli itse keksittyjen selitysten avulla. Tuskinpa mikään muu synti voi olla meille enemmän esteeksi, hän totesi.

Usein juuri vaikeisiin kohtiin kätkeytyy suuria aarteita sille, joka jaksaa kaivaa. Raamattua ei kannata sensuroida sanomalla, että jokin kohta ei ole ”pelastuskysymys”. Vain viidessä kohdassa Paavali kertoo suoraan, miten joku pelastuu. Edellä mainittu Ensimmäisen Timoteuskirjeen jae on yksi niistä.

Apostolin ajatus ei aukea pähkäilemällä. Tuskin hän kehottaa hankkimaan lapsia vaikka väkisin, mutta vielä huonompi on hurskasteleva selitys. Sen mukaan naisen pitää synnyttää Jumalalle lapsia käännyttämällä ihmisiä uskoon. Mitä jos ei olekaan synnynnäinen evankelista? Hatusta tempaistuja ovat myös väitteet, että Paavali puhuu Mariasta, joka synnytti Jeesuksen, tai että hän puhuu tavallisesta synnyttämisestä, tai että nainen pelastuu lapsista huolimatta. Viesti kun on juuri päinvastainen: synnyttämisen avulla pelastutaan! Nykyinen kirkkoraamattu kiemurtaa irti ongelmasta pyöristämällä lauseen epämääräiseksi.

Vaikean raamatunkohdan selvittäminen kannattaa aina aloittaa lukemalla tekstiä sen ympäriltä ja miettimällä, mistä koko jaksossa keskustellaan. Mielenkiinto kasvaa, kun apostoli painottaa edellä, että – yllätys, yllätys – Aadam luotiin ennen Eevaa! Seuraava yhtä erikoinen uutinen on, että syntiinlankeemuksessa petetyksi joutui nainen eikä mies. Aivan kuin vastaanottajat eivät olisi koskaan kuulleet luomis- ja syntiinlankeemuskertomuksia. Lisäksi todetaan, että nainen ei saa opettaa ja hallita miestään. Samojen eriskummallisten lauseiden joukkoon kuuluu puhe pelastumisesta synnyttämisen avulla. Mikä niitä yhdistää?

Apostoli puhuu siis sellaisia ihmisiä vastaan, jotka ajattelevat toisin kuin hän. Tämän vastapuolen näkemyksiä voi yrittää hahmottaa hänen repliikkiensä pohjalta, kuin peilistä lukien. Timoteuskirjeen jakeista syntyy vaikutelma, jonka mukaan vastapuoli ajatteli, että luomiskertomus ja syntiinlankeemuskertomus menivät toisin kuin 1: Mooseksen kirjassa. Ensin luotiin Eeva ja ensin petettiin Aadam. Nykytilanteesta apostolin vastapuoli tuntuu ajattelevan, että naisen pitää toimia opettajana ja kieltäytyä synnyttämästä lapsia. Muuten hän ei pelastu. Tällaisia väitteitä näissä Timoteuskirjeen jakeissa ilmeisesti vastustetaan.

Tunnelma on kuin kuuntelisi, kun joku puhuu puhelimeen. Yhden osapuolen puheenvuoroista ei koko keskustelu hahmotu helpolla. Iso kysymys onkin: julistiko joku todellisuudessa tuollaista erikoista oppia?

Vähän myöhemmältä ajalta tunnetaan Johanneksen salainen kirja, gnostilaisväritteistä kristillisyyttä edustava teos. Se on kuin peilikuva 1. Timoteuskirjeen tekstistä. Toisin sanoen: Johanneksen salainen kirja kuvaa aika tarkkaan sellaista ajattelua, jota 1. Timoteuskirje vastustaa. Gnostilaishenkiselle kristillisyydelle oli tyypillistä selittää, että näkyvä maailma on kuin varjokuva, todellisuus on taivaassa.

(Johanneksen salaisen kirjan mukaan) Paha luojajumala Jaldabaot meni tekemään tämän maailman, ja mikä surkeinta; ihmisen. Jokaisen sydämessä kun on vangittuna hippunen taivaallista valoa eli sielu. Sielun päämäärä on vapautua maallisista kahleista ja kohota takaisin taivaaseen. Tätä varten tarvitaan opetusta ja tietoa eli gnosista.

Gnostilaiset arvelivat, että pelastuakseen sielun on parasta suhtautua torjuen kaikkeen aineelliseen, varsinkin jos jokin asia tuntuu hyvältä. Maalliset ilot ja nautinnot kiinnittävät ihmisen tähän maailmaan, eikä hän enää kaipaa taivaaseen. Ruumis on sielun vankila, eikä vankilaan saa rakastua! Mutta kun ihminen kieltäytyy ruoasta, juomasta, omaisuudesta, nukkumisesta ja seksistä, hän on oikealla tiellä.

Raskainta syntiä (Johanneksen salaisen kirjan mukaan) oli lasten synnyttäminen, sillä silloin lisää jumalallista valoa joutuu ruumiin vankilaan. Siksi synnyttäjä joutuu suoraan kadotukseen. Ettei näin kävisi, naisen olisi parasta muuttua niin mieheksi kuin mahdollista. Hänen pitäisi toimia seurakunnan opettajana ja jättää lapset synnyttämättä.

Tällaista oppia siis apostoli vastustaa. Hän kääntää vastapuolen iskulauseen reippaasti päälaelleen: ei nainen synnyttämällä kadotukseen joudu, vaan pikemminkin taivaaseen!

Gnostilaisväritteisen ajattelun taustalla oli Platonilta ammentava kansanfilosofia, kun taas alkuperäinen kristinusko nousi juutalaiselta pohjalta. Juutalaisuudessa Jumalan luomistyötä pidettiin hyvänä. Samaa todisti Luojan omakin laaduntarkkailu luomiskertomuksen mukaan, 1. Moos. 1:10-31. Kunnon juutalainen ei torjunut Jumalan antamia ”maallisia” lahjoja vaan ylisti ja kiitti häntä niiden tähden. Näin myös ensimmäiset kristityt ajattelivat. Ei ruumis ole sielun vankila vaan Pyhän Hengen temppeli!

Ensimmäisestä Timoteuskirjeestä huolimatta gnostilaisia maailmankielteisiä ajatuksia imeytyi kirkon uskoon. Paasto, köyhyys, naimattomuus ja elämänkielteisyys nousivat korkeaan kurssiin. Maallisia iloja karttavat uskovaiset ovat vieläkin muinaisten gnostilaisten hengenheimolaisia. Erikoisilta kuulostavilla kommenteillaan Ensimmäinen Timoteuskirje ohjaa tekemään toisin: ylistämään Jumalaa hänen lahjoistaan, joista lapset ovat arvokkaimpia.

Miehen ja naisen sama arvo käy hyvin ilmi myös Paavalin seuraavasta kirjoituksesta;

1. Kor. 7:14-16. Mies, joka ei usko, on uskovan vaimonsa pyhittämä, ja vaimo, joka ei usko, on uskovan miehensä pyhittämä. Muutenhan teidän lapsenne olisivat epäpuhtaita; nyt he kuitenkin ovat pyhiä. Mutta jos se puoliso, joka ei usko, tahtoo erota, niin erotkoon. Uskovaa veljeä tai sisarta ei tällaisessa tapauksessa sido mikään pakko. Jumala on kutsunut teidät elämään rauhassa. Ja mistä tiedät, vaimo, voitko pelastaa miehesi? Tai mies, mistä tiedät, voitko pelastaa vaimosi?

Voiko nainen olla seurakunnan johtajana?

Seurakunnan johtajan (kaitsijan) virka on eri tehtävä kuin seurakuntapalvelijan virka Ison Raamatun tietosanakirjankin mukaan.

1. Tim. 3:1-7. (Seurakunnan johtajan ominaisuudet) Tämä sana on varma: joka pyrkii seurakunnan kaitsijan virkaan, tahtoo jaloon työhön. Seurakunnan kaitsijan tulee olla moitteeton, yhden vaimon mies, raitis, harkitseva, rauhallinen, vieraanvarainen ja taitava opettamaan, ei juomiseen taipuvainen, ei väkivaltainen eikä rahanahne, vaan lempeä ja sopuisa. Hänen on pidettävä hyvää huolta perheestään, kasvatettava lapsensa tottelevaisiksi ja saavutettava kaikkien kunnioitus. Jos joku ei osaa pitää huolta omasta perheestään, kuinka hän voisi huolehtia Jumalan seurakunnasta? Hän ei saa olla vastakääntynyt, jotta hän ei ylpistyisi eikä joutuisi tuomittavaksi Paholaisen kanssa. Hänen on nautittava myös ulkopuolisten arvonantoa, jottei hänestä puhuttaisi pahaa ja jottei hän lankeaisi Paholaisen virittämään ansaan.

Sitä, että seurakunnan johtajan tulisi olla mies, on perusteltu seuraavilla seikoilla;

-	1. Tim. 3:2 kohdalla, ”yhden vaimon mies”,

Tämän kohdan käyttäminen perusteluna ei ole varmalla pohjalla, koska samaa miestä koskevaa lausetta ”yhden vaimon mies” käytetään kerrottaessa seurakuntapalvelijan ominaisuuksista, joka voi olla myös nainen.

-	luomisjärjestyksellä,

-	sillä, että Jumalakin haluaa kutsuttavan itseään isäksi,

Tämä kohta ei tosin kelpaa perusteluksi, sillä Jumala on Jumala ja me olemme ihmisiä. Jeesus nimenomaan varoitti kutsumasta ketään ihmistä isäksi tai opettajaksi ohi Jumalan ja Kristuksen (Matt. 23:1-11).

Tällä Jeesus mielestäni tarkoitti sitä, että yksikään ihminen ei saa käyttää toiseen nähden väärää tai rakkaudetonta auktoriteetti- tai opetusvaltaa painostaakseen tätä hyväksymään omia mielipiteitään. Yhtäkään ihmistä tai ihmisen mielipidettä ei saa nostaa yli Jumalan sanan, Raamatun, auktoriteetin.

Matt. 23:1-11. Sitten Jeesus puhui väkijoukolle ja opetuslapsilleen: "Mooseksen istuin on nyt lainopettajien ja fariseusten hallussa. Tehkää siis niin kuin he sanovat ja noudattakaa heidän opetustaan. Älkää kuitenkaan ottako oppia heidän teoistaan, sillä he puhuvat yhtä ja tekevät toista. He köyttävät kokoon raskaita ja hankalia taakkoja ja sälyttävät ne ihmisten kannettaviksi, mutta itse he eivät halua niitä sormellaankaan liikauttaa. Kaiken minkä tekevät he tekevät vain siksi, että heidät huomattaisiin. He käyttävät leveitä raamatunlausekoteloita ja panevat viittaansa isot tupsut, he istuvat pidoissa mielellään kunniapaikalla ja synagogassa etumaisilla istuimilla ja ovat hyvillään, kun ihmiset toreilla tervehtivät heitä ja kutsuvat heitä rabbiksi. "Älkää te antako kutsua itseänne rabbiksi, sillä teillä on vain yksi opettaja ja te olette kaikki veljiä. Älkää myöskään kutsuko isäksi ketään, joka on maan päällä, sillä vain yksi on teille isä, hän, joka on taivaissa. Älkää antako kutsua itseänne oppimestariksi, sillä teillä on vain yksi mestari, Kristus. Joka teistä on suurin, se olkoon toisten palvelija.

-	perinteillä (apostolitkin olivat miehiä),

Tämä kohta ei myöskään kelpaa perusteluksi, sillä apostolin armolahja voinee olla myös naisella (1. Kor. 12:28 ja 31, sekä Paavalin naispuoliset työtoverit)).

-	sillä, että naisen on helpompi tunteidensa vaikutuksesta luopua Sanan noudattamisesta.

Tämäkään ei ole ratkaiseva peruste, sillä on myös paljon miehiä, jotka tunteen pettäminä luopuvat Jumalan sanasta.

1. Moos. 3:4-6. Silloin käärme sanoi naiselle: "Ei, ette te kuole. …" Nainen näki nyt, että puun hedelmät olivat hyviä syödä ja että se oli kaunis katsella ja houkutteleva, koska se antoi ymmärrystä. Hän otti siitä hedelmän ja söi ja antoi myös miehelleen, joka oli hänen kanssaan, ja mieskin söi.

Itse olen ratkaissut tämän asian siten, että toivoisin seurakunnan kaitsijan olevan mies. Jos joku nainen pyrkii tai on jo valittu tähän virkaan, jätän asian hänen ja Jumalan väliseksi asiaksi, koska Jumala ei anna minun ”tuomita” eikä ”halveksia” omaa palvelijaansa.

Room. 14:4-14. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. … Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle. Juuri sitä vartenhan Kristus kuoli ja heräsi elämään, että hän olisi niin kuolleiden kuin elävienkin Herra. Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. Onhan kirjoitettu: Niin totta kuin elän, sanoo Herra, jokainen polvi on notkistuva minun edessäni ja jokainen kieli on ylistävä Jumalaa. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan. Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta.

Loppujen lopuksi ei liene väliä sillä, onko seurakunnan kaitsija nainen vai mies. Varsinkin kun jo Vanhan testamentin aikana Jumala oli nostanut Israeliin naistuomarin nimeltä Debora.

Tuom. 4:4-5. Israelissa oli siihen aikaan tuomarina naisprofeetta Debora, Lappidotin vaimo. Hänellä oli tapana istua palmun alla Raman ja Betelin välillä Efraimin vuoristossa; sitä palmua kutsuttiin Deboran palmuksi. Israelilaiset tulivat sinne hänen luokseen pyytämään ratkaisua riita-asioihinsa.

Paljon sukupuolta tärkeämpi asia on se, onko kaitsijalla johtamisen armolahja ja siihen yhdistyneenä joko paimenen tai palvelemisen armolahja. Jos kaitsijalla ei ole johtamisen armolahjaa, valtaa seurakunnan aina sekaannus, siitä riippumatta onko kaitsija mies vai nainen.

Armolahjan puuttumistakin suurempi ongelma seurakunnalla on silloin, jos kaitsija tavoittelee palvelemisen sijasta valtaa.

Asioita kuvataan Raamatussa melko usein naiseksi. Tällä ei halvenneta naista, vaan asia itsessään joko korottaa tai halventaa sisältönsä. Esim.; Israelia kuvataan vaimoksi ja seurakuntaa kuvataan Karitsan morsiameksi.

Isebel oli Vanhassa Testamentissa kuningas Ahabin puoliso, joka rakasti epäjumalien palvontaa ja vääryyttä. Kun jotain verrataan Isebeliin, on siinä vastaavia ominaisuuksia.

Ilm. 2:20-21. Mutta sitä en sinussa hyväksy, että suvaitset tuota naista, tuota Isebeliä, joka sanoo itseään profeetaksi ja johtaa opetuksellaan minun palvelijoitani harhaan, harjoittamaan siveettömyyttä ja syömään epäjumalille uhrattua lihaa. Olen antanut hänelle aikaa kääntyä, mutta hän ei halua luopua siveettömästä elämänmenostaan.

1. Kun. 16:30-31. Ahab, Omrin poika, teki enemmän kuin kukaan hänen edeltäjänsä sitä, mikä on väärää Herran silmissä. Ei siinä kyllin, että hän kulki Jerobeamin, Nebatin pojan, synneissä. Hän jopa otti vaimokseen Sidonin kuninkaan Etbaalin tyttären, Isebelin, ja ryhtyi palvelemaan ja kumartamaan Baalia.

Vanhan testamentin patriarkkojen aikana (jonkin tiedon mukaan, jota itse en ole löytänyt mistään) naiset olisi kirjoitettu omaisuusluetteloon. Seuraavat kohdat Raamatussa eivät kuitenkaan puolla sitä, että patriarkat olisivat syyllistyneet samaan;

-	Jobin kirjassa Jobin tyttäret saavat poikkeuksellisen aseman. Jobin pojista mainitaan vain lukumäärä mutta tyttäret mainitaan nimeltä (Job 42:13-14).

-	Selofhadin tyttäret, jotka mainitaan nimeltä, perivät isänsä (4. Moos. 27:1-9).

-	Yli 60-vuotias nainen menetti arvoaan ikääntyessään selvästi vähemmän kuin samanikäinen mies (3. Moos. 27:3-4 ja 7).

Jumala itse valitsi naiset Jeesuksen ylösnousemuksen ensimmäisiksi todistajiksi (Matt. 28:1-10, Luuk. 24:19-24).

Jumala haluaa kutsuttavan itseään isäksi. Tämä ei vähennä naisen arvoa. Päinvastoin. Jeesus piti naista samanarvoisena miehen kanssa. Se käy ilmi mm. seuraavista Raamatun kohdista:

Mark. 3:31-35. Jeesuksen äiti ja veljet olivat saapuneet paikalle. He jäivät ulos seisomaan ja lähettivät hakemaan häntä. Hänen ympärillään istui paljon ihmisiä, ja hänelle tuotiin sana: "Äitisi ja veljesi ovat tuolla ulkona ja kysyvät sinua." Mutta Jeesus vastasi heille: "Kuka on äitini? Ketkä ovat veljiäni?" Hän katsoi ihmisiin, joita istui joka puolella hänen ympärillään, ja sanoi: "Tässä ovat minun äitini ja veljeni. Se, joka tekee Jumalan tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini."

Luuk. 8:1-3. Sen jälkeen Jeesus kulki kaupungista kaupunkiin ja kylästä kylään julistaen ilosanomaa Jumalan valtakunnasta. Hänellä oli seurassaan kaksitoista opetuslastaan sekä muutamia naisia, jotka hän oli parantanut taudeista ja vapauttanut pahojen henkien vallasta. Näitä olivat Magdalan Maria, josta hän oli ajanut ulos seitsemän pahaa henkeä, Johanna, jonka aviomies Kuusas oli Herodeksen korkeita virkamiehiä, sekä Susanna. Lisäksi oli monia muita naisia, ja kaikki nämä avustivat heitä omilla varoillaan.

Ehdonvallan asioissa Jeesus itse menetteli ”perinnäissääntöjen” mukaan, ettei aiheuttaisi turhaa mielipahaa, mutta ei vaatinut turhien perinnäissääntöjen ja laintulkintojen noudattamista toisilta (Matt. 17:27, Matt. 12:1-2, Matt. 12:9-12).

Entä se kohta, jossa sanotaan, että vaimon tulee olla kuuliainen miehelleen (1. Piet. 3:1). Sitä kohtaa ei ole tarkoitettu yhdenkään miehen luettavaksi (ja väärinkäytettäväksi). Miehen luettavaksi on tarkoitettu seuraavat kohdat;

1. Piet. 3:7. Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne.

Ef. 5:25. Miehet, rakastakaa vaimoanne niin kuin Kristuskin rakasti seurakuntaa ja antoi henkensä sen puolesta

Molemmat kohdat, sekä miehelle että vaimolle tarkoitetut, liittyvät sekä aikaisempaan tekstiin koska kumpikin alkaa sanalla ”samoin” että siihen esikuvaan, jonka Kristus meille antoi.

1. Piet. 2:19-3:9. (Kristitty ja esivalta) Taipukaa Herran vuoksi kaiken maallisen järjestyksen alaisuuteen: keisarin, koska hän on kaikkien yläpuolella, ja yhtä lailla käskynhaltijoiden, koska keisari on valtuuttanut heidät rankaisemaan pahantekijöitä ja palkitsemaan niitä, jotka tekevät hyvää. Jumalan tahto näet on, että te hyvää tekemällä panette sulun ymmärtämättömien ihmisten typerille puheille. Ja näin tehkää vapaiden tavoin - älkää niin kuin ne, joilla vapaus on pahuuden verhona, vaan niin kuin Jumalan orjat. Palvelijat, kunnioittakaa isäntiänne ja olkaa heille kuuliaisia, ei ainoastaan hyville ja lempeille, vaan myös epäoikeudenmukaisille. Armoahan se on, jos joku omassatunnossaan Jumalaan sidottuna joutuu syyttömästi kestämään kärsimyksiä. Mitä erinomaista siinä on, jos te kestätte silloin, kun teitä kuritetaan tehtyänne väärin? Jos te sen sijaan kestätte silloin, kun joudutte kärsimään tehtyänne oikein, se on Jumalalta teille tulevaa armoa. Sillä siihen teidät on kutsuttu. Kärsihän Kristuskin teidän puolestanne ja jätti teille esikuvan, jotta seuraisitte hänen jälkiään. - Hän ei syntiä tehnyt, hänen suustaan ei valhetta kuultu. Häntä herjattiin, mutta hän ei vastannut herjauksella, hän kärsi, mutta ei uhkaillut, vaan uskoi itsensä oikeamielisen tuomarin haltuun. Itse, omassa ruumiissaan, hän "kantoi meidän syntimme" ristinpuulle, jotta me kuolisimme pois synneistä ja eläisimme vanhurskaudelle. "Hänen haavansa ovat teidät parantaneet." Te olitte "eksyksissä niin kuin lampaat", mutta nyt te olette palanneet sielujenne paimenen ja kaitsijan luo.

Samoin te, vaimot, olkaa kuuliaisia miehellenne, jotta myös ne miehet, jotka ehkä eivät usko Jumalan sanaan, nyt vaimonsa elävällä esimerkillä ilman sanojakin voitettaisiin, kun he näkevät teidän elävän jumalanpelossa puhdasta elämää. Älkää pitäkö tärkeänä ulkonaista kaunistusta, älkää hiuslaitteita, kultakoruja tai hienoja vaatteita. Teidän kaunistuksenne olkoon katoamatonta: salassa oleva sydämen ihminen, lempeä ja sävyisä henki. Tämä on Jumalan silmissä kallisarvoista. Näin kaunistivat itsensä entisajankin pyhät vaimot, jotka panivat toivonsa Jumalaan. He olivat miehilleen kuuliaiset - Saarakin oli kuuliainen Abrahamille ja kutsui häntä herraksi. Ja Saaran tyttäriä tekin olette, kun teette hyvää ettekä anna minkään uhkailun pelottaa itseänne.

Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne. Ja lopuksi: olkaa kaikki yksimielisiä, jakakaa toistenne ilot ja surut, rakastakaa toisianne ja olkaa hyväsydämisiä ja nöyriä. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Entä se kohta, jossa moititaan ”vaimon nalkutusta”?

Sananl. 19:13. Tyhmä poika on isänsä riesa, nalkuttava vaimo kuin vuotava katto.

Tähän voisi sanoa, että;

Mies, jos talosi katto vuotaa, totta kai sinä menet ja paikkaat sen. Et sinä lähde työtä karkuun. Mutta kun talosi katto vuotaa tällä toisella tavalla, miksi pakenet kapakkaan tai töihin työpaikallesi. Erik Ewalds (edesmennyt pappi, psykologi ja sielunhoitaja) on sanonut aika kivasti; Vaimo nalkuttaa siksi, että hänellä on asiaa. Kun kuuntelet, nalkutuskin vähenee.

Yhteenvetona voisi sanoa, että sydämemme kovuuden tähden me itse kukin luemme Raamattua tarkoitushakuisesti ja etsimme sieltä kohtia, jotka omasta asiayhteydestään irti reväistynä näyttäisivät puoltavan meidän omaa vallanhaluamme ja oikeassa olemisen tarvettamme. Käsitystämme me sitten siirrämme eteenpäin koska luulemme olevamme oikeassa.

1. Kor. 14:29. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot.

Beeta-alustus Hengellinen (väki)valta

Aloitan tuttavani kertomuksella vuosien takaa. Hän oli jäsenenä pienessä seurakunnassa jossa yksi henkilö käytti johtovaltaa. Tuttavani alkoi toisen henkilön kanssa ihmetellä joitakin johtajan opetuksia. Eräässä kokouksessa he rohkaistuivat ottamaan näitä asioita varovasti esille. Johtaja ilahtui ja sanoi. ”Olipa hyvä että te otitte nämä esille. Minä kun olen Raamatusta lukenut, että kaikki ne, jotka haluavat elää jumalisesti, joutuvat vainottaviksi. Olin jo alkanut epäillä mahdanko olla uskossa ollenkaan kun en ole joutunut vainottavaksi, mutta nyt te vainoatte minua.” Tämän jälkeen he saivat kuulla, kuinka he ovat antaneet itsensä sielunvihollisen käyttöön.

Kesti monta vuotta, ennen kuin he tämän jälkeen kykenivät avaamaan minkään seurakunnan ovea. Voi, kunpa nämä kaksi henkilöä olisivat heti ymmärtäneet, etteivät he suinkaan olleet vainoajia, vaan he joutuivat vainottaviksi, koska juuri he yrittivät elää jumalisesti, ei suinkaan heidän johtajansa. Siunattua tässä on se, että nämä kaksi pääsivät eroon ao. ryhmästä, muut vielä jäivät.

2. Tim. 3:10-17. Sinä olet uskollisesti seurannut minun opetustani, elämäntapaani, pyrkimystäni, uskoani, kärsivällisyyttäni, rakkauttani ja kestävyyttäni niissä vainoissa ja kärsimyksissä, joita sain osakseni Antiokiassa, Ikonionissa ja Lystrassa. Millaisia vainoja olenkaan saanut kestää! Ja kaikista Herra on minut pelastanut. Mutta vainon kohteeksi joutuvat kaikki ne, jotka haluavat elää hurskaasti Kristuksen Jeesuksen omina. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Johtaja ei voi vedota edes Hepr. 13:17 kohtaan, jossa sanotaan; "Olkaa johtajillenne kuuliaiset, totelkaa heitä.", sillä sitä ei ole kirjoitettu johtajalle itselleen. Jos johtaja on suostunut Pyhän Hengen johdon alle, hänen alaisensa voivat tätä Raamatun kohtaa käyttää.

Hepr. 13:17. Olkaa johtajillenne kuuliaiset, totelkaa heitä. He valvovat öitä teidän vuoksenne, koska joutuvat kerran tekemään teistä jokaisesta tiliä. Saakoot he tehdä työnsä iloiten, ei huokaillen, sillä se olisi teille paha asia.

Yllä oleva lienee ääriesimerkki siitä, kuinka narsistinen henkilö on hakeutunut johtoasemaan. Hän pyrkii käyttämään kaikkia keinoja säilyttääkseen asemansa. Narsisti ei juurikaan kestä toimiinsa tai oppiinsa kohdistuvaa arvostelua, koska hänellä on kehittymätön itsetunto. Johtoasemassa oleva narsisti, kerää aina ympärilleen samanmielisten joukon, jolle ollaan ystävällisiä, sillä he eivät uhkaa häntä. Narsistisen johtajan alaisuudessa seurakunta jakautuu. Johtajansa kanssa samanmieliset kun eivät voi ymmärtää eivätkä hyväksyä sitä, että heidän ”niin ihanaa” johtajaansa mitenkään voidaan arvostella. Narsisti kun osaa näytellä empaattista ja rakastettavaa (vaikka ei ole sellainen itse), koska tietää että niillä keinon hän pääsee päämäärään. Siksi johtajan lisäksi myös hänen kanssaan samanmieliset asettuvat niitä vastaan, jotka kritisoivat heidän johtajansa toimia. Tällaisessa seurakunnassa kaltoin kohdelluksi joutunutta ei kuunnella. On syntynyt johtajan puolue ja ”ne muut”. Gal. 5:19-21 kohdassa todetaan, että vihamielisyyden, kiihkoilun, eripuraisuuden ja lahkolaisuuden harjoittaja voi lopullisesti tuhota toisen uskon. Sitä ei tajuta, että uskoa eivät suinkaan ole tuhoamassa "nämä muut", vaan johtaja ja johtajan kanssa samanmieliset. Oikea johtaja näkee vaivaa siinä, että kaikki seurakuntalaiset eläisivät sovussa keskenään (1. Tess. 5:12-13).

1. Kor. 14:26-33. Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot. Jos joku muu läsnäolijoista saa ilmestyksen, edellisen puhujan tulee vaieta. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala.

Gal. 5:13-26 Teidät on kutsuttu vapauteen, veljet. Mutta älkää tämän vapauden varjolla päästäkö itsekästä luontoanne valloilleen, vaan rakastakaa ja palvelkaa toisianne. Lain kaikki käskyt on pidetty, kun tätä yhtä noudatetaan: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi." Mutta jos te revitte ja raastatte toinen toistanne, pitäkää varanne, ettette lopullisesti tuhoa toisianne. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte. Mutta jos Henki johtaa teitä, ette ole lain alaisia. Lihan aikaansaannokset ovat selvästi nähtävissä. Niitä ovat siveettömyys, saastaisuus, irstaus, epäjumalien palveleminen, noituus, vihamielisyys, riidat, kiihkoilu, kiukku, juonittelu, eripuraisuus, lahkolaisuus kateus, juomingit, remuaminen ja muu sellainen. Varoitan teitä, kuten olen jo ennenkin varoittanut: ne, jotka syyllistyvät tällaiseen, eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. Jos me elämme Hengen varassa, meidän on myös seurattava Hengen johdatusta. Emme saa tavoitella turhaa kunniaa emmekä ärsyttää ja kadehtia toisiamme.

1. Tess. 5:12-22. Pyydämme teitä, veljet, pitämään arvossa niitä, jotka keskuudessanne näkevät vaivaa, toimivat teidän johtajinanne Herran nimissä ja ojentavat teitä. Osoittakaa heille aivan erityistä kunnioitusta ja rakkautta heidän työnsä vuoksi. Eläkää rauhassa keskenänne. Kehotamme teitä, veljet: ojentakaa kurittomia, rohkaiskaa arkoja, tukekaa heikkoja ja olkaa kaikkia kohtaan kärsivällisiä. Katsokaa, ettei kukaan maksa pahaa pahalla. Pyrkikää aina tekemään hyvää toisillenne ja kaikille ihmisille. Iloitkaa aina. Rukoilkaa lakkaamatta. Kiittäkää kaikesta. Tätä Jumala tahtoo teiltä, Kristuksen Jeesuksen omilta. Älkää sammuttako Henkeä, älkää väheksykö profetoimisen lahjaa. Koetelkaa kaikkea ja pitäkää se mikä on hyvää. Pysykää erossa kaikesta pahasta.

Room. 12:16-19. Olkaa keskenänne yksimielisiä. Älkää pitäkö itseänne muita parempina, vaan asettukaa vähäosaisten rinnalle. Älkää olko omasta mielestänne viisaita. Älkää maksako kenellekään pahaa pahalla, vaan pyrkikää siihen, mikä on hyvää kaikkien silmissä. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa. Älkää ottako oikeutta omiin käsiinne, rakkaat ystävät, vaan antakaa Jumalan osoittaa vihansa. Onhan kirjoitettu: "Minun on tuomio, minä maksan tekojen mukaan" - näin sanoo Herra.

Raamatussa vastaava esimerkki narsistisesta johtajasta voisi olla Apostoli Johanneksen mainitsema Diotrefes.

3. Joh. 1:9-10. Kirjoitin muutaman sanan seurakunnalle, mutta Diotrefes, joka mahtailee sen johtajana, ei pidä meitä missään arvossa. Siksipä minä sinne tultuani aionkin huomauttaa hänelle siitä, mitä hän oikein tekee levittäessään meistä pahoja puheita. Eikä hänelle sekään riitä. Hän kieltäytyy itse ottamasta veljiä vastaan, estää niitä, jotka haluavat sen tehdä, ja jopa erottaa heitä seurakunnasta.

Toinen havaintoni on pienestä, yhden papin seurakunnasta. Pappi ei uskaltanut luottaa maallikkoihin. Ja mihin papin aika ei riittänyt, niitä toimintoja ei seurakunnassa ollut. Tältä papilta, tulkintani mukaan, puuttui johtamisen armolahja. Seurakuntalaiset olivat papille pelkästään sanan ja sakramenttien kuluttajia.

Järjestys seurakunnassa on tärkeä asia mutta Pyhän Hengen toiminta armolahjojen kautta on myös tärkeää. Jos Jeesus olisi toiminut kuin tämä pappi, ei kristillistä seurakuntaa olisi koskaan syntynyt.

1. Kor. 14:26. Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi.

Kolmas esimerkki. Naispappi kertoi kokemuksiaan ajasta, jolloin Suomessa vihittiin ensimmäisiä naisia papeiksi. Hänelle mm. vihjaistiin, että mahtaako naisella olla edes sielua. Tämä lause saattaa Jumalan silmissä olla murhaan verrattava, koska sillä yritetään tuhota toinen. Tämän sanojalla, joka esiintyi hengellisenä, joko ei ollut minkäänlaista Raamatun tuntemusta tai sitten hän tarkoituksella halusi loukata toista.

1. Piet. 3:7. Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. …

Sananl. 12:18. Harkitsematon sana on kuin miekanpisto, viisaan puhe on lääkettä.

Ps. 64:2-5. Kuule ääneni, Jumala, kun valitan. Kun vihollinen uhkaa, varjele minua. Kätke minut pahantekijöiden kiihkolta, väärintekijöiden juonilta. He teroittavat kielensä kuin miekan, jännittävät nuolekseen myrkyllisen sanan, ja äkkiä he piilopaikastaan ampuvat viatonta, ampuvat, eivät pelkää.

Hesekielin kirjassa, Hes. 34:1-31, Vanhassa testamentissa, on kuvaus sekä vääristä johtajista että väärää valtaa käyttävistä alaisista. Kuvaus koskee menneisyyttä ja tulevaisuutta mutta myös meidän nykyistä aikaamme, sillä jakeessa 31 sanotaan;

Hes. 34:31. "Te, ihmiset, olette minun lampaani, minun laitumeni lampaat. Minä olen teidän Jumalanne. Näin sanoo Herra Jumala."

Seuraavana ao. Hesekielin kohta lyhennettynä;

Hes. 34:1-31. Minulle tuli tämä Herran sana: … Näin sanoo Herra Jumala: Voi teitä, Israelin paimenet! Te pidätte huolta vain itsestänne, vaikka paimenen tulisi huolehtia lampaistaan. Te juotte maidon, käytätte villan vaatteisiinne ja teurastatte lihavimmat lampaat, mutta ette pidä huolta laumastanne.

Te ette ole hoivanneet uupuneita, ette ole lääkinneet sairastuneita ettekä sitoneet murtunutta jalkaa, te ette ole etsineet kadonneita ettekä lähteneet eksyneiden perään. Te olette kohdelleet lampaitanne tylysti ja kovin ottein. ...

Paimenet ovat pitäneet huolta vain itsestään, minun laumastani he eivät ole huolehtineet.

…

"Ja te, minun lampaani! Näin sanoo Herra Jumala: Minä pidän siitä huolen, että oikeus toteutuu lampaiden ja vuohien, pässien ja pukkien kesken. Eikö teille riitä, että saatte syödä hyvän laitumenne ruohon? Pitääkö teidän vielä tallata jalkoihinne se mikä jää jäljelle? Eikö teille riitä kirkasvetinen juomapaikkanne? Pitääkö teidän sotkea se jälkeenne? Onko muiden lampaitteni käytävä laitumella siellä, missä teidän jalkanne ovat tallanneet, ja juotava vettä, jonka teidän jalkanne ovat sotkeneet? … Te olette kyljillänne ja hartioillanne sysineet heikkoja, te olette puskeneet niitä sarvillanne, kunnes olette saaneet ajetuksi ne laumasta. ...

... Minä, Herra, olen puhunut.

Kaikista ei ole johtajiksi. Raamatun mukaan ne, jotka rakastavat ensimmäisiä sijoja, ottavat sen paikan itselleen Jeesukselta. Ainoa kirkon Herra on Jeesus Kristus. Ihmisen vanha luonto haluaa kirkastaa ihmistä itseään, Pyhä Henki meissä haluaa kirkastaa Kristusta.

Matt. 23:5-11 ed. käännös. Ja kaikki tekonsa he tekevät sitä varten, että ihmiset heitä katselisivat. He tekevät raamatunlausekotelonsa leveiksi ja vaippansa tupsut suuriksi ja rakastavat ensimmäistä sijaa pidoissa ja etumaisia istuimia synagoogissa, ja tahtovat mielellään, että heitä tervehditään toreilla, ja että ihmiset kutsuvat heitä nimellä 'rabbi'. Mutta te älkää antako kutsua itseänne rabbiksi, sillä yksi on teidän opettajanne, ja te olette kaikki veljiä. Ja isäksenne älkää kutsuko ketään maan päällä, sillä yksi on teidän Isänne, hän, joka on taivaissa. Älkääkä antako kutsua itseänne mestareiksi, sillä yksi on teidän mestarinne, Kristus. Vaan joka teistä on suurin, se olkoon teidän palvelijanne.

Jos se, että ei tule huomatuksi, tai se, että on joutunut ohitetuksi jossakin tehtävänvalinnassa, aiheuttaa mielipahaa, voisi syy olla sekä siinä, etteivät armolahjat seurakunnassa toimi ja siinä että ihmisen oma vanha luonto on voimissaan.

Kaikki johtajuus ei ole samanlaista. On aseman tuomaa valtaa sekä auktoriteettivaltaa. Profetian, tiedon- ja viisauden sanojen puhujat käyttävät myös valtaa omia armolahjojaan käyttäessään. Niidenkin väärinkäytöstä on esimerkkejä. Siksi onkin tärkeää seurakunnassa että muut profetian armolahjan saaneet arvioisivat profetiat ja henkien erottamisen armolahjalla varustetut arvioisivat tiedon- ja viisauden sanat.

Millaista sitten olisi Raamatun sanan mukainen, oikea hengellinen valta?

Se on valtaa (lahjoja ja tehtäviä), joka on saatu muiden palvelemiseksi. Palvelemista ei kuitenkaan ole se, että suostuu muiden mielihalujen johdatettavaksi tai puhumaan heidän korvasyyhyynsä.

Luuk. 22:24-27. Opetuslasten kesken syntyi myös kiistaa siitä, ketä heistä olisi pidettävä suurimpana. Silloin Jeesus sanoi heille: Kuninkaat hallitsevat herroina kansojaan, ja vallanpitäjät vaativat, että heitä kutsutaan hyväntekijöiksi. Niin ei saa olla teidän keskuudessanne. Joka teidän joukossanne on suurin, se olkoon kuin nuorin, ja joka on johtaja, olkoon kuin palvelija. Kumpi on suurempi, se, joka on aterialla, vai se, joka palvelee häntä? Eikö se, joka on aterialla? Mutta minä olen teidän keskellänne niin kuin se, joka palvelee.

Vallankäyttäjä joko heijastaa Kristusta tai sitten hän on sokea sokeiden taluttaja. Kristusta voi heijastaa (kirkastaa) vain, jos on kuuliainen Jumalan sanalle ja Pyhän Hengen äänelle.

Matt.15:13-14. Hän (Jeesus) vastasi: "Jokainen istutus, joka ei ole minun taivaallisen Isäni istuttama, revitään juurineen pois. Älkää välittäkö heistä, he (fariseukset) ovat sokeita sokeiden taluttajia. Ja kun sokea taluttaa toista sokeaa, molemmat putoavat kuoppaan."

Luuk. 6:42. Kuinka voit sanoa veljellesi: 'Annapa, veli, kun otan roskan silmästäsi'? Ethän sinä näe edes hirttä omassa silmässäsi. Sinä tekopyhä! Ota ensin hirsi omasta silmästäsi, vasta sitten näet ottaa roskan veljesi silmästä.

Ilm. 3:18. Annan sinulle neuvon: osta minulta (Jeesukselta) tulessa puhdistettua kultaa (Herran Sana, Ps. 19:10, 119:127, Joh. 1:1), niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi (armahdus Jeesuksen sovintoveressä, Ilm. 7:13-14), niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi, niin näet (toimintavallan antaminen Pyhälle Hengelle ihmisen vanhan luonnon sijaan, Matt. 15:7-19).

Johtamisen armolahjakin saadaan Jumalalta vain työkaluksi. Johtajan armolahja ei toimi henkilöllä oikein, ellei hänellä samanaikaisesti ole esim. palvelemisen tai paimenen lahjaa.

Room. 12:2-21. Jumalan armahtavaan laupeuteen vedoten kehotan teitä, (sisaret ja) veljet: Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi, Jumalalle mieluisaksi uhriksi. Näin te palvelette Jumalaa järjellisellä tavalla. Älkää mukautuko tämän maailman menoon, vaan muuttukaa, uudistukaa mieleltänne, niin että osaatte arvioida, mikä on Jumalan tahto, mikä on hyvää, hänen mielensä mukaista ja täydellistä.

Sen armon perusteella, joka minulle on annettu, sanon teille jokaiselle: älkää ajatelko itsestänne liikoja, enempää kuin on aihetta ajatella, vaan pitäkää ajatuksenne kohtuuden rajoissa, kukin sen uskon määrän mukaan, jonka Jumala on hänelle antanut.

Niin kuin meillä jokaisella on yksi ruumis ja siinä monta jäsentä, joilla on eri tehtävänsä, samoin me kaikki olemme Kristuksessa yksi ruumis mutta olemme kukin toistemme jäseniä. Meillä on saamamme armon mukaan erilaisia armolahjoja. Se, jolla on profetoimisen lahja, käyttäköön sitä sen mukaan kuin hänellä on uskoa. Palvelutehtävän saanut palvelkoon, opetustehtävän saanut opettakoon, rohkaisemisen lahjan saanut rohkaiskoon. Joka antaa omastaan, antakoon pyyteettömästi; joka johtaa, johtakoon tarmokkaasti; joka auttaa köyhiä, auttakoon iloisin mielin.

Olkoon rakkautenne vilpitöntä. Vihatkaa pahaa, pysykää kiinni hyvässä. Osoittakaa toisillenne lämmintä veljesrakkautta, kunnioittakaa kilvan toinen toistanne. Älkää olko velttoja, olkaa innokkaita, palakoon teissä Hengen tuli, palvelkaa Herraa. Toivokaa ja iloitkaa, ahdingossa olkaa kestäviä, rukoilkaa hellittämättä. Auttakaa puutteessa olevia pyhiä, osoittakaa vieraanvaraisuutta. Siunatkaa niitä, jotka teitä vainoavat, siunatkaa älkääkä kirotko. Iloitkaa iloitsevien kanssa, itkekää itkevien kanssa. Olkaa keskenänne yksimielisiä. Älkää pitäkö itseänne muita parempina, vaan asettukaa vähäosaisten rinnalle. Älkää olko omasta mielestänne viisaita. Älkää maksako kenellekään pahaa pahalla, vaan pyrkikää siihen, mikä on hyvää kaikkien silmissä. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa.

Älkää ottako oikeutta omiin käsiinne, rakkaat ystävät, vaan antakaa Jumalan osoittaa vihansa. Onhan kirjoitettu: "Minun on tuomio, minä maksan tekojen mukaan" - näin sanoo Herra. Edelleen sanotaan: "Jos vihamiehelläsi on nälkä, anna hänelle ruokaa, jos hänellä on jano, anna juotavaa. Näin keräät tulisia hiiliä hänen päänsä päälle." Älä anna pahan voittaa itseäsi, vaan voita sinä paha hyvällä.

Oikeanlainen johtajuus pitää sisällään seuraavia elementtejä;

Pyrkii rakentamaan rauhaa ja elämään sovussa myös niiden kanssa, jotka eivät jaa samoja arvoja.

Ei tuomitse eikä rankaise mutta ei myöskään vaikene epäkohdista vaan pyrkii ojentamaan rakkaudellisesti niitä seurakuntalaisia, jotka elävät vastoin Raamatun ilmoitusta.

Rohkaisee ja tukee heikommassa asemassa olevia.

Antaa Pyhän Hengen lahjojen toimia. Ei vaienna eri mieltä olevia Pitää omaa lahjaansa yhtenä armolahjana monien joukossa.

Rukoilee kaikkien niiden puolesta, joihin hänellä on valtaa, ja huolehtii heistä.

1. Tess. 5:12-23. Pyydämme teitä, veljet, pitämään arvossa niitä, jotka keskuudessanne näkevät vaivaa, toimivat teidän johtajinanne Herran nimissä ja ojentavat teitä. Osoittakaa heille aivan erityistä kunnioitusta ja rakkautta heidän työnsä vuoksi.

Eläkää rauhassa keskenänne. Kehotamme teitä, veljet: ojentakaa kurittomia, rohkaiskaa arkoja, tukekaa heikkoja ja olkaa kaikkia kohtaan kärsivällisiä. Katsokaa, ettei kukaan maksa pahaa pahalla. Pyrkikää aina tekemään hyvää toisillenne ja kaikille ihmisille. Iloitkaa aina. Rukoilkaa lakkaamatta. Kiittäkää kaikesta. Tätä Jumala tahtoo teiltä, Kristuksen Jeesuksen omilta. Älkää sammuttako Henkeä, älkää väheksykö profetoimisen lahjaa. Koetelkaa kaikkea ja pitäkää se mikä on hyvää. Pysykää erossa kaikesta pahasta.

Itse rauhan Jumala pyhittäköön teidät kokonaan ja varjelkoon koko olemuksenne, teidän henkenne, sielunne ja ruumiinne, niin että olette nuhteettomat Herramme Jeesuksen Kristuksen tullessa.

Hepr. 13:17. Olkaa johtajillenne kuuliaiset, totelkaa heitä. He valvovat öitä teidän vuoksenne, koska joutuvat kerran tekemään teistä jokaisesta tiliä. Saakoot he tehdä työnsä iloiten, ei huokaillen, sillä se olisi teille paha asia.

Oikea johtaja pyrkii seurakunnassakin nostamaan esiin muita ja jakamaan tehtäviä ja valtaa muille siten, että hän itse tulisi tarpeettomaksi.

Mutta eihän kukaan kykene täyttämään mittoja, olemaan johtajanakaan täydellinen. Ei kykenekään.

Siksi Jumala on antanut meille armon Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä. Kristuksen luokse voimme aina mennä vajavaisina, juuri sellaisina kuin olemme. Hän jaksaa armahtaa meitä vajavaisia – miksi siis me emme armahtaisi vajavaisia kanssamatkaajiamme.

Siksi Jumala on antanut jokaiselle Jeesuksen Kristuksen turviin paenneelle Pyhän Henkensä opastajaksi ja lähimmäksi matkakumppaniksi. Jumala ei rakkaudessaan halua jättää meitä sellaisiksi kuin olemme. Vaikka jokaisella Jumalan lapseksi uudestisyntyneellä on Jumalan Pyhä Henki, on jokaisella Jumalan lapsella jäljellä myös hänen vanha luontonsa, joka on pysyvässä sotatilassa Jumalaa vastaan. Kun vanha luonto loukkaantuneena saa meissä aikaan jonkin tunnetilan, me alamme tulkita kaikkea tämän tunnetilan kautta ja kuulemme sen jälkeen vain tätä tunnetilaa vahvistavat viestit. Me lankeamme jatkuvasti ainakin ajatussynteihin ja laiminlyönteihin ja joudumme pitämään lyhyet tilivälit Jumalan kanssa. Joudumme käymään Jumalan kanssa päivittäin ja hetkittäin rukouksessa ja synnintunnustuksessa läpi omat motiivimme ja tekomme – ja tulemaan itse armon alle armahdettavaksi.

Kirkon hengellinen tila

Hengellinen, henkinen, opillinen vai yhteisöllinen? Hengellisyydellä eivät kaikki tarkoita samaa. Ihminen voi olla hyvinkin henkinen vaikka Jeesus Kristus ja Raamattu ovat hänelle yhdentekeviä. Tai hän oikein hengellisenä antaa kaikille hengille mahdollisuuden. Hän voi myös ajatella olevansa opillisesti oikeammassa kuin toiset ja siksi halveksien eristäytyy heistä. Kirkko on sekoitus kaikkea edellä olevaa ja paljon muutakin, jota me kirkkoon sisälle tulleet ihmiset olemme tuoneet mukanamme. Lisäksi ihminen, joka ei anna Pyhän hengen ohjata itseään, pyrkii toteuttamaan oman vanhan luontonsa haluja, kirkon sisälläkin.

Room. 7:18-25. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia.

Ensimmäiseksi kannattaa miettiä, mihin minun oma hengellisyyteni perustuu? Raamatun mukaan ainoa ja oikea perustus on vain Kristus-kallio. Siksi kaikki muu hengellinen perusta ja perustus vie tuhoon.

1. Kor. 3:11-13. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on.

Apt. 4:11-12. Hän on se kivi, joka ei teille rakentajille kelvannut mutta josta on tullut kulmakivi. Ei kukaan muu voi pelastaa kuin hän. Mitään muuta nimeä, joka meidät pelastaisi, ei ole ihmisille annettu koko taivaankannen alla."

Toiseksi kannattaa miettiä, annanko vielä oman vanhan luontoni ohjata toimiani? Jos annan, rakennan Kristus-kalliolle sellaisella ja sellaisesta, mikä ei tule kestämään.

Kirkko toimii maailmassa. Ja mitä pienemmäksi jossakin valtiossa käy se joukko, joka pitää koko Raamattua auktoriteettinaan, sitä enemmän valtaa siellä on Raamatun sanasta poikkeavilla ihmisillä. He säätävät lakeja, jotka perustuvat enemmistön mielipiteisiin. Enemmistönkin mielipiteisiin voidaan vaikuttaa esim. trollaamalla. Suomessa eivät monet julkisuuden henkilöt eikä varsinkaan lehdistö halua esimerkiksi puolustaa avioliittoa miehen ja naisen välisenä.

Kristuksen maailmalle näkymättömän (salatun) kirkon yksi tuntomerkki onkin vaino sanan tähden. Maailman mielen mukaan ojentautuva kirkonjäsen ei vielä vainoa sanan tähden koe (mielipiteidensä vuoksi kylläkin).

Roomalaiskatolinen kirkko on avioliittokäsityksessään pääosin pysynyt perinteisesti ymmärretyn Raamatun sanan mukaisena. Roomalaiskatolisen kirkon iso ongelma on pappien selibaatti (naimattomuus). Määräyksen siitä antoi aikoinaan eräs paavi, joka ei halunnut käyttää kirkon varoja pappien perheiden elättämiseen (eli ahneus). Koska paavi antoi tämän määräyksen paavinistuimeltaan ”erehtymättömänä”, on se peruuttamaton. Tämä paavinistuimen ”erehtymättömyys” onkin Roomalaiskatolisen kirkon toinen ongelma.

Tuleeko kirkon ottaa kantaa maailman asioihin? Paavalin mukaan kirkon oppeja, "kirkkokuria", kristityt eivät sovella niihin ihmisiin, jotka ovat kirkon ulkopuolella (1. Kor. 5:9-13). On väärin vaatia ihmiseltä itseltään kykyä sellaiseen muutokseen, jonka vain Pyhä Henki kykenee hänessä saamaan aikaan. Kirkon yhteyteen voidaan tulla vain "sellaisina kuin ollaan", eli syntisinä. Jos kirkko jättää sisälleen tulleet hoitamatta, on kirkossa jotain pahasti pielessä. Isä jumala haluaisi rakastaa jokaisen ihmisen ehjemmäksi mutta jos kirkko alkaa pitää ehjyytenä sellaisiakin asioita, jotka Raamatun mukaan ovat rikkinäisyyttä, jättää kirkko osan luoksensa tulleista heitteille. Kannattaa kuitenkin muistaa, että kirkko koostuu yksittäisistä kristityistä. Jos minä itse kirkon jäsenenä laiminlyön kirkkoon tulleen lähimmäiseni, onko se silloin kirkon vika?

Kirkon tulisi ainakin ottaa kantaa siihen, jos joku kirkon aktiivijäsen toimii julkisesti ja tieten vastoin Raamatun ilmoitusta. Ellei kirkko näissä tilanteissa puolusta Raamatun sanan mukaista kantaa, Herran äänen sijasta kuuluu silloin kirkosta ulos maailmaan mukautumisen ääni (Joh. 14.30).

1. Kor. 5:9-13. Sanoin kirjeessäni teille, että teidän ei pidä olla tekemisissä siveettömästi elävien kanssa. En tarkoittanut tämän maailman siveettömiä enkä ahneita, riistäjiä tai epäjumalanpalvelijoita, sillä silloinhan teidän pitäisi lähteä kokonaan pois maailmasta. Nyt täsmennän vielä: jos jotakuta sanotaan veljeksi mutta hän on siveetön tai ahne, epäjumalanpalvelija, pilkkaaja, juomari tai riistäjä, älkää olko tekemisissä hänen kanssaan. Älkää edes aterioiko tällaisen kanssa. Ei kai minun asiani ole tuomita ulkopuolisia? Ettehän tekään tuomitse muita kuin omaan piiriinne kuuluvia. Ulkopuoliset tuomitsee Jumala. "Poistakaa keskuudestanne se, joka on paha."

Room. 12:18-19. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa. Älkää ottako oikeutta omiin käsiinne, rakkaat ystävät, vaan antakaa Jumalan osoittaa vihansa. Onhan kirjoitettu: "Minun on tuomio, minä maksan tekojen mukaan" - näin sanoo Herra.

1. Piet. 3:14-16. … "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö, vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti …

Nykyaika ei poikkea alkuseurakunnan ajasta Roomalaisessa yhteiskunnassa. Maailmassa on nykyäänkin siveettömiä, ahneita, riistäjiä ja epäjumalanpalvelijoita (1. Kor. 5:9-13). Paavalin mukaan heidän kanssaan pitää osata elää heitä kunnioittaen ja heitä tuomitsematta. Ihminen itse hyväksytään, syntiin ei mennä mukaan. Ulkopuoliset tuomitsee Jumala, emme me. Silloin kirkon tulee reagoida, kun julkisesti siveettömät, ahneet, riistäjät ja epäjumalanpalvelijat yrittävät tehdä omasta käyttäytymismallistaan kirkolle normin. (Se, joka tavoittelee valtaa vallan itsensä vuoksi on epäjumalanpalvelija.)

Monet luterilaisen kirkon johtajat Suomessa ovat siinä opillisessa hämmennyksessä, jossa avioliittokaan ei enää olisi raamatullisen uskon alla vaan ns. ”rakkauden korissa”. (Tästä jäljempänä.) Osa kirkon papeista voi nykyisin helposti hyväksyä sukupuolineutraalin avioliiton koska se heidän mielestään on sijoitettavissa niihin ehdonvallan asioihin, joihin Raamattu ei heidän mielestään ota kantaa. Siksi he "rakkauden nimessä" voivat sen hyväksyä.

Vapaissa suunnissa "kirkkokuri" on vielä ainakin osittain käytössä. Oikein käytettynä (agape-rakkauden, tiedon sanojen, henkien erottamisen- ja kehotuksen armolahjojen kautta) se on seurakunnalle hyödyksi. Väärin käytettynä se on erittäin tuhoisaa.

Kristuksen kirkko (Kristuksen ruumis, pyhien joukko) on maailmalta salattu. Siihen kuuluvat kaikki Kristuksen sovintovereen uskovat, uudestisyntyneet Jumalan lapset. Se kirkko on eri kuin maailmalle näkyvä kirkko. Kristuksen maailmalle näkymätön kirkkokin on opillisesti hajanainen. Samaa mieltä ollaan peruskysymyksistä, kuten uskontunnustukset ja Raamattu auktoriteettina. Ongelma tässä Kristuksen kirkossakin olemme me, vajavaiset ihmiset, jotka emme anna Pyhälle Hengelle itsessämme tilaa. Pelastuneinakin meidän on vaikea armahtaa niitä kanssaveljiä ja -sisaria, jotka ajattelevat Jumalan sanasta toisin kuin me itse. Näin minussa itsessäni oleva synti pyrkii erottamaan minua muista. Onneksi Kristuksen kirkko ei ole rakennettu ihmisten varaan vaan Pyhä henki yhdistää siinä (Isän Jumalan Kristuksen luo vetämät) ihmiset toisiinsa ja Kristukseen. Kristuksen kirkon jäsen ei olekaan ensisijaisesti vastuussa seurakunnalle vaan Jumalalle.

Esimerkki pelastuneidenkin keskuudessa vaikuttavasta synnistä on jo alkuseurakunnasta, jossa jakauduttiin puolueisiin. Joku, oikein hengelliseksi heittäytyvä, sanoi, että ”minä olen Kristuksen puolella”. Paavali vastasi siihen, että; ”Onko Kristus jaettu?” (Eikö teidän mielestänne Kristus olekaan Paavalin, Apolloksen ja Pietarin kanssa, vaan ainoastaan teidän kanssanne? Mutta jos Kristus on myös heidän kanssaan, miksi te paloittelette Kristuksen niin kuin piirakan?)

1. Kor. 1:11-13. Olen näet saanut kuulla Khloen väeltä, että teillä, veljeni, on keskenänne riitoja. Tarkoitan sitä, että toiset teistä sanovat: "Minä olen Paavalin puolella", toiset taas: "Minä Apolloksen", "Minä Keefaksen", "Minä Kristuksen". Onko Kristus jaettu? …

Kukaan ei voi itse valita Kristusta (Kristuksen puolta) enemmän kuin joku toinen. Niin väittävä ottaa Kristukselta kunnian itselleen. Raamatun mukaan Kristus on valinnut meidät (kaikki luoksensa tulleet). Ja tämän jälkeen Jumalan lapsilleen lahjoittama Pyhä Henki (Kristus meissä) pitää meidät Kristuksen yhteydessä ja kasvattaa meitä. Kasvattaa, jos vain itse Hänen kasvatettavakseen suostumme. Ja lopulta me saatamme kasvaa niin pieniksi, että suostumme jopa palvelemaan muita.

Joh. 15:16-17. Ette te valinneet minua, vaan minä valitsin teidät, ja minun tahtoni on, että te lähdette liikkeelle ja tuotatte hedelmää, sitä hedelmää joka pysyy. Kun niin teette, Isä antaa teille kaiken, mitä minun nimessäni häneltä pyydätte. Tämän käskyn minä teille annan: rakastakaa toisianne.

Matt. 20:26, Mark. 10:43. Joka tahtoo teidän joukossanne tulla suureksi, se olkoon toisten palvelija, …

Näkyvä kirkko, se jota maailman ihmiset katselevat, sisältää sekä pelastuneita että pelastumattomia. Pelastumiseen ei riitä se, että on suhde kirkkoon. Pitää olla toimiva, henkilökohtainen suhde myös kirkon Herraan, Jeesukseen Kristukseen. Kristityt ovat aina toisten ihmisten tarkkailun alla. Jumalan lapset levittävät ympärilleen Kristuksen tuntemisen tuoksua enemmän tai vähemmän, sen mukaan kuin Kristus on saanut heissä muotoa. Pelastumattomat levittävät pelkästään oman vanhan luontonsa tuoksua. Arvostusta ja itselleen huomiota hakeva pelastumatonkin voi käyttäytyä ulospäin hyvin palvelevasti. Kun hän antaa Kristuksen pelastaa itsensä, Kristus (Juudan leijona) antaa hänelle omaa "leijonan" luonnettaan. Silloin hänen ei enää tarvitse mitata omaa arvoansa muiden hyväksynnällä vaan hänen arvonsa tulee Isän Jumalan lapseudesta.

2. Kor. 3:2-3. Te itse olette meidän suosituskirjeemme, joka on kirjoitettu meidän sydämiimme kaikkien ihmisten nähtäväksi ja luettavaksi. Olettehan te selvästi Kristuksen kirje, jonka kirjoittamisen hän uskoi meille. Tätä kirjettä ei ole kirjoitettu musteella vaan elävän Jumalan Hengellä, ei kivitauluihin vaan ihmissydämiin.

2. Kor. 2:14-15. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen.

Miksi kirkossa on pelastumattomia? Ainakin kahdesta syystä.

Jumala vetää pelastumattomia ihmisiä kuulemaan evankeliumia, jota kirkossa vielä saarnataan. Vaikka kaikki papit eivät evankeliumia saarnoissaan julistakaan, on kirkon liturgia kuitenkin Kristus-keskeinen. Kun kristityt pitävät esillä Jumalan sanaa, Jumala itse lisää kirkkoonsa pelastuneita (Apt. 2:47).

Tai kirkon palvelukseen on hakeuduttu vallankäytön ja rahan vuoksi. Raamattu puhuu tällaisista viranhaltijoista palkkapaimenina (Joh. 10:12-13).

Room. 10:17. Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Joh. 10:12-13. Palkkarenki ei ole oikea paimen eivätkä lampaat hänen omiaan, ja niinpä hän nähdessään suden tulevan jättää lauman ja pakenee. Susi saa lampaat saaliikseen ja hajottaa lauman, koska palkkapaimen ei välitä lampaista.

Apt. 20:28-30. "Pitäkää huoli itsestänne ja koko laumasta, jonka kaitsijoiksi Pyhä Henki on teidät pannut; huolehtikaa seurakunnasta, jonka Herra omalla verellään on itselleen lunastanut. Minä tiedän, että lähtöni jälkeen teidän joukkoonne tulee julmia susia, jotka eivät laumaa säästä. Teidän omasta joukostanne nousee miehiä, jotka julistavat totuudenvastaisia oppeja vetääkseen opetuslapset mukaansa.

Palkkapaimen ei tunne Jumalaa, isäntäänsä, Kirkon Herraa. Siksi hän mielellään kuuntelee (ja noudattaa) ympäröivän maailman ääntä, sillä silloin hän välttyy vainolta ja pääsee muutenkin helpommalla.

2. Tim. 4:3. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee.

Olisikin erittäin tärkeää, että kaikki Pyhän hengen antamat armolahjat toimisivat seurakunnissa.

Esimerkeiksi hengellisesti erilaisista seurakunnista käyvät ilmestyskirjassa mainitut 7 seurakuntaa. Kaikille seurakunnille, niiden johtajille, lähettämässään sanomassa Herra sanoo; ”Minä tiedän …”

Ilm. 2:6. "Minä tiedän sinun tekosi, sinun vaivannäkösi ja kestävyytesi. … Sinä olet koetellut niitä, jotka sanovat itseään apostoleiksi vaikka eivät ole, ja olet havainnut heidät valehtelijoiksi. Kestävyyttäkin sinulla on, olethan joutunut moneen vaivaan minun nimeni tunnustamisen tähden etkä ole antanut periksi. Mutta sitä en sinussa hyväksy, että olet luopunut ensi ajan rakkaudesta. … Siinä teet kuitenkin oikein, että inhoat nikolaiittojen (löyhän rakkauden puolustajia) tekoja, joita minäkin inhoan.

Ilm. 2:8-10. …"Minä tiedän sinun ahdinkosi ja köyhyytesi - sinun, joka kuitenkin olet rikas. … Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään.

Ilm. 2:13-15. "Minä tiedän, missä sinä asut: siellä, missä Saatanalla on valtaistuimensa. Silti tunnustat horjumatta minun nimeäni etkä ole kieltänyt uskoasi minuun … Mutta kaikkea en sinussa hyväksy … Heitä on sinunkin luonasi, noita jotka seuraavat nikolaiittojen opetusta (löyhän rakkauden puolustajia).

Ilm. 2:19-20. "Minä tiedän sinun tekosi, sinun rakkautesi ja uskosi, palvelumielesi ja kestävyytesi. Viime aikoina olet tehnyt vielä enemmän kuin alussa teit. Mutta sitä en sinussa hyväksy, että suvaitset tuota naista, tuota Isebeliä (uskonnon ja maallisen vallan liitto), joka sanoo itseään profeetaksi ja johtaa opetuksellaan minun palvelijoitani harhaan …

Ilm. 3:1-4. "Minä tiedän sinun tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. … Muutamia sinulla sentään on Sardeksessa, jotka eivät ole tahranneet vaatteitaan. …

Ilm. 3:8-11. "Minä tiedän sinun tekosi. Edessäsi on nyt avoin ovi, minä olen sen avannut, eikä kukaan voi sitä sulkea. Sinun voimasi ovat vähäiset, mutta sinä olet ottanut sanani varteen etkä ole kieltänyt nimeäni. … "Minä tulen pian. Pidä kiinni siitä mitä sinulla on, ettei kukaan vie voitonseppelettäsi.

Ilm. 3:15-18. "Minä tiedän sinun tekosi: sinä et ole kylmä etkä kuuma. Kunpa olisitkin joko kylmä tai kuuma! Mutta sinä olet haalea, et kuuma etkä kylmä, ja siksi minä oksennan sinut suustani. "Sinä kerskut, että olet rikas, entistäkin varakkaampi, etkä tarvitse enää mitään. Et tajua, mikä todella olet: surkea ja säälittävä, köyhä, sokea ja alaston. Annan sinulle neuvon: osta minulta tulessa puhdistettua kultaa, niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi, niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi, niin näet.

Niiden seurakuntien tunnusmerkkejä, joista Kristuksella ei ollut mitään negatiivista sanottavaa, on; ei juurikaan maallista varallisuutta johon turvata mutta rikkaus ja turva Jumalan sanassa, ei noudata ihmisten muuttuvia mielipiteitä vaan Jumalan muuttumatonta Sanaa ja joutuu sen vuoksi kärsimään.

Nikolaiittojen oppi (Raamatun synniksi sanomien asioiden hyväksyminen rakkauden varjolla) ja Isebelin oppi (maailmallisen vallan myötäileminen) valtaa luterilaisia kirkkoja kiihtyvällä tahdilla. Näihin mukautuva kirkko ajaa sekä tietoisesti että tahtomattaan Raamatun sanan todesta ottavia kristittyjä pois keskuudestaan. Vaarana on, että lopulta jäljellä ovat enää maailmallisten ihmisten kansoittamat, Jumalan silmissä jo kuolleet (Ilm. 3:1-4) tai haaleana kuolemaisillaan olevat seurakunnat (Ilm. 3:15-18).

Ilmestyskirjan seurakunnista kaksi oli sellaisia, joita Herran ei tarvinnut ojentaa, kaksi oli henkitoreissaan. Havaintojeni mukaan Suomen luterilainen kirkko ei kuulu näihin kumpaankaan ryhmään.

Seurakunnan johtajilla on erittäin suuri vastuu seurakunnan hengellisestä tilasta. Seurakunnan johtaja (pappi, julistaja) joutuu tekemään Jumalalle kerran tiliä, itsestään, sanoistaan ja lisäksi jokaisesta seurakuntansa jäsenestä.

Hepr. 13:17. Olkaa johtajillenne kuuliaiset, totelkaa heitä. He valvovat öitä teidän vuoksenne, koska joutuvat kerran tekemään teistä jokaisesta tiliä. Saakoot he tehdä työnsä iloiten, ei huokaillen, sillä se olisi teille paha asia.

Room. 14:12. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään.

Matt. 12:36. Minä sanon teille: jokaisesta turhasta sanasta, jonka ihmiset lausuvat, heidän on tuomiopäivänä tehtävä tili.

Paine poiketa yhä kauemmas Raamatun sanasta käy koko ajan kovemmaksi. Ellei Jumala jollain tavalla puutu asioiden kulkuun, Suomen luterilainen kirkko kulkee maallistumisessa Ruotsin tietä.

Ruotsin kirkon piispa on suositellut, ettei sanoja "Isä" ja "risti" enää käytettäisi, koska ne ahdistavat ihmisiä.

Maailmanlaajuisesti tilanne on kuitenkin parempi. Vaikka Eurooppa näyttäisi kulkevan poispäin Kristuksesta, Aasiassa ja Afrikassa on käynnissä herätys.

Kirkon hengellisen yleistilan kehittyminen suhteessa Kristukseen näyttäisi noudattavan Raamatun ilmoitusta. Lopun ajan seulonta on käynnissä (Luuk. 22:31).

Luuk. 18:8. Minä (Jeesus) sanon teille: ... Mutta kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä?"

Luuk. 22:31. Simon, Simon! Saatana on saanut luvan seuloa teitä niin kuin viljaa.

2. Tim. 3:1-5. Sinun on tiedettävä, että viimeisinä päivinä koittavat vaikeat ajat. Silloin ihmiset rakastavat vain itseään ja rahaa, he ovat rehenteleviä ja pöyhkeitä, he herjaavat ja ovat vanhemmilleen tottelemattomia. He ovat kiittämättömiä, jumalattomia, rakkaudettomia (perherakkaus), leppymättömiä, panettelevia, väkivaltaisia ja raakoja, kaiken hyvän vihollisia, petollisia, häikäilemättömiä ja järjettömiä. He rakastavat enemmän nautintoja kuin Jumalaa, he ovat ulkonaisesti hurskaita mutta kieltävät uskon voiman. …

Kyllä lopunajan ihminen rakastaa osaa. Parisuhdettaan kyllä mutta ei perhettä. Itseään kyllä mutta muille riittää Unicefin kautta annettu kolikko. ”Rakkauden evankeliumia” kyllä mutta ei Raamatun sanomaa. Yleistä mielipidettä kyllä mutta ei vainoa Jumalan sanan tähden.

Luopumus uskosta, joka kohdistuu Raamattuun auktoriteettina sekä Jeesukseen Kristukseen ja hänen meille synneistämme ristillä antamaan pelastukseen, kiihtyy.

Ne, jotka haluavat pysyä ateisteina, ovat valinneet epäuskon. Mutta nyt ovat kristityiksi itseään kutsuvat alkaneet yhä enenevässä määrin luopua Jumalan sanan auktoriteettina pitämisestä. Jos heiltä kysyttäisiin, miksi he luopuvat, he loukkaantuisivat sillä eivät he omasta mielestään ole luopuneet. He ovat vain rakentaneet itselleen ja toisilleen uuden ja paremman Kristus-tulkinnan, uuden evankeliumin, uuden rakkauden ja uuden raamatuntulkinnan. Heidän mielestään entinen on aikansa elänyt ja on vastoin rakkautta, vapautta ja tasa-arvoa.

Tämä Suomen luterilaisen kirkon kahtia jakautuminen tuli selkeästi näkyviin suhtautumisessa siihen, olisiko kirkon mentävä mukaan pride-kulkueeseen 29.6.2019 vai ei. Seuraava on poimittu netistä;

Kirkon tuki Pride-tapahtumalle jakaa voimakkaasti mielipiteitä. Helsinki Pride on Suomen suurin seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä tukeva kulttuuri- ja ihmisoikeustapahtuma.

Oulun piispa Jukka Keskitalon mukaan Kirkkohallituksen johtoryhmällä ei ollut toimivaltaa päättää Pride-kumppanuudesta. Mikkelin piispa Seppo Häkkinen katsoo, että Priden edustama ihmis- ja avioliittokäsitys on vieras kirkon opetukselle.

Helsingin piispa Teemu Laajasalo ja Porvoon piispa Björn Vikström osallistuvat lauantaina Helsinki Priden puistojuhlaan. Arkkipiispaa on etukäteen informoitu asiasta ja hän on antanut tukensa osallistumiselle.

Lainaan tähän Perusta-lehdessä 4/2018 olleesta Timo Eskolan kirjoituksesta osia;

Kirkko on sisäisesti täysin jakautunut. Toisella laidalla on "neljän miljoonan jäsenen" kirkko, kuten piispa Mikko Heikka asian aikoinaan määritteli. Se kokee lähes ainoaksi tehtäväkseen peruspalvelujen ylläpitämisen ja pitää, yhä Heikan sanoin, uskovina esiintyviä jäseniään kirkon ongelmana.

Toisella laidalla on herätysliikeväki ja luterilaisesta "yksin armosta" –evankeliumista elävä joukko kirkon jäseniä. He kokevat, että useat kirkon valtaapitävät toimivat jatkuvasti yhtäältä Raamattua ja luterilaista perinnettä vastaan ja toisaalta heitä itseään vastaan.

Kuvaa täydentää ympäriltä hajaantuva seurakuntatyö. Kirkosta erotaan kovaa vauhtia. Avioliittoon vihkiminen on romahtanut muutamassa vuodessa paikoin jopa puoleen entisestään. Kasteiden määrä vähenee jyrkästi.

(Pappien kirkostalähdön) ongelmien syiksi ovat nousseet sekä virkakysymys yhteistyön ongelmineen että kysymys samaa sukupuolta olevien vihkimisestä. Vaikka kirkkomme ei ole vielä hyväksynyt samaa sukupuolta olevien avioliittoa, jotkut piispoista ovat edellyttäneet papiksi vihittävältä, että nämä mahdollisessa tulevaisuudessa tulevat vihkimään avioliittoon keitä tahansa, kunhan kirkko on ensin tehnyt asiasta päätöksensä. Näin ollen piispat itse ovat ajaneet joitakin teologeja kirkon ulkopuolelle.

Joidenkin mielestä tämä uusi (rakkauden)tulkinta Jumalan sanasta on se raju eksytys, joka lopun aikana erottaa Kristuksen sovintovereen uskovat ei-uskovista (2. Tess. 2:11). Jos näin on, miten voin välttyä menemästä mukaan tähän eksytykseen? Raamattu itse vastaa siihen. Pitämällä kiinni Raamatun sanasta sellaisena kuin se on ollut, muuttamatta sitä. Siihen kuuluu myös Paavalin opetuksista kiinni pitäminen sellaisina kuin ne on Raamattuun kirjoitettu.

2. Tess. 2:10-15. Hänen (vääryyden ihminen) vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

Mutta teidän vuoksenne meillä on täysi syy aina kiittää Jumalaa, te Herralle rakkaat veljemme. Jumala on valinnut teidät ensimmäisinä pelastumaan, kun Henki pyhittää teidät ja te uskotte totuuteen. Tähän juuri, Jeesuksen Kristuksen kirkkauden omistamiseen, hän kutsui teidät, kun toimme teille evankeliumin. Pysykää siis lujina, veljet, ja pitäkää kiinni niistä opetuksista, joita olemme suullisesti tai kirjeessämme antaneet teille.

Tästä Jumalan sanan uudesta tulkinnasta ovat Suomessa esimerkkinä naispappeuden perustelut. Naispappeus on hyvä asia ja olisi ollut Raamatulla täysin perusteltavissa. Kun Suomessa aikoinaan käytiin keskustelu naispappeudesta, päädyttiin oikeaan ratkaisuun – mutta tätä oikeaa ratkaisua perusteltiin Raamatun vastaisilla perusteilla. Tunnustuskirjoista peräisin olevat käsitteet, evankeliumin oppi ja inhimilliset traditiot kulkevat nykyisin nimillä "uskon kori" ja "rakkauden kori". Naispappeuden päätettiin olevan ehdonvallan asia ja kuuluvan näin ns. rakkauden koriin. Näiden perustelujen hedelmää me nyt Suomen luterilaisessa kirkossa kannamme, sillä tähän "rakkauden koriin" sijoitetaan nyt myös sukupuolineutraali avioliitto. Tällöin ensimmäiseen, evankeliumin opin koriin, jäisi lopulta vain pelastuskysymykset (evankeliumi).

Perustelu ei ole kestävä, sillä pelastuskysymykseen liittyy selkeä Raamatun sana, jonka mukaan tiettyjen toimintojen aktiiviharrastajat (esim. sukupuolineutraalissa avioliitossa) ovat Jumalan valtakunnan ulkopuolella (1. Kor. 6:9-10) eivätkä he näin ollen olisi pelastuneiden joukossa. Tällä en tarkoita alttiutta näiden syntien tekemiseen tai niihin hetkittäistä sortumista tai niistä parannuksen tehneitä. Jumalan armo kykenee kattamaan kaiken, paitsi sen, että itse armo hylätään.

1. Kor. 6:9-11. … Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta.

Sukupuolineutraalin avioliiton taustalla on sama ideologia, jolle pyydettäessä ei saada perusteluja ja, jolla perustellaan tyttöjen ja poikien sukupuolettomuutta. Lainaan tähän Saara Kinnusen Perusta 2/2018 lehdessä ollutta kirjoitusta.

Sukupuolineutraalin ideologian vaikutuksesta koko yhteiskunta pyritään rakentamaan niin, ettei kysymys erilaisista sukupuolikäsityksistä ja erilaisten avioliittokäsitysten totuudesta tai arvosta voi edes herätä ilman, että sen katsotaan olevan vihapuhetta. …

Joudumme uimaan vastavirtaan, mutta emme voi vaieta, muuten mediassa kuuluva postmodernismin ääni jättää vaikutelman, että kaikki ajattelevat samalla tavalla.

(Laitan kopion tästä Saara Kinnusen kirjoituksesta alustuksen liitteeksi.)

Luterilaisten tunnustuskirjojen Augsburgin tunnustuksessa on määritelty mm. mitä ovat kirkko, yhteiskunnallinen elämä ja ihmisen vapaa ratkaisuvalta;

V Kirkon virka Jotta saisimme tämän uskon, on asetettu evankeliumin opettamisen ja sakramenttien jakamisen virka. Sanaa ja sakramentteja välineinä käyttäen lahjoitetaan Pyhä Henki, joka niissä, jotka kuulevat evankeliumin, vaikuttaa uskon missä ja milloin Jumala hyväksi näkee. Toisin sanoen Jumala vanhurskauttaa Kristuksen tähden eikä meidän ansiomme tähden ne, jotka uskovat, että heidän Kristuksen tähden otetaan armoon, jotta me uskon kautta (Gal. 3:14) saisimme luvatun Hengen (Gal. 3).

VII Kirkko Edelleen seurakuntamme opettavat, että yksi, pyhä kirkko on pysyvä ikuisesti. Kirkko on pyhien yhteisö, jossa evankeliumi puhtaasti julistetaan ja sakramentit oikein toimitetaan. Kirkon todelliseen ykseyteen riittää yksimielisyys evankeliumin opista ja sakramenttien toimittamisesta. Sen sijaan ei ole välttämätöntä, että perityt inhimilliset traditiot, jumalanpalvelusmenot tahi seremoniat, jotka ovat ihmisten säätämiä, ovat kaikkialla samanlaiset. Paavali näet sanoo: "Yksi usko, yksi kaste, yksi Jumala, joka on kaikkien Isä jne."

VIII Mitä kirkko on? Vaikka kirkko varsinaisessa mielessä on pyhien ja tosiuskovien yhteisö, on kuitenkin jumalattomienkin toimittamien sakramenttien käyttämine sallittua, koska tässä elämässä myös teeskentelijöitä ja jumalattomia on sekoittunut tosiuskovien ja pyhien joukkoon. Onhan Kristus sanonut: "Mooseksen (Matt. 23:2) istuimella istuvat kirjanoppineet ja fariseukset jne." Sakramenteilla ja sanalla on Kristuksen asetuksen ja käskyn tähden tehonsa, vaikka niitä jakaisivat jumalattomatkin.

XVIII Vapaa ratkaisuvalta Vapaasta ratkaisuvallasta seurakuntamme opettavat, että inhimillisellä tahdolla on tietty vapaus pitää yllä yhteiskunnallista vanhurskautta ja tehdä valintoja järjelle alistetuissa asioissa. Ilman Pyhän Hengen apua se ei kuitenkaan kykene saamaan aikaan Jumalan vanhurskautta eli hengellistä (1. Kor. 2:14) vanhurskautta, sillä sielullinen ihminen ei ota vastaan sitä, mikä Jumalan Hengen on. Tämä vanhurskaus syntyy sydämissä, kun Pyhä Henki otetaan vastaan sanan välityksellä. …

Lainauksia Perusta-lehdessä 4/2018 olleesta Timo Eskolan kirjoituksesta; Usko ja rakkaus: onko kahden korin teologialla todellista perustusta?

Uskon ja rakkauden erottelu ja niin sanottu kahden korin teologia on ollut viimeisten kolmenkymmenen vuoden ajan merkittävässä asemassa tehtäessä arvioita ja päätöksiä suurista kirkon oppia ja elämää koskevista aiheista. … esimerkiksi virkakeskusteluista, … ja lopulta samaa sukupuolta olevien avioliittoa käsittelevissä neuvotteluissa. Tällaiseen rooliin nähden on jossain määrin erikoista, miten kevyin perustein jako on omaksuttu ja miten vahvasti siihen on vedottu.

Kahden korin teologialla tarkoitetaan alun perin juuri uskon ja rakkauden erottamista, … "uskon" alueeseen kuuluvia opillisia asioita kirkolla ei ole lupa muuttaa, mutta "rakkauden" eli lain alaan kuuluvat säädökset ovat muuttuvia. … jaon avulla pohdittiin sitä, … kuuluuko kiistakysymys uskon vai rakkauden alueelle, toisin sanoen onko se muuttumatonta "uskon lakia" vai olosuhteiden mukaan muuttuvaa "rakkauden lakia".

… Björn Vikström vetoaa koreihin puolustaessaan samaa sukupuolta olevien avioliittoa kirjassaan Monta rakkautta.

… käsitys uskon ja rakkauden vahvasta erottamisesta ja rakkauden luonteesta ovat sidoksissa virheelliseen tulkintaan …

Björn Vikström perustelee kantaansa sellaisilla Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa edelleenkin opetettavilla Luther-tutkimuksen tuloksilla, jotka ovat jo vääriksi osoitettu.

Pitääkö sellaisesta kirkosta lähteä, jota ei koe omakseen?

Jotkut (kirkon negatiivisia puolia painottavat) lähtevät ja ihmettelevät, miksi muut vielä jäävät tukemaan kirkollisveroa maksamalla Jumalan sanan vastaista toimintaa. Itse olen (kirkon positiivisia puolia painottavana) päättänyt jäädä ja tukea kirkollisveroa maksamalla kirkon Jumalan sanan mukaista toimintaa. Perustelen jäämistäni seuraavasti;

Vaikka kirkossa onkin niitä, jotka toteuttavat oman vanhan luontonsa haluja, on siellä "suolana" myös niitä, jotka pyrkivät elämään Jumalan sanan mukaisesti ja julistavat aitoa Jumalan sanaa.

Jos lähtisin, miten enää voisin vaikuttaa kirkon sisällä.

Luterilaisen kirkon opetus, silloin kun se on Raamatun ja tunnustuskirjojen mukaista, on lähinnä sitä oppia, jonka olen itselleni Raamatusta löytänyt.

Joidenkin vapaiden suuntien jäseneksi, joihin muuten voisin liittyä, minua ei edes hyväksyttäisi heidän näkemyksestään poikkeavan kastekäsitykseni vuoksi.

Hepr. 10:25. Me emme saa lyödä laimin seurakuntamme yhteisiä kokouksia, niin kuin muutamilla on tapana, vaan meidän tulee rohkaista toisiamme, sitä enemmän mitä lähempänä näette Herran päivän olevan.

1. Kor. 10:33. Minäkin (Paavali) yritän aina tulla toimeen kaikkien kanssa; en etsi omaa etuani vaan muiden ihmisten parasta, jotta he pelastuisivat.

Fil. 2:4. Älkää tavoitelko vain omaa etuanne vaan myös muiden parasta.

Olen joskus sanonut, että lähden luterilaisesta kirkosta vasta sitten, kun minut ajetaan sieltä pois.

Olemme beetassa päättäneet joka beetan lopussa rukousosiossa rukoilla kaikkien oman seurakuntamme pappien ja kanttoreiden puolesta, kiittää heistä Jumalaa ja siunata heitä. Toivoisin sinunkin niin tekevän.

Rukoilen itse myös kaikkien muidenkin Vihdissä vaikuttavien kristillisten kirkkokuntien puolesta. Rukoilen, että heidän rukous- ja kirkkohuoneensa täyttyisivät Jumalaa etsivistä ihmisistä.

Päätän alustukseni erään arvostamani evankelisluterilaisen papin sanoihin;

"Pyydän armollisuutta! Papitkin ovat ihmisiä, kutsuttuja hoitamaan evankeliumin opettamisen ja sakramenttien jakamisen virkaa seurakunnassa (Augsburgin tunnustus V). Se ei meitä paremmiksi tee. Olemme syntisiä ja armon varassa, kuten koko muukin seurakunta.

… Työ on monesti vaativaa ja raskastakin, ja suuri osa työstämme jää näkymättömiin salassapitovelvollisuuden ja rippisalaisuuden takia. Haluan silti vakuuttaa, että Jumalan rakkautta ja evankeliumia jaamme jokaiselle, joka pyytää apua tai joita kohtaamme kirkollisten toimitusten, rippikoulujen ja muun työn yhteydessä. Tarvitsemme esirukoilijoita.

Suurin evankeliumi meille kirkkona on se, että ylösnoussut Kristus on kirkon pää ja Pyhä Henki varustaa ja johtaa meitä. Siksi meillä ei ole syytä pelkoon, vaan toivoon ja rohkeuteen. Ei ole syytä kääntyä sisään- vaan ulospäin, ja puhua rohkeasti Kristuksesta ja armosta. Ajattelen, että sielunvihollinen saa meidät ahdistumaan kirkon tilasta, hän ei soisi meidän näkevän Jumalan antamaa toivoa. Mutta Jumala on kuitenkin luvannut meille tulevaisuuden ja toivon. Pysytään yhdessä, pysytään Kristusta lähellä!"

T11 Enkelit - Näyt - Ihmeteot

Enkelit

Sana ”enkeli” on suomennos heprean ja kreikan sanoista ”lähettiläs” tai ”sanansaattaja”. Jumalan lähettiläänä toimii toisinaan ihminen, välillä Jumalan enkeli tai jopa Jumala itse. Enkeli-sanasta ei pysty päättelemään, kuka toimii lähettiläänä. Asiayhteydestä on pääteltävä, kuka lähettiläänä on kyseessä.

Raamatun iso tietosanakirja kertoo enkeleistä mm. seuraavasti;

Sana ”enkeli” merkitsee varsinaisesti lähettilästä, sanansaattajaa. Sanaa käytetään sekä ihmislähettiläästä että taivaallisista, ylimaallisista.

Ihmisten lisäksi enkelit kuuluvat osana siihen Jumalan valtakuntaan, joka käsittää koko maailmankaikkeuden. Enkelit ovat henkiolentoja (Heb. 1:14), jotka ovat Jumalan hallintavallan alaisia. Hän on ne luonut (Neh. 9:6) Pojan kautta ja Häneen (Kol 1:16). Henkiolentoina ne ovat näkymättömiä silmillemme, kun ne nähdään se johtuu ilmestyksestä.

Niitä kutsutaan pyhiksi (Apt 10:22). Toisinaan niitä kutsutaan Jumalan pojiksi (Job. 38:7, Ps. 29:1, 89:7 ed. käännös ”Jumalan poikain”). Yhden ainoan kerran niitä kutsutaan myös jumaliksi (Ps. 97:7), koska niillä henkiolentoina on jossain määrin osa Jumalan taivaallisesta olemuksesta.

Enkelit ovat synnittömiä (Mat. 6:10). Ne ovat kuolemattomia eivätkä sen tähden tarvitse avioliittoa ja suvun jatkamista (Mat. 22:30, Mark. 12:25).

Enkeleiden määrä on lukematon (Mat. 26:53, Heb. 12:22, Dan. 7:10, Ilm. 5:11).

Enkelit voivat ilmestyä ihmisten hahmossa. Joitakin kertoja sanotaan enkeleistä, että niillä on siivet. Seurauksena siitä, että enkeleillä on olemuksenyhteys Jumalaan ja tehtäviä Hänen palveluksessaan, niillä on yli-inhimillinen valta ja voima. Niillä on myös yli-inhimillistä tietoa ja viisautta. Kuitenkaan ne eivät ole kaikkitietäviä.

Enkelit ovat palvelevia henkiä, jotka ovat Jumalan valtaistuimen ympärillä. Ne ovat Jumalan suurlähettiläitä, aina valmiina suorittamaan Hänen määräämiään tehtäviä, samoin kuin Kristuksen antamat tehtävät.

Ihmiset eivät saa rukoilla enkeleitä (Kol. 2:18, Ilm. 19:10, 22:9).

Maan päällä enkeleiden toiminta on moninainen.

Jumalan sanansaattajina ne ilmestyvät koko ilmestyshistoriassa aina vanhimmista ajoista alkaen. Ne myötävaikuttavat pelastushistorian suurina ja tärkeinä hetkinä.

Jumalan luomistyön aikana ne lauloivat ylistyslauluja (Job. 38:4-7).

Mooseksen laki annettiin enkelien kautta (Apt. 7:53, Gal. 3:19, Hebr. 2:2).

Ne ilmoittivat Johannes Kastajan syntymän.

Jeesuksen Kristuksen tulemuksen ja Hänen pelastustyönsä yhteydessä enkelit myötävaikuttavat heti ensimmäisestä hetkestä lähtien.

Enkelit huolehtivat niistä ja suojaavat niitä, jotka Jumalaa pelkäävät.

Eräät Raamatunkohdat näyttävät puhuvan sen puolesta, että jokaisella ihmisellä olisi oma suojelusenkeli (Mat. 18:10, Apt. 12:15).

Enkelit seuraavat Jumalan pelastussuunnitelman kehittymistä maan päällä mitä suurimmalla mielenkiinnolla (Ef. 3:10, 1 Piet. 1:12.)

Enkelit iloitsevat jokaisesta syntisestä joka kääntyy (Luuk. 15:7,10).

Enkelit auttavat sekä evankeliumin julistajia (Apt. 8:26), että auttavat etsiviä (Apt. 10:3-).

Enkelit tulevat toimimaan aikanaan Jumalan rangaistusten välikappaleina. Ilmestyskirja korostaa erityisen voimakkaasti tätä puolta.

Enkelimaailma näyttää olevan yhtenäinen kokonaisuus samalla tavalla kuin on ihmiskunnankin laita. Enkelien joukossa esiintyy tietty arvojärjestys.

Serafit (Jes. 6:2).

Kerubit (1 Moos. 3:24, Ps. 18:11, 80:2).

Valitut enkelit (1 Tim. 5:21).

Ylienkelit (1 Tes. 4:16, Juud. 9).

Miikael mainitaan ”suurena ruhtinaana” joka johtaa enkeleitään (Dan. 12:1, Ilm. 12:7).

Taivaalliset hallitukset ja vallat (Ef. 3:10, Ef. 1:21, Kol. 1:16).

Efesolaiskirjeen 1:10 ja Kolossalaiskirjeen 1:20 näyttävät edellyttävän, että ennen syntiinlankeemusta meidän maailmamme ja taivaallisten maailmojen välillä on ollut yhteys, jonka synti on särkenyt. Kristuksen sovitustyöllä on Kol. 1:20 mukaisesti maailmankaikkeudellinen ulottuvuus. Jeesuksen sovitustyön seurauksena Jumala on yhdistävä Kristuksessa yhdeksi kaikki mitä on taivaissa ja mitä on maan päällä.

Raamattu puhuu myös paholaisen enkeleistä, pahoista, demonisista henkiolennoista. Raamattu edellyttää, että Jumalasta luopuminen on saanut jalansijaa myös osassa enkelimaailmaa (Juud. 6), siten että eräät enkelit samalla tavalla kuin saatana ovat tehneet kapinan Jumalaa ja Hänen järjestystään vastaan kulkeakseen omia teitään. Saatana esitetään näiden langenneiden enkelien ruhtinaana. Syvyyden enkeli on ilmeisesti saatana itse.

Dan. 10:13 puhuu (pahasta) enkeliruhtinaasta, joka vastusti Jumalan enkeliä.

Pahat henget ja niiden ruhtinas riisuttiin aseista Jeesuksen kuollessa ristillä. Niiden lopulliseksi kohtaloksi tulee ikuinen tuli.

Kohtia Raamatusta:

Enkeli (Herran lähettiläs) puhuu Jumalan suulla ja Jumalan arvovallalla. Siksi hänen oli mahdollista käyttää ”minä” –muotoa, eikä pelkästään kertoa, että ”Jumala tekee”. Me ihmiset emme tätä voi tehdä, koska emme ole kuulleet sanoja itsensä Jumalan suusta.

1 Moos. 16:7-10. Herran enkeli kohtasi Hagarin autiomaassa vesilähteellä, joka oli Surin tien varressa. Hän sanoi: "Hagar, Sarain orjatar, mistä olet tulossa ja minne olet menossa?" Hagar vastasi: "Minä olen paennut emäntäni Sarain luota." Silloin Herran enkeli sanoi hänelle: "Palaa emäntäsi luo ja ota nöyrästi vastaan hänen kurituksensa." Herran enkeli sanoi hänelle vielä: "Minä teen sinun jälkeläistesi määrän niin suureksi, ettei sitä voi laskea."

Tässä kaksi enkeliä ja esiolevainen Jeesus tulivat vierailulle Aabrahamin luo. Aabraham näki kolme miestä. Yhtä näistä miehistä kuitenkin Raamattu mainitsee nimellä ”Herra”, jota sanaa ei käytetä yhdestäkään enkelistä. Lisäksi tämä ”kolmas mies” puhuu Jumalan toiminnastaan minä-muodossa (jae 19). Enkeli, lähettiläs, sanaa käytetään myös Jeesuksesta esiolevaisena. Se onko kyseessä Herran enkeli vai Herra itse, käy toisinaan ilmi lähettilään sanoista.

Enkelit eivät poikenneet tavallisista ihmisistä, he söivät ja käyttäytyivät muutenkin kuin ihmiset.

1 Moos. 18:1-2. Herra ilmestyi Abrahamille Mamren tammistossa. Abraham istui telttansa ovella päivän ollessa kuumimmillaan, ja kun hän kohotti katseensa, hän näki kolmen miehen lähestyvän. …

18:9-14. Miehet kysyivät Abrahamilta: "Missä on vaimosi Saara?" Hän vastasi: "Tuolla teltassa." Silloin yksi heistä sanoi: "Ensi vuonna minä palaan sinun luoksesi tähän samaan aikaan, ja silloin on vaimollasi Saaralla poika." Mutta Saara oli hänen takanaan teltan ovella kuuntelemassa. Abraham ja Saara olivat jo vanhoja ja ikääntyneitä, eikä Saara voinut enää saada lasta. Siksi Saara naurahti itsekseen ja ajatteli: "Voisiko näin kuihtuneessa naisessa vielä herätä halu? Miehenikin on jo käynyt vanhaksi." Silloin Herra kysyi Abrahamilta: "Miksi Saara nauroi? Miksi hän ajatteli: 'Voisinko minä todella vielä synnyttää, vaikka olen näin vanha?' Onko Herralle mikään mahdotonta? Ensi vuonna minä palaan luoksesi tähän samaan aikaan, ja silloin Saaralla on poika."

18:16-19. Sitten miehet nousivat ja lähtivät Sodomaan päin, ja Abraham saattoi heitä kappaleen matkaa. Herra ajatteli: "Miksi salaisin Abrahamilta, mitä aion tehdä? Onhan Abrahamista polveutuva suuri ja mahtava kansa, ja hänen saamansa siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille. Minähän olen valinnut hänet, että hän käskisi poikiaan ja jälkeentulevaa sukuaan pysymään Herran tiellä ja noudattamaan oikeutta ja vanhurskautta, jotta minä voisin täyttää sen lupauksen, jonka olen Abrahamille antanut."

19:1-3. Kun enkelit (kaksi enkeliä, esiolevainen Kristus ei enää ollut heidän mukanaan) saapuivat illan suussa Sodomaan, oli Loot istumassa kaupunginportin aukiolla. Heidät nähdessään hän nousi, meni heitä vastaan, heittäytyi kasvoilleen maahan ja tervehti heitä sanoen: "Tulkaa, herrani, minun matalaan majaani yöksi, niin voitte pestä matkan pölyt jaloistanne. Heti aamusta voitte sitten jatkaa matkaanne." He vastasivat: "Ei, me yövymme ulkosalla." Mutta Loot pyyteli heitä hartaasti, kunnes he lähtivät hänen mukaansa ja tulivat hänen kotiinsa. Hän valmisti heille runsaan aterian ja leipoi happamattomia leipiä, ja he söivät.

Valtiaasta (Jeesus Kristus) käytetään tässä nimeä ”Liiton enkeli”.

Mal. 3:1-2. Minä lähetän sanansaattajani raivaamaan edelläni tietä. Ja aivan äkkiä tulee temppeliinsä Valtias, jota te odotatte, ja Liiton enkeli, jota te kaipaatte. Hän saapuu, sanoo Herra Sebaot. Kuka voi kestää sen päivän, jolloin hän tulee, kuka voi seistä horjumatta, kun hän ilmestyy? Sillä hän on kuin ahjon hehku, hän puhdistaa kuin vahvin lipeä.

Osa käsikirjoituksista lisää tekstiin hakasulkeissa olevat sanat. Ne on ilmeisesti lisätty selittämään sitä, miksi sairaat olivat ao. paikassa koolla. Teksti kertoo ihmisten uskomuksesta, ei Jumalan päätöksestä tai toiminnasta. Jumala ei paranna sitä, joka on nopein tai paras, vaan hänet, joka avuttomana tarvitsee Häntä.

Joh. 5:2-4. Jerusalemissa on Lammasportin lähellä allas, jonka hepreankielinen nimi on Betesda. Sitä reunustaa viisi pylväshallia, ja niissä makasi suuri joukko sairaita: sokeita, rampoja ja halvaantuneita. [Nämä odottivat, että vesi alkaisi liikkua. Aika ajoin näet Herran enkeli laskeutui lammikkoon ja pani veden kuohumaan, ja se, joka ensimmäisenä astui kuohuvaan veteen, tuli terveeksi, sairastipa hän mitä tautia tahansa.]

Enkeli ei itse kertonut evankeliumia Jeesuksesta. Enkeli vain kertoi, keneltä ihmiseltä Kornelius kuulisi evankeliumin. Koska enkeli oli Herran lähettiläs ja toimi Herran arvovallalla, kuin Herra itse olisi ollut läsnä, ei ollut väärin kutsua enkeliä Herraksi. (Herrottelu kohdistui Jumalaan, ei niinkään enkeliin.)

Apt. 10:1-5. Kesareassa oli Cornelius-niminen mies, joka palveli sadanpäällikkönä niin sanotussa Italialaisessa kohortissa. Hän oli hurskas ja jumalaapelkäävä, niin kuin koko hänen perhekuntansakin, hän antoi runsaasti almuja juutalaisille ja rukoili alati Jumalaa. Kerran hän iltapäivällä yhdeksännen tunnin vaiheilla näki näyssä selvästi Jumalan enkelin, joka tuli hänen luokseen ja sanoi: "Cornelius!" Cornelius tuijotti peloissaan enkeliä ja kysyi: "Mitä tahdot, herra?" Enkeli vastasi: "Rukouksesi ja almusi ovat uhrina nousseet Jumalan eteen, ja hän on muistanut sinut. Lähetä nyt miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, jota kutsutaan myös Pietariksi.

Hänellä, joka palvoo enkeleitä, ei ole yhteyttä Kristukseen.

Kol. 2:18-19. Teidän voittajan palkintoanne ei saa riistää teiltä kukaan, joka nöyryyttää itseään kieltäymyksin, vajoaa näkyihinsä ja palvoo enkeleitä. Sellaisen ihmisen tekevät hänen omat tyhjät ajatuksensa ylpeäksi, eikä hänellä ole yhteyttä Kristukseen, päähän, joka huolehtii koko ruumiista ja pitää sitä nivelten ja jänteiden avulla koossa, niin että se kasvaa Jumalan tarkoittamalla tavalla.

Vaikka enkelit ovat meitä varten, ovat he Jumalan hallintavallassa, eivät meidän. Me emme voi itse suoraan käskeä enkeleitä, kuten emme Pyhää Henkeäkään. Voimme vain Pyytää Jumalaa toimimaan.

Enkelit ovat alistettu Jeesuksen käskyvallan alle.

Hebr. 1:14. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä, jotka saavat osakseen autuuden.

1 Piet. 3:21-22. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä, vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. Sen perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus, hänen, joka on mennyt taivaaseen ja istuu Jumalan oikealla puolella ja jolle on alistettu enkelit, vallat ja voimat.

Vaikka enkeleillä on valtaa ja voimaa, nekään eivät herjaa tai tuomitse. (Enkelit kyllä sitten aikanaan toimivat Jumalan tuomioiden toteuttajina.)

2 Piet. 2:9-12. Herra siis voi pelastaa koetuksesta ne, jotka häntä pelkäävät, mutta jumalattomien hän antaa rangaistuksen alaisina odottaa tuomion päivää - varsinkin niiden, jotka seuraavat saastaisia ruumiin haluja ja halveksivat Herraa ja hänen valtaansa. Nuo itseään täynnä olevat röyhkimykset eivät kaihda herjaamasta henkivaltojakaan, vaikka edes enkelit, joilla on enemmän voimaa ja valtaa, eivät Herran edessä niitä herjaa ja tuomitse. Nuo ihmiset herjaavat sellaista, mitä eivät tunne. …

Jumalan enkeleitä on paljon. He ovat samanmielisiä Jeesuksen arvollisuudesta.

Ilm. 5:11-12. Valtaistuimen, olentojen ja vanhinten ympärillä näin suuren joukon enkeleitä ja kuulin heidän äänensä. Heitä oli lukemattomia, kymmenentuhatta kertaa kymmenentuhatta ja tuhat kertaa tuhat, ja he lausuivat kovalla äänellä: - Karitsa, joka on teurastettu, on arvollinen saamaan vallan, rikkauden, viisauden ja voiman, kunnian, kirkkauden ja ylistyksen.

Saatana ja siihen liittoutuneet enkelit on nyt heitetty ulos Jumalan taivaasta. Tästä kohdasta käy ilmi, että saatanaan liittyneitä enkeleitä on 1/3 osa lukemattomasta Jumalan enkelien määrästä.

Ilm. 12:1-. Taivaalla näkyi suuri tunnusmerkki: nainen, jolla oli pukunaan aurinko, kuu jalkojen alla ja pään päällä seppeleenä kaksitoista tähteä. Hän oli raskaana ja huusi tuskissaan synnytyspolttojen vaivaamana. (Tämän on kuvattu tulkitsevan Israelia.)

Toinenkin tunnusmerkki näkyi taivaalla: suuri tulipunainen lohikäärme, jolla oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea ja kruunu kaikissa seitsemässä päässä. Pyrstöllään se pyyhkäisi pois kolmanneksen taivaan tähdistä ja sinkosi ne maahan. Lohikäärme asettui synnyttävän naisen eteen nielaistakseen lapsen heti kun se syntyy. (Lohikäärmeen on tulkittu kuvaavan sekä saatanaa että saatanan vallassa ollutta Rooman valtakuntaa. Herodes oli Rooman vasalli.)

Nainen synnytti lapsensa, pojan, joka on paimentava maailman kansoja rautaisella sauvalla. Tämä lapsi temmattiin Jumalan ja hänen valtaistuimensa luo, ja nainen pakeni autiomaahan. Jumala on sinne valmistanut hänelle turvapaikan, missä hänestä pidetään huolta tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää. (Tämä poikalapsi on Jeesus Kristus. Israelkin oli olemassa vaikkakin ”näkymättömissä”, vaikka Rooman valtakunta ja myöhemmin muut yrittivätkin hävittää juutalaiset maan päältä.)

Taivaassa syttyi sota. Mikael ja hänen enkelinsä kävivät taisteluun lohikäärmettä vastaan. Lohikäärme enkeleineen teki vastarintaa mutta kärsi tappion, eikä sille ja sen joukolle ollut enää sijaa taivaassa. Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: - Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt.

Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista, joka oli pojan synnyttänyt. Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään, mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle. (Meilläkin on sota saatanaa ja henkivaltoja vastaan.)

Enkelit ovat Jumalan palvelijoita, joita ei saa palvoa.

Ilm. 19:9-10. Enkeli sanoi minulle: "Kirjoita: Autuaita ne, jotka on kutsuttu Karitsan hääaterialle." Ja hän jatkoi: "Nämä ovat tosia Jumalan sanoja." Minä heittäydyin hänen jalkoihinsa kumartaakseni häntä, mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja veljesi, jotka olette Jeesuksen todistajia. Jumalaa sinun tulee kumartaa!" Jeesuksen todistajissa on profetoimisen Henki.

Ilm. 22:8-9. Minä, Johannes, olen kaiken tämän kuullut ja nähnyt. Kuultuani ja nähtyäni sen minä heittäydyin kasvoilleni kumartaakseni enkeliä, joka oli sen minulle näyttänyt. Mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja profeetat, sinun veljesi, ja kaikki ne, jotka ottavat varteen tämän kirjan sanat. Jumalaa sinun tulee kumartaa!"

Näyt - hallusinaatiot

Ensiksi pari kuulemaani tapausta:

Noin 20 vuotta sitten Suomen TV:ssä haastateltiin erästä näyttelijää. Hän kertoi kokemuksestaan johon liittyi hänen tyttärensä, näin; Hän heräsi aamulla ja huomasi aikuisen tyttärensä istuvan vuoteensa jalkopäässä veitsi kädessään. Tytär oli sanonut; ”Äiti, äänet käskevät minua tappamaan sinut, mutta äiti, enhän minä millään voi.”

Eräs eläkkeellä oleva upseeri kertoi elämänsä varrelta seuraavan tapahtuman; Hänen tehtävänsä oli astua osaston eteen ja ilmoittaa joukko-osastonsa valmius komppanian päällikölle. Tämän tehtävän hän hoiti juoppoputken jälkeisenä aamuna. Kertomansa mukaan, kaikki meni hyvin, kun hän ei välittänyt siitä pikku-ukosta, joka istui komppanian päällikön olkapäällä.

Wikipedian mukaan; Hallusinaatiolla eli aistiharhalla tarkoitetaan todellisena koettavaa aistimusta, jota kuitenkin pidetään keskushermoston tuottamana eikä mihinkään todelliseen ulkoiseen ärsykkeeseen perustuvana. Aistiharha voidaan kokea minkä tahansa aistin välittämäksi: Silloin ihminen näkee, kuulee, tuntee, maistaa tai haistaa jotakin, jolle ei ulkoisesta, yhdessä havainnoidusta maailmasta löydy vastinetta. Yleisimpiä hallusinaatioita ovat näkö- ja kuuloharhat. Hallusinaatio on eri asia kuin illuusio eli havaintovirhe, jossa on kyse todellisen ulkoisen ärsykkeen virheellisestä tulkinnasta. Illuusioita ovat esimerkiksi ulkomaailmasta peräisin olevat ”harhanäyt” kuten optiset harhat ja kangastukset.

Hallusinaatioita esiintyy myös terveillä ihmisillä. Hallusinaation kokeminen sinänsä ei ole vaarallista eikä sairasta. Hallusinaatioita esiintyy mm. puoliunessa, erittäin väsyneenä ja huumausaineiden, kuten LSD:n vaikutuksen alaisena. Juoppohulluus saattaa vieroitusvaiheessa aiheuttaa hallusinaatioita kuten mielikuvituksellisien olentojen näkemistä.

Hallusinaatiot ovat lähes aina suhteellisen lyhytaikaisia ja yksipuolisia. Niitä ei voida esimerkiksi yhtä aikaa tunnustella, kuunnella ja katsella eri puolilta.

Joissakin tapauksissa, etenkin psykooseissa, hallusinaatiot ovat ahdistavia, ja niistä pyritään pääsemään eroon. Psykoottisella ihmisellä voi joskus olla jatkuvia harha-aistimuksia, joita hän saattaa kokea jopa koko elämänsä ajan. Psykoottinen ihminen ei aina ymmärrä hallusinaatioiden olevan harhoja, vaan saattaa pitää esimerkiksi näkemiään outoja asioita todellisina.

Ihmisellä näyttää olevan valmius näkyjen näkemiseen. Näyttää myös siltä, että ihmisen aistit voidaan ”pimentää” siten, että ihminen ei näe todellisuutta. Esim. toisen maailmansodan aikana eräs henkilö vei Raamatun mukanaan keskitysleirille kainalossaan näkyvillä, vaikka tarkastuspisteessä vietiin kaikki vaatteita myöten.

Esimerkkejä Raamatusta;

2. Kun. 6:13-20. (Syyrian) Kuningas sanoi: "Menkää ottamaan selvää, missä hän (profeetta Elisa) on, että voin lähettää miehiäni vangitsemaan hänet." Kun hän sai tiedon, että Elisa oli Dotanissa, hän lähetti sinne suuren joukon sotilaita hevosineen ja vaunuineen. He tulivat yöllä ja saartoivat kaupungin. Kun Jumalan miehen palvelija aamulla nousi ja meni ulos, kaupungin ympärillä oli kaikkialla sotilaita, hevosia ja vaunuja. Palvelija sanoi Elisalle: "Voi, herrani! Mitä me nyt teemme?" "Älä pelkää", Elisa vastasi, "meillä on puolellamme enemmän väkeä kuin heillä." Hän rukoili Herraa ja sanoi: "Herra, avaa hänen silmänsä, jotta hän näkisi." Herra avasi palvelijan silmät, ja hän näki, että vuori Elisan ympärillä oli tulisia hevosia ja vaunuja täynnään. Kun syyrialaiset tulivat Elisaa kohti, hän rukoili Herraa sanoen: "Sumenna heidän silmänsä." Herra teki Elisan pyynnön mukaisesti ja sumensi heidän silmänsä. Elisa sanoi heille: "Ei tämä ole oikea tie eikä oikea kaupunki. Tulkaa minun perässäni, minä vien teidät sen miehen luo, jota te etsitte." Hän johdatti sotilaat Samarian kaupunkiin. Kun he tulivat sinne, Elisa sanoi: "Herra, avaa heidän silmänsä, niin että he näkevät." Herra avasi heidän silmänsä, ja kun he taas näkivät, he huomasivat olevansa keskellä Samarian kaupunkia.

1. Sam. 26:12. Daavid otti itse Saulin pään vierestä keihään ja vesipullon, ja he menivät pois. Kukaan ei nähnyt tai huomannut mitään, kukaan ei edes herännyt. Kaikki nukkuivat, sillä Herra oli vaivuttanut heidät syvään uneen.

Ap. t. 12:6-19. Sen päivän vastaisena yönä, jona Herodes aikoi asettaa Pietarin oikeuden eteen, Pietari nukkui kahden sotilaan välissä. Hänet oli sidottu kaksin kahlein, ja lisäksi vankilan ovella oli vartiomiehet. Mutta yhtäkkiä hänen edessään seisoi Herran enkeli ja huone oli täynnä valoa, ja enkeli töytäisi Pietarin hereille … Pietari lähti enkelin mukaan. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt, että se, mitä hänelle tapahtui, oli totta, vaan luuli sitä näyksi. He ohittivat ensimmäisen vartion, sitten toisen ja tulivat rautaportille, joka vei kaupungille. Se aukeni heille itsestään, ja niin he astuivat ulos ja lähtivät kulkemaan kujaa pitkin. Yhtäkkiä enkeli oli poissa. Silloin Pietari tajusi, mistä oli kysymys … Aamulla sotilaiden keskuudessa syntyi tavaton hämminki. Mitä oli tapahtunut Pietarille? Kun Herodes etsinnöistä huolimatta ei saanut häntä käsiinsä, hän kuulusteli vartijoita ja käski teloittaa heidät.

2. Kor. 4:3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

1. Joh. 2:11. Mutta se, joka vihaa veljeään, on pimeydessä. Hän vaeltaa pimeässä eikä tiedä, minne on menossa, sillä pimeys on sokaissut hänen silmänsä.

Jumalan toiminta näkyjen antamisessa tai aistien ”pimentämisessä” ei ole harvinaista. Silloin kun Jumala sen tekee, se edesauttaa Jumalan tahdon toteutumista. Jumala on aina elämän puolella. Sen sijaan sielunvihollinen pyrkii pimittämään evankeliumin ihmisiltä kaikin mahdollisin keinoin. Sielunvihollinen pyrkii tappamaan ja tuhoamaan.

Joh. 10:10. Varas tulee vain varastamaan, tappamaan ja tuhoamaan. Minä (Jeesus) olen tullut antamaan elämän, yltäkylläisen elämän.

Joh. 8:44. Te (ne fariseukset, jotka halusivat tappaa Jeesuksen) olette lähtöisin Saatanasta. Hän on teidän isänne, ja hänen halunsa te tahdotte tyydyttää. Saatana on ollut murhaaja alusta asti. Hän on kaukana totuudesta, se on hänelle vieras. Kun hän valehtelee, hän todella puhuu omiaan, sillä hän on valehtelija ja valheen isä.

Näyt voivat tulla Jumalalta, ihmisen omasta mielestä tai sielunviholliselta.

Esimerkki Jumalalta tulleesta näystä;

1. Moos. 28:10-16. ... Yöllä Jaakob näki unessa portaat, jotka ulottuivat maasta taivaaseen, ja Jumalan enkelit kulkivat niitä ylös ja alas. Sitten hän näki, että Herra seisoi hänen vieressään ja sanoi: "Minä olen Herra, isäsi Abrahamin Jumala ja Iisakin Jumala. Tämän maan, jolla sinä makaat, minä annan sinulle ja sinun jälkeläisillesi. Sinun jälkeläisesi tulevat lukuisiksi kuin maan tomuhiukkaset, ja sinun sukusi levittäytyy länteen ja itään, pohjoiseen ja etelään. Sinun ja sinun jälkeläistesi saama siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille. Minä olen sinun kanssasi ja varjelen sinua, minne ikinä menetkin, ja tuon sinut takaisin tähän maahan. Minä en hylkää sinua, vaan täytän sen, minkä nyt olen sinulle luvannut." Jaakob heräsi unestaan ja sanoi: "Herra on totisesti tässä paikassa, enkä minä tiennyt sitä."

Esimerkki ihmisen omasta mielestä tulleesta näystä;

Jer. 28:1-13. … astui profeetta Hananja, Asurin poika Gibeonista, Jeremian eteen Herran temppelissä. Pappien ja kansanjoukon kuullen Hananja sanoi: "Herra Sebaot, Israelin Jumala, sanoo: Minä särjen Babylonian ikeen! Ennen kuin kaksi vuotta on kulunut, minä tuon tähän paikkaan takaisin kaikki Herran temppelin esineet, jotka Babylonian kuningas Nebukadnessar vei täältä mukanaan Babyloniaan. Myös Juudan kuninkaan Jekonjan, Jojakimin pojan, ja kaikki muut Juudan pakkosiirtolaiset, jotka joutuivat Babyloniaan, minä tuon tänne takaisin. Minä särjen Babylonian ikeen, sanoo Herra."

Mutta profeetta Jeremia sanoi profeetta Hananjalle pappien ja temppeliin kokoontuneen kansan kuullen: "Aamen! Kunpa Herra tekisikin niin! …

Silloin Hananja otti ikeen Jeremian niskasta ja särki sen. Hananja sanoi koko kansanjoukon kuullen: "Herra sanoo: Näin minä särjen Babylonian kuninkaan Nebukadnessarin ikeen kaikkien kansojen niskasta, ennen kuin kaksi vuotta on kulunut." Sen kuultuaan Jeremia lähti pois.

Jonkin ajan kuluttua siitä, kun Hananja oli särkenyt ikeen Jeremian niskasta, Jeremialle tuli tämä Herran sana: "Mene Hananjan luo ja sano hänelle: Näin sanoo Herra: Sinä särjit puisen ikeen mutta nostat sen tilalle rautaisen!

Esimerkki sielunviholliselta itseltään tulleesta näystä;

Job 4:12-21. Kuin varkain tuli jostakin sana, minun (Elifas) korvani kuulivat kaukaisen huminan. Se tuli niin kuin uninäyt tulevat häilyen yössä keskelle syvintä unta, se kouraisi minua, ja minä vapisin, kaikki jäseneni tärisivät kauhusta, minä tunsin henkäyksen kasvoillani, ihokarvani nousivat pystyyn, kun jokin pysähtyi eteeni, en tiedä mikä, silmieni edessä outo hahmo. Tuli hiljaista, ja minä kuulin äänen: Voiko ihminen olla oikeassa ja Jumala väärässä? Voiko ihminen olla puhdas Luojansa silmissä? Ei Jumala luota edes omiin palvelijoihinsa, enkeleitäänkin hän nuhtelee virheistä. Kuinka hän luottaisi savimajan asukkaisiin? Tomusta heidät on tehty, hän voi musertaa heidät kuin koiperhosen. Aamulla ihminen herää, illalla hän on poissa ja unohdettu, ikuisiksi ajoiksi, hänen telttanuoransa kiskaistaan irti, ja hän kuolee tietämättä, miksi.

Job 42:7. Kun Herra oli puhunut Jobille, hän sanoi temanilaiselle Elifasille: "Minä olen vihastunut sinuun ja kahteen kumppaniisi, sillä te olette puhuneet minusta vastoin totuutta, toisin kuin palvelijani Job.

Miten me erotamme nämä toisistaan? Mistä tiedämme, onko oikein totella jotain näkyä vai ei?

Aiheuttaako näyn antaja pelkoa? (Näky itsessään voi olla pelottava.) Kun Jumala lähestyy ihmistä, Hän usein sanoo; ”Älä pelkää”.

Jos näyn tai sanoman vaikutus on pelkästään säikäyttävä, ”niin kuin kettu hyppäisi kanaparven keskelle”, ilman toivoa, voi sanoma olla väärä. Myös pelkästään hyviä asioita sisältävä näky voi olla väärä, jos se ei sisällä kehotusta parannukseen.

1. Moos. 15:1. Näiden tapausten jälkeen tuli Abramille näyssä tämä Herran sana: "Älä pelkää, Abram. Minä olen sinun kilpesi, ja sinun palkkasi on oleva hyvin suuri."

Luuk. 1:12-13. Enkelin nähdessään Sakarias säikähti ja joutui pelon valtaan. Mutta enkeli puhui hänelle: "Älä pelkää, Sakarias. Rukouksesi on kuultu, ...

Ilm. 1:17. Hänet nähdessäni minä vaivuin hänen jalkoihinsa kuin kuollut. Mutta hän laski oikean kätensä päälleni ja sanoi: "Älä pelkää. Minä olen ensimmäinen ja viimeinen, …

Onko näyn ilmoitus Raamatun sanoman mukainen? Viekö näyn sisältämä sanoma eroon Raamatun ilmoituksesta? Jumalalta tullut näky ei koskaan ole Raamatun vastainen.

Ps. 119:160. Totuus on sinun (Herra) sanasi perusta, oikeat ja ikuiset ovat sinun päätöksesi.

Jes. 45:21-23. Keskustelkaa yhdessä ja muistelkaa, ilmoittakaa ja kertokaa meille: kuka antoi tästä tiedon jo ammoin, kuka kertoi sen aikoja sitten? Kuka muu kuin minä, Herra! Ei ole muuta jumalaa kuin minä. Minä olen vanhurskas pelastaja, ei ole ketään muuta. Kääntykää minun puoleeni, maan kaikki ääret, antakaa pelastaa itsenne, sillä minä olen Jumala, eikä muuta jumalaa ole. Minä olen vannonut itseni kautta, minun suuni on lausunut tämän totuuden, peruuttamattoman sanan: - Minun edessäni on notkistuva jokainen polvi, jokainen suu on vannova minun nimeeni!

Joh. 17:17. Pyhitä heidät totuudellasi. Sinun sanasi on totuus.

1. Tess. 5:24. Hän, joka teitä kutsuu, on uskollinen ja pitää lupauksensa.

Jumala vahvistaa pyydettäessä sanansa.

Tuom. 6:36-40. Gideon sanoi Jumalalle: "Osoita minulle, että todella teet minusta Israelin pelastajan, kuten olet luvannut. Minä tuon vastakerittyä villaa puimatantereelle. Jos huomisaamuna villassa on kastetta mutta maan pinta on kuiva, minä tiedän, että sinä teet minusta Israelin pelastajan, kuten olet luvannut." Kun Gideon varhain seuraavana aamuna puristi villoja, hän sai niistä puserretuksi kastetta kokonaisen maljallisen. Silloin Gideon sanoi Jumalalle: "Ethän vihastu minuun, jos vielä tämän kerran puhun sinulle. Anna minun tehdä villoilla vielä yksi koe. Tällä kertaa pysykööt villat kuivina, vaikka maa niiden ympärillä on kasteesta märkä." Ja Jumala teki sinä yönä niin. Villat olivat kuivia, vaikka maa oli kauttaaltaan kasteesta märkä.

Joh. 4:48. Jeesus sanoi hänelle (kuninkaan virkamies): "Te ette usko, ellette näe tunnustekoja ja ihmeitä."

Ap. t. 10:9-16. Seuraavana päivänä, kun (Korneliuksen lähettämät) miehet olivat matkalla ja jo lähestyivät kaupunkia, Pietari nousi kuudennen tunnin vaiheilla katolle rukoilemaan. Hänen tuli nälkä ja hän halusi ruokaa, mutta sillä aikaa kun ateriaa valmistettiin hän joutui hurmoksiin. Hän näki taivaan avoinna, ja taivaasta tuli alas ikään kuin suuri purjekangas, joka laskettiin maahan neljästä kulmastaan kannateltuna. Siinä oli kaikenlaisia maan eläimiä, nelijalkaisia ja matelijoita, sekä taivaan lintuja. Samassa hän kuuli äänen: "Nouse, Pietari! Teurasta ja syö!" Mutta hän vastasi: "Ei, ei, Herra! En ole koskaan syönyt mitään epäpuhdasta tai kiellettyä." Silloin ääni puhui uudelleen: "Minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi." Tämä tapahtui kolmesti. Heti sen jälkeen kangas nostettiin taivaaseen.

Ap. t. 16:7-9. Mysian puolelle tultuaan he yrittivät lähteä Bityniaan, mutta Jeesuksen Henki ei sallinut sitä, ja niin he kulkivat Mysian kautta ja tulivat Troakseen. Yöllä Paavali näki näyn. Makedonialainen mies seisoi hänen edessään ja pyysi: "Tule meren yli tänne Makedoniaan ja auta meitä."

Jumala ohjaa ihmisen toimintaa ennen kaikkea Sanansa mutta myös näkyjen kautta. Niille, jotka ovat sisällä Jumalan todellisuudessa, Hän voi ilmestyä suoraan. Muille Jumala puhuu vertauskuvallisilla tavoilla.

1. Moos. 40:8-13. He (Egyptin kuninkaan juomanlaskija ja leipuri) vastasivat: "Olemme nähneet unta, eikä täällä ole ketään, joka selittäisi unemme." Joosef sanoi: "Unien selitykset tulevat Jumalalta, mutta kertokaa kuitenkin unenne minulle." Ylijuomanlaskija kertoi unensa Joosefille sanoen: "Näin unta, että edessäni oli viiniköynnös ja viiniköynnöksessä oli kolme haaraa. Tuskin se oli puhjennut lehteen, kun se jo kukki, ja rypäleet kypsyivät sen tertuissa. Minulla oli kädessäni faraon malja, ja minä otin rypäleitä, puristin niiden mehun faraon maljaan ja annoin maljan faraon käteen." Joosef sanoi hänelle: "Tämä on unesi selitys. Nuo kolme haaraa tarkoittavat kolmea päivää. Kolmen päivän kuluttua farao ylentää sinut ja palauttaa sinut entiseen asemaasi, ja sinä saat antaa maljan faraon käteen niin kuin ennenkin, kun olit hänen juomanlaskijansa.

1. Moos. 41:15-25. Farao sanoi Joosefille: "Minä olen nähnyt unen, eikä kukaan osaa sitä selittää, mutta minulle on kerrottu, että sinä pystyt selittämään unen heti sen kuultuasi." Joosef vastasi: "Minä itse en pysty, mutta Jumala voi antaa faraolle suotuisan vastauksen." … "Faraon unet tarkoittavat samaa. Jumala on kertonut faraolle, mitä hän aikoo tehdä.

Ap. t. 7:54-55. Tämän kuullessaan neuvoston jäsenet olivat pakahtua raivosta ja kiristelivät hampaitaan. Mutta Pyhää Henkeä täynnä Stefanos nosti katseensa taivasta kohti ja näki Jumalan kirkkauden ja Jeesuksen, joka seisoi Jumalan oikealla puolella.

Ap. t. 9:17. Ananias lähti. Hän meni sisälle taloon, pani kätensä Saulin päälle ja sanoi: "Saul, veljeni! Herra on lähettänyt minut - Jeesus, joka ilmestyi sinulle, kun olit matkalla tänne. Hän lähetti minut, jotta saisit näkösi takaisin ja täyttyisit Pyhästä Hengestä."

Unet ennusmerkkeinä – miten sitten pitäisi suhtautua enneuniin?

Unetkin on arvioitava (… kertokoon unensa / muut arvioikoot).

1. Moos. 37:5-10. Kerran Joosef näki unen, ja kun hän oli kertonut sen veljilleen, he vihasivat häntä entistäkin enemmän. Hän näet sanoi heille: "Kuulkaapa, millaista unta minä näin! Me olimme pellolla lyhteitä sitomassa, ja yhtäkkiä minun lyhteeni nousi pystyyn ja teidän lyhteenne kokoontuivat ympärille ja kumartuivat maahan minun lyhteeni eteen." Veljet sanoivat hänelle: "Sinustako tulisi meidän kuninkaamme, sinäkö muka hallitsisit meitä?" Ja näiden unien ja puheiden takia he vihasivat häntä yhä enemmän.

Joosef näki vielä toisen unen ja kertoi senkin veljilleen: "Taas minä näin unta, ja siinä aurinko, kuu ja yksitoista tähteä kumartuivat minun eteeni." Kun hän oli kertonut tämän isälleen ja veljilleen, isä nuhteli häntä: "Mitä tuollaiset unet ovat olevinaan? Pitäisikö minun ja äitisi ja veljiesi muka tulla kumartamaan sinua?"

(Huom. Veljet kyllä kumarsivat Joosefia, isä ja äiti eivät kumartaneet. Sikäli kuitenkin uni toteutui, että Joosefista tuli ”maallisesti” suvun korkea-arvoisin henkilö. )

1. Kor. 14:29-30. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot. Jos joku muu läsnäolijoista saa ilmestyksen, edellisen puhujan tulee vaieta.

Ihmisen omasta mielestä nousevat uninäyt koskevat usein maallista menestymistä, ihmisen omaa hyvinvointia ja menestymistä. Jumalalta tulleet uninäyt kirkastavat Kristusta tavalla tai toisella.

Jer. 23:16-17. Näin sanoo Herra Sebaot: - Älkää kuunnelko tuollaisia profeettoja, älkää sanoja, joita he julistavat. He pettävät teitä! Omia kuvitelmiaan he vain puhuvat, eivät minun sanojani. Niille, jotka halveksivat minua, he hokevat: "Herra sanoo: 'Te saatte elää rauhassa.'" Niille, jotka paaduttavat sydämensä, he vakuuttavat: "Teitä ei kohtaa mikään onnettomuus."

Ef. 1:17-21. Minä rukoilen, että Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala, kirkkauden Isä, antaisi teille viisauden ja näkemisen hengen, niin että oppisitte tuntemaan hänet, ja että hän valaisisi teidän sisäiset silmänne näkemään, millaiseen toivoon hän on meidät kutsunut, miten äärettömän rikkaan perintöosan hän antaa meille pyhien joukossa ja miten mittaamaton on hänen voimansa, joka vaikuttaa meissä uskovissa. Se on sama väkevä voima, jota hän osoitti herättäessään Kristuksen kuolleista ja asettaessaan hänet istumaan oikealle puolelleen taivaassa, ylemmäksi kaikkia valtoja, voimia ja mahteja, ylemmäksi kaikkia herruuksia, jotka mainitaan tässä ja tulevassakin maailmassa.

Ilm. 19:10. Minä heittäydyin hänen jalkoihinsa kumartaakseni häntä, mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja veljesi, jotka olette Jeesuksen todistajia. Jumalaa sinun tulee kumartaa!" Jeesuksen todistajissa on profetoimisen Henki.

Ihmisen alitajunta tulee uniin. Unet ovat ihmisille jopa välttämättömiä. Ne asiat, jotka on painettu syvälle alitajuntaan ja joita ihminen ei halua kohdata, voivat antaa viitteitä olemassaolostaan unien välityksellä. Tästä on erään kristityn psykologin kertomus;

Henkilö oli nähnyt unen, jossa hän oli kellarissa joka alkoi täyttyä vedellä. Alhaalla veden rajassa oli hätäuloskäyntiä osoittava punainen valo, mutta hän hylkäsi sen heti kättelyssä. …

Henkilöä kuunnelleen kristityn psykologin mukaan hätäkäyntiä kuvaava punainen valo kertoi vertauskuvallisesti itsemurhan mahdollisuudesta.

Enteiden ja ennenäkyjen ongelma on siinä, että ne ohjaavat ihmisen toimintaa ja ihminen itse pyrkii tiedostamattaan toteuttamaan ne. Mikäli enteet ovat sielunviholliselta, pyrkii paholainen itse joukkoineen toteuttamaan ne. Koska paholainen ei pääse Jumalan lapsen uniin (joskus Jumala joutuu sallimaan poikkeuksen), pyrkii hän houkuttelemaan kristityn meedion luo. Tästä kertoi Kansanlähetyksen julistaja Liisi Jokiranta seuraavan tapauksen;

Tunnustava Jumalan lapsi meni ystävänsä kanssa meedion luo. Ystävä sai painostettua myös hänet kuuntelemaan meedion ennustusta. Hänen yllätyksekseen meedio kertoi aivan oikein kaiken sen, mitä hänelle oli tapahtunut. Lisäksi meedio kertoi, mitä hänelle tulisi tapahtumaan. Hän ei uskonut meediota. Hänen yllätyksekseen tapahtumat kuitenkin toteutuivat juuri sillä tavalla kuin meedio oli ne kertonut. Tämä Jumalan lapsi pelästyi. Hän tajusi mitä oli tehnyt – hän oli toiminut selvästi ilmoitettua Jumalan sanaa vastaan – hän oli tehnyt syntiä.

1. Aik. 10:13-14. Näin kuoli Saul, koska hän oli luopunut Herrasta eikä ollut totellut hänen sanaansa. Saul oli myös hakenut neuvoa vainajien hengiltä eikä Herralta. ...

Ap. t. 19:13-15. Myös jotkut kiertelevät juutalaiset henkienmanaajat alkoivat loitsiessaan lausua Herran Jeesuksen nimeä. … paha henki vastasi heille: "Jeesuksen minä tunnen ja Paavalinkin tiedän, …"

Ap. t. 16:16-18. Kun taas olimme menossa rukouspaikalle, kohtasimme orjatytön, jossa oli tietäjähenki ja joka ennustamalla hankki isäntäväelleen hyvät rahat. Tyttö lähti Paavalin ja meidän muiden perään ja huusi: "Nämä miehet ovat Korkeimman Jumalan palvelijoita ja osoittavat teille pelastuksen tien!" Näin hän teki useana päivänä, kunnes Paavali menetti kärsivällisyytensä, kääntyi ja sanoi hengelle: "Jeesuksen Kristuksen nimessä minä käsken sinua: lähde hänestä!" Siinä samassa henki lähti.

Hän tunnusti syntinsä ja sanoutui siitä irti. Sen jälkeen hänen elämänsä ei enää noudattanut meedion ilmoittamaa suuntaa.

Lopuksi:	1. Tess. 5:16-24. Iloitkaa aina. Rukoilkaa lakkaamatta. Kiittäkää kaikesta. Tätä Jumala tahtoo teiltä, Kristuksen Jeesuksen omilta. Älkää sammuttako Henkeä, älkää väheksykö profetoimisen lahjaa. Koetelkaa kaikkea ja pitäkää se mikä on hyvää. Pysykää erossa kaikesta pahasta. Itse rauhan Jumala pyhittäköön teidät kokonaan ja varjelkoon koko olemuksenne, teidän henkenne, sielunne ja ruumiinne, niin että olette nuhteettomat Herramme Jeesuksen Kristuksen tullessa. Hän, joka teitä kutsuu, on uskollinen ja pitää lupauksensa.

Jumalan toiminnan välikappaleet

Tärkeimmät Jumalan toimintaan liittyvät asiat ovat;

Jeesus Kristus joka; on Jumalan Sana ja jonka kautta on kaikki luotu ja sovitettu ja joka ylläpitää maailmankaikkeutta,

Hepr. 1:2-3. mutta näinä viimeisinä aikoina hän (Jumala) on puhunut meille Pojassaan, jonka hän on pannut kaiken perilliseksi ja jonka välityksellä hän myös on luonut maailmat. Poika on Jumalan sädehtivä kirkkaus, hänen olemuksensa kuva, ja hän ylläpitää kaikkea olemassa olevaa sanansa voimalla. Toimitettuaan puhdistuksen synneistä hän on asettunut korkeuksissa istuimelleen Majesteetin oikealle puolelle.

Ilm. 19:13. Hänellä (Kristuksella) oli pukunaan vereen kastettu viitta, ja hänen nimensä on Jumalan Sana.

Pyhä Henki, joka;

on toiminut Raamatun kirjoittajien taustalla,

puolustaa meitä kun joudumme ahdinkoon Jumalan sanaan kirjoitetun totuuden vuoksi,

johdattaa meitä (jos suostumme johdatettaviksi),

opettaa meidät ymmärtämään Jumalan sanaa, Raamattua, ja palauttaa meidät takaisin Raamatun oppiin (jos suostumme palaamaan),

antaa meille tehtäviä ja armolahjoja tehtävien suorittamiseksi,

valaisee omantuntomme niin, että pysymme totuudessa (Raamatun kertomassa evankeliumissa, joka on Jeesuksen Kristuksen sijaiskuolema meidän vuoksemme.),

vaikuttaa meissä lähimmäisenrakkauden.

Mark. 12:35-36. Temppelissä opettaessaan Jeesus puolestaan kysyi: "Kuinka lainopettajat voivat sanoa, että Messias on Daavidin poika? Daavid itse on Pyhän Hengen innoittamana sanonut: Herra sanoi minun herralleni: Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät jalkojesi alle.

2. Piet. 1:21. Yksikään profeetallinen sana ei ole tullut julki ihmisten tahdosta, vaan ihmiset ovat puhuneet Pyhän Hengen johtamina sen, minkä ovat Jumalalta saaneet.

2. Tim. 3:16. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään.

Mark. 13:11. Kun teitä viedään luovutettaviksi viranomaisille, älkää etukäteen olko huolissanne siitä mitä puhuisitte. Puhukaa ne sanat, jotka teille tuona hetkenä annetaan. Silloin ette puhu te, vaan Pyhä Henki.

2. Tim. 4:3-4. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja.

Luuk. 2:25-27. Jerusalemissa eli hurskas ja jumalaapelkäävä mies, jonka nimi oli Simeon. Hän odotti Israelille luvattua lohdutusta, ja Pyhä Henki oli hänen yllään. Pyhä Henki oli hänelle ilmoittanut, ettei kuolema kohtaa häntä ennen kuin hän on nähnyt Herran Voidellun. Hengen johdatuksesta hän tuli temppeliin, …

Apt. 16:6-8. He jatkoivat sitten matkaa Frygian ja Galatian halki, sillä Pyhä Henki esti heitä julistamasta sanaa Aasian maakunnassa. Mysian puolelle tultuaan he yrittivät lähteä Bityniaan, mutta Jeesuksen Henki ei sallinut sitä, ...

Apt. 5:32. Me olemme kaiken tämän todistajat - samoin Pyhä Henki, jonka Jumala on antanut niille jotka häntä tottelevat."

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

Apt. 13:2. Kerran, kun he olivat palvelemassa Herraa ja paastoamassa, Pyhä Henki sanoi: "Erottakaa Barnabas ja Saul minun työhöni, siihen tehtävään, johon minä olen heidät kutsunut."

1. Kor. 12:1-7. Veljet, haluan teidän olevan selvillä Pyhän Hengen lahjoista. … Hän antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi.

Room. 9:1. Vakuutan Kristuksen nimessä, että puhun totta, ja Pyhän Hengen valaisema omatuntoni todistaa, etten valehtele:

Ef. 1:13. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne.

Room. 15:30. Herramme Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Pyhän Hengen antamaan rakkauteen vedoten pyydän teitä, veljet, tukemaan minua taistelussani. Rukoilkaa Jumalaa puolestani,

2. Tim. 1:13-14. Pidä esikuvanasi niitä terveitä opetuksia, jotka olet minulta kuullut, ja säilytä se usko ja rakkaus, jonka Kristus Jeesus saa aikaan. Pidä meissä asuvan Pyhän Hengen avulla tallessa se hyvä, mikä on uskottu haltuusi.

Apt. 9:31. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi.

Jumalan toimintaa vastustavat;

Saatana,

1. Piet. 5:8. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä.

maailma,

Jaak. 4:4. Te uskottomat! Ettekö tiedä, että rakkaus maailmaan on vihaa Jumalaa kohtaan? Joka tahtoo olla maailman ystävä, asettuu Jumalan viholliseksi.

1. Joh. 5:19. Me tiedämme olevamme Jumalasta, mutta koko maailma on Pahan vallassa.

1. Joh. 5:4-5. Kaikki, mikä on syntyisin Jumalasta, voittaa maailman. Ja tämä on se voitto, tämä on maailman voittanut: meidän uskomme. Kuka sitten voittaa maailman, ellei se, joka uskoo, että Jeesus on Jumalan Poika?

Joh. 14:16-17. Minä (Jeesus Kristus) käännyn Isän puoleen, ja hän antaa teille toisen puolustajan, joka on kanssanne ikuisesti. Tämä puolustaja on Totuuden Henki. Maailma ei voi Henkeä saada, sillä maailma ei näe eikä tunne häntä. Mutta te tunnette hänet, sillä hän pysyy luonanne ja on teissä.

1. Joh. 2:15-17. Älkää rakastako maailmaa, älkää sitä, mikä maailmassa on. Jos joku rakastaa maailmaa, Isän rakkaudella ei ole hänessä sijaa. Sillä mitä kaikkea maailmassa onkin, ruumiin halut, silmien pyyteet ja mahtaileva elämä, se kaikki on maailmasta, ei Isästä. Ja maailma himoineen katoaa, mutta se, joka tekee Jumalan tahdon, pysyy iäti.

toiset ihmiset,

2. Tess. 3:2. Rukoilkaa myös, että varjeltuisimme pahoilta ja kelvottomilta ihmisiltä; kaikkihan eivät usko.

2. Tim. 3:13. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse.

Fil. 3:18-20. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita. Mutta me olemme taivaan kansalaisia, ja taivaasta me odotamme pelastajaksi Herraa Jeesusta Kristusta.

Ef. 4:13-14. Kun me kaikki sitten pääsemme yhteen ja samaan uskoon ja Jumalan Pojan tuntemiseen ja niin saavutamme aikuisuuden, Kristuksen täyteyttä vastaavan kypsyyden, silloin emme enää ole alaikäisiä, jotka ajelehtivat kaikenlaisten opin tuulten heiteltävinä ja ovat kavalien ja petollisten ihmisten pelinappuloita.

Juud. 1:16-19. Nuo ihmiset ovat osaansa tyytymättömiä valittelijoita, jotka elävät himojensa vallassa. Heidän puheensa ovat suurellisia, ja omaa etuaan tavoitellen he mielistelevät ihmisiä. Rakkaat ystävät! Muistakaa te, mitä Herramme Jeesuksen Kristuksen apostolit ovat ennalta puhuneet. Hehän sanoivat teille, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka elävät jumalattomien himojensa vallassa. Nämä luokittelevat ihmisiä, vaikka itse ovat ajatuksiltaan maallisia, Henkeä vailla.

Room. 1:25-32. He ovat vaihtaneet Jumalan totuuden valheeseen, he ovat kunnioittaneet ja palvelleet luotua eivätkä Luojaa - olkoon hän ikuisesti ylistetty, aamen. Siksi Jumala on jättänyt heidät häpeällisten himojen valtaan. Naiset ovat vaihtaneet luonnollisen sukupuoliyhteyden luonnonvastaiseen, ja miehet ovat samoin luopuneet luonnollisesta yhteydestä naisiin ja heissä on syttynyt himo toisiaan kohtaan. Miehet ovat harhautuneet harjoittamaan keskenään säädyttömyyttä ja saavat ansaitsemansa palkan. Koska he eivät ole antaneet arvoa Jumalan tuntemiselle, on Jumala jättänyt heidät arvottomien ajatusten valtaan, tekemään sellaista mikä ei sovi. He ovat täynnä kaikenlaista vääryyttä, halpamaisuutta, ahneutta ja pahuutta, täynnä kateutta, murhanhimoa, riitaisuutta, petollisuutta ja pahansuopuutta, he panettelevat ja parjaavat, vihaavat Jumalaa, ovat röyhkeitä ja pöyhkeitä, rehenteleviä ja pahanilkisiä, vanhemmilleen tottelemattomia, ymmärtämättömiä ja epäluotettavia, rakkaudettomia ja säälimättömiä. Vaikka he tietävät Jumalan säätäneen, että ne, jotka käyttäytyvät tällä tavoin, ovat ansainneet kuoleman, he toimivat itse näin, vieläpä osoittavat hyväksymistään, kun muut tekevät samoin.

minä itse.

Gal. 5:16-17. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte.

Room. 7:1-25. Veljet, tehän tunnette lain ja tiedätte, että laki hallitsee ihmistä niin kauan kuin hän elää. ... Kristuksen kuolemassa te hänen ruumiinsa jäseninä olette kuolleet vapaiksi laista ja kuulutte nyt toiselle, hänelle joka on herätetty kuolleista. Näin me kannamme hedelmää Jumalalle. …

Me tiedämme, että laki on hengellinen. Minä sitä vastoin olen turmeltunut ihminen, synnin orjaksi myyty. En edes ymmärrä, mitä teen: en tee sitä, mitä tahdon, vaan sitä, mitä vihaan. Ja jos kerran teen sitä, mitä en tahdo, silloin myönnän, että laki on hyvä. Niinpä en enää teekään itse sitä, mitä teen, vaan sen tekee minussa asuva synti. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia.

Room. 8:10. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi.

Valitettavasti (minun oman näkemykseni mukaan) alla oleva Raamatun sana ei tällä hetkellä toteudu Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa, sillä vastustajien väitteitä ei kumota vaan niihin yhdytään.

Tit. 1:7-9. Seurakunnan kaitsijan (piispan) täytyy näet olla nuhteeton, koska hän hoitaa Jumalan hänelle uskomaa tehtävää. Hän ei saa olla ylimielinen eikä äkkipikainen, ei juomiseen taipuvainen, väkivaltainen eikä oman edun tavoittelija, vaan hänen on oltava vieraanvarainen, hyväntahtoinen, harkitseva, oikeamielinen, hurskas ja itsensä hillitsevä. Hänen on pidettävä kiinni oppimme mukaisesta, luotettavasta sanasta, niin että hän kykenee myös rohkaisemaan toisia terveellä opetuksella ja kumoamaan vastustajien väitteet.

2. Joh. 1:9. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika.

Kaikki eivät pääse taivaaseen, vaikka ”kirkon mies”, Kylliäinen, niin aikoinaan sanoi. Monet kirkon kaitsijoista eivät ole sanoutuneet niistä opeista irti ja sillä tiellä he ovat jatkaneet yhä syvemmälle luopumukseen. Kirkkoa ei kuitenkaan tule hylätä, vaan rukoilla sen puolesta, josko Jumala joko muuttaisi kaitsijoiden sydämen tai siivoaisi heidät syrjään (niin kuin Hän teki Israelin kuninkaalle Saulille). Oman kokemukseni mukaan Jumala vastaa myös tällaisiin rukouksiin.

1. Sam. 10:9. Samalla hetkellä kun Saul (Israelin ensimmäinen kuningas) kääntyi lähteäkseen pois Samuelin luota, Jumala antoi hänelle uuden sydämen, ...

1. Sam. 15:22-23. Silloin Samuel sanoi: Kumpi on Herralle mieleen, uhrit vai kuuliaisuus? Kuuliaisuus on parempi kuin uhri, totteleminen parempi kuin oinasten rasva. Kapinointi on noituuden vertainen synti, röyhkeys on kuin pettävät jumalankuvat. Sinä olet hylännyt Herran sanan. Siksi hän hylkää sinun kuninkuutesi.

1. Sam. 15:27-28. Kun Samuel kääntyi lähteäkseen pois, Saul tarttui hänen viittansa liepeeseen, niin että se repesi. Samuel sanoi hänelle: "Herra on tänään repäissyt Israelin kuninkuuden sinun käsistäsi ja antanut sen toiselle, joka on sinua parempi.

Missä roolissa ahdinko ja vaikeudet ovat Jumalan toiminnan välikappaleina? Ne kasvattavat meitä pitämään kiinni Kristuksesta ja Jumalan sanasta.

Jaak. 1:12-14. Autuas se, joka koettelemuksessa kestää. Sen kestettyään hän on saava voitonseppeleeksi elämän. Jumala on sen luvannut niille, jotka häntä rakastavat. Älköön kukaan kiusauksiin jouduttuaan ajatelko, että kiusaus tulee Jumalalta. Jumala ei ole pahan kiusattavissa, eikä hän itse kiusaa ketään. Jokaista kiusaa hänen oma himonsa; se häntä vetää ja houkuttelee.

Room. 5:3-5. Me riemuitsemme jopa ahdingosta, sillä tiedämme, että ahdinko saa aikaan kestävyyttä, kestävyys auttaa selviytymään koetuksesta ja koetuksesta selviytyminen antaa toivoa. Eikä toivo ole turha, sillä Jumala on vuodattanut rakkautensa meidän sydämiimme antamalla meille Pyhän Hengen.

Room. 8:28-39. Me tiedämme, että kaikki koituu niiden parhaaksi, jotka rakastavat Jumalaa ja jotka hän on suunnitelmansa mukaisesti kutsunut omikseen. … Kun hän ei säästänyt omaa Poikaansakaan vaan antoi hänet kuolemaan kaikkien meidän puolestamme, kuinka hän ei lahjoittaisi Poikansa mukana meille kaikkea muutakin? … Mikä voi erottaa meidät Kristuksen rakkaudesta? Tuska tai ahdistus, vaino tai nälkä, alastomuus, vaara tai miekka? On kirjoitettu: Sinun tähtesi meitä surmataan kaiken aikaa, meitä kohdellaan teuraslampaina. Mutta kaikissa näissä ahdingoissa meille antaa riemuvoiton hän, joka on meitä rakastanut. Olen varma siitä, ettei kuolema eikä elämä, eivät enkelit, eivät henkivallat, ei mikään nykyinen eikä mikään tuleva eivätkä mitkään voimat, ei korkeus eikä syvyys, ei mikään luotu voi erottaa meitä Jumalan rakkaudesta, joka on tullut ilmi Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

Mikä sitten on ihmisen osuus niihin asioihin, joilla Jumala vie asiaansa maailmassa eteenpäin?

Me olemme osa Kristuksen voittokulkuetta.

Jos tunnemme Kristuksen, Hän antaa meistä levitä jotain sellaista, joka jakaa kuulijat kuolleisiin ja eläviin. Elävien kanssa meidät yhdistää sama Henki. ”Kuolleet” me saamme silmillemme.

2. Kor. 2:14-16. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän. Mutta kuka on tähän kelvollinen?

1. Piet. 4:4. Nyt he kummeksuvat sitä, että te ette enää riennä heidän kanssaan samaan riettauden virtaan, ja syytävät herjauksiaan.

1. Kor. 12:13. … Yksi ja sama Henki on yhdistänyt meidät, kaikki me olemme saaneet juoda samaa Henkeä.

Se, että joku ottaa Kristuksen sydämeensä ja tulee eläväksi, on Jumalan työtä meissä.

Jumala on tarkoittanut meidät tekemään hyviä tekoja, mutta ne toteutuvat ainoastaan kun elämme Kristuksen yhteydessä.

Ef. 2:10. Mekin olemme Jumalan tekoa, luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

Ef. 2:10 (edellinen käännös) Sillä me olemme hänen tekonsa, luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme.

Me voimme jouduttaa Jumalan tuomioiden toteutumista elämällä Jumalan tahdon mukaista elämää.

2. Piet. 3:10-14. Herran päivä tulee kuin varas. Sinä päivänä taivaat katoavat jylisten, taivaankappaleet palavat ja hajoavat. Silloin paljastuu maa ja kaikki, mitä ihminen on maan päällä saanut aikaan. Koska tämä kaikki näin hajoaa, millaisia onkaan pyhässä elämässä ja hurskaissa teoissa oltava niiden, jotka odottavat Jumalan päivää ja jouduttavat sen tuloa - tuon päivän, joka saa taivaat liekehtien hajoamaan ja taivaankappaleet sulamaan kuumuudesta. Mutta meillä on hänen lupauksensa, ja siihen luottaen me odotamme uusia taivaita ja uutta maata, joissa vanhurskaus vallitsee. Rakkaat ystävät! Kun te tätä kaikkea odotatte, pyrkikää siihen, että Herra aikanaan voisi havaita teidät puhtaiksi ja moitteettomiksi ja teillä olisi rauha.

Tunnustamalla omat synnit ja rukoilemalla toisten puolesta saamme paljon aikaan.

Jaak. 5:16. Tunnustakaa siis syntinne toisillenne ja rukoilkaa toistenne puolesta, jotta parantuisitte. Vanhurskaan rukous on voimallinen ja saa paljon aikaan.

Opettelemalla Jumalan sanaa, Raamattua, ja ojentautumalla sen mukaan, meistä tulee hyvään kykeneviä.

2. Tim. 3:16-17. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Rakastamalla me saamme toiset Kristuksen yhteyteen.

1. Piet. 3:8-9. Ja lopuksi: olkaa kaikki yksimielisiä, jakakaa toistenne ilot ja surut, rakastakaa toisianne ja olkaa hyväsydämisiä ja nöyriä. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Jumalan käytössä olleita Raamatun henkilöitä.

Nooa

Nooa sai armon Jumalan silmien edessä (jae 8 alkutekstin mukaan). Jumala valitsi Nooan, että ihmissuku voisi jatkua. Nooa osoitti uskovansa Jumalan sanaan toteuttamalla sitä elämässään (rakensi arkin).

1. Moos. 6:7-8. Ja Herra sanoi: "Minä hävitän maan päältä ihmiset, jotka minä loin, sekä ihmiset että karjan, matelijat ja taivaan linnut; sillä minä kadun ne tehneeni". Mutta Nooa sai armon Herran silmien edessä.

1. Moos. 6:22. Nooa teki kaiken niin kuin Jumala oli häntä käskenyt.

Aabraham

Jumala kutsui Aabrahamin, että olisi suku (ja myöhemmin kansa) josta Kristus voisi syntyä. Myös Aabraham osoitti uskovansa Jumalan sanaan toteuttamalla sitä elämässään (mm. lähti elämään muukalaisena Kanaanin maahan).

1. Moos. 12:1-4. Herra sanoi Abramille: "Lähde maastasi, asuinsijoiltasi ja isäsi kodista siihen maahan, jonka minä sinulle osoitan. Minä teen sinusta suuren kansan ja siunaan sinua, ja sinun nimesi on oleva suuri ja siinä on oleva siunaus. Minä siunaan niitä, jotka siunaavat sinua, ja kiroan ne, jotka sinua kiroavat, ja sinun saamasi siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille." Niin Abram lähti Herran käskyn mukaan, ...

1. Moos. 17:3-9. Abram heittäytyi kasvoilleen, ja Jumala sanoi hänelle: "Tällainen on liitto, johon minä sinut otan. Sinusta on tuleva monien kansojen kantaisä. Älköön siis nimesi enää olko Abram, vaan olkoon se Abraham, koska minä teen sinusta kansojen paljouden isän. Minä annan sinulle paljon jälkeläisiä, ja sinusta on polveutuva kansakuntia ja kuninkaita. Minä pidän voimassa liiton sinun ja myös sinun jälkeläistesi kanssa, ikuisen liiton sukupolvesta toiseen, ja minä olen oleva sinun Jumalasi ja sinun jälkeläistesi Jumala. Minä annan sinulle ja jälkeläisillesi pysyväksi perintömaaksi koko Kanaaninmaan, jossa nyt asut muukalaisena, ja minä olen myös sinun jälkeläistesi Jumala." Jumala puhui edelleen Abrahamille: "Pysykää uskollisesti tässä liitossa, sinä ja sinun jälkeläisesi sukupolvesta toiseen.

1. Moos. 17:21. … minun liittoni jatkuu Iisakin kanssa, jonka Saara synnyttää ensi vuonna tähän aikaan."

Egyptin faarao ”vihan astiana”

Jumala on pitkämielinen eikä lopeta kelvottomankaan ihmisen elämää. Joidenkin Hän jopa sallii nousevan hallitsevaan asemaan. Me emme kuitenkaan etukäteen tiedä sitä, kääntyykö joku vai ei ja mihin suuntaan.

Room. 9:17-22. Kirjoituksissa sanotaan faraolle: "Sen vuoksi minä korotin sinut, että sinun kohtalossasi osoittaisin voimani ja että minun nimeäni julistettaisiin koko maailmassa." Jumala siis armahtaa kenet tahtoo ja paaduttaa kenet tahtoo. Joku teistä ehkä kysyy: "Miksi Jumala sitten moittii ihmisiä? Eihän kukaan voi vastustaa hänen tahtoaan." Ihmisparka, mikä sinä olet arvostelemaan Jumalaa? Sanooko saviastia muovaajalleen: "Miksi teit minusta tällaisen?" Kyllä kai savenvalajalla on oikeus tehdä samasta savesta toinen astia arvokasta ja toinen arkista käyttöä varten? Näin on myös Jumala tehnyt näyttääkseen vihansa ja osoittaakseen voimansa. Suuressa kärsivällisyydessään hän on tosin säästänyt noita vihan astioita, jotka on määrätty tuhottaviksi.

Nainen Israelin tuomarina (johtajana).

Jo Vanhan Testamentin aikana Jumala itse valitsi naisen kansansa johtajaksi.

Tuom. 4:4-9. Israelissa oli siihen aikaan tuomarina naisprofeetta Debora, Lappidotin vaimo. Hänellä oli tapana istua palmun alla Raman ja Betelin välillä Efraimin vuoristossa; sitä palmua kutsuttiin Deboran palmuksi. Israelilaiset tulivat sinne hänen luokseen pyytämään ratkaisua riita-asioihinsa. Debora kutsui luokseen Barakin, Abinoamin pojan, joka oli kotoisin Naftalin Kedesistä, ja sanoi hänelle: "Herra, Israelin Jumala, antaa sinulle tämän käskyn: 'Kokoa naftalilaisista ja sebulonilaisista kymmenentuhannen miehen sotajoukko ja lähde Taborinvuorelle. Minä johdatan Jabinin sotapäällikön Siseran sotavaunuineen ja joukkoineen Kisoninpurolle ja annan sinun voittaa hänet.'" Barak vastasi Deboralle: "Minä lähden, jos sinä lähdet kanssani. Mutta ellet lähde, en minäkään lähde." Silloin Debora sanoi: "Hyvä on, minä lähden kanssasi, mutta sinä et tästä retkestä saa kunniaa. Herra antaa Siseran naisen käsiin." Debora lähti sitten Barakin kanssa Kedesiin.

Saul, Israelin ensimmäinen kuningas

Jumala valitsi Saulin ja antoi hänelle uuden sydämen.

1. Sam. 9:15-16. Päivää ennen Saulin tuloa Herra oli ilmoittanut Samuelille näin: "Huomenna tähän aikaan lähetän luoksesi erään benjaminilaisen miehen, ja sinun tulee voidella hänet kansani Israelin hallitsijaksi. Hän pelastaa kansani filistealaisten käsistä, sillä minä olen nähnyt kansani hädän ja kuullut sen avunhuudot."

1. Sam. 10:9. Samalla hetkellä kun Saul kääntyi lähteäkseen pois Samuelin luota, Jumala antoi hänelle uuden sydämen, ...

Saul ei kuitenkaan totellut hänelle ilmoitettua Jumalan sanaa vaan koetukseen jouduttuaan toimi oman järkensä mukaan vastoin Jumalan ilmoitusta. Vaikka Samuel varoitti Saulia, ei Saul tehnyt parannusta eikä muuttanut käytöstään. Niinpä Jumala hylkäsi Saulin.

Saul sai kuitenkin olla kuninkaana sen ajan, joka tarvittiin että Daavidista kasvaisi kuningas. Saul oli ikään kuin harjoitusvastustaja Daavidille – ja Daavid selvisi tästä koetuksesta.

1. Sam. 13:13. Samuel vastasi: "Olet tehnyt tyhmästi! Jos olisit noudattanut Herran, Jumalasi, sinulle antamaa käskyä, hän olisi nyt vahvistanut kuninkuutesi Israelissa ikuisiksi ajoiksi.

1. Sam. 15:16-23. Samuel sanoi Saulille: "Ole vaiti! Minä kerron sinulle, mitä Herra puhui minulle viime yönä." Saul sanoi: "Kerro!" Samuel sanoi: "Vaikka olit omasta mielestäsi mitätön, Herra voiteli sinut Israelin kuninkaaksi, ja sinä olet Israelin heimojen päämies. Herra lähetti sinut toteuttamaan tätä käskyä: 'Julista Herralle kuuluvaksi uhriksi pahantekijät, nuo amalekilaiset, ja sodi heitä vastaan, kunnes olet hävittänyt viimeisenkin heistä.' Miksi et totellut Herraa, vaan syöksyit ryöstämään saalista ja rikoit Herran tahtoa vastaan?" Saul vastasi Samuelille: "Minähän tottelin Herraa ja lähdin minne hän minut lähetti. Toin sieltä Agagin, Amalekin kuninkaan, mutta kaiken muun tuhosin. Saaliista miehet ottivat lampaita ja muuta karjaa, parhaan osan siitä, mikä piti tuhota. Ne he halusivat uhrata Gilgalissa Herralle, sinun Jumalallesi." Silloin Samuel sanoi: Kumpi on Herralle mieleen, uhrit vai kuuliaisuus? Kuuliaisuus on parempi kuin uhri, totteleminen parempi kuin oinasten rasva. Kapinointi on noituuden vertainen synti, röyhkeys on kuin pettävät jumalankuvat. Sinä olet hylännyt Herran sanan. Siksi hän hylkää sinun kuninkuutesi.

1. Sam. 15:27-28. Kun Samuel kääntyi lähteäkseen pois, Saul tarttui hänen viittansa liepeeseen, niin että se repesi. Samuel sanoi hänelle: "Herra on tänään repäissyt Israelin kuninkuuden sinun käsistäsi ja antanut sen toiselle, joka on sinua parempi.

Jeremia, Jumalan profeetta Vanhan Testamentin aikana

Jeremian kutsuminen kuvaa hyvin sitä, miten Jumala kutsuu tehtävään ja miten, kutsujan suostuttua tehtäväänsä, varustaa kutsutun.

Jer. 1:1-9. ... Jeremia oli pappissukua, kotoisin Anatotista, Benjaminin heimon alueelta. Herran sana tuli hänelle Juudan kuninkaan Josian, Amonin pojan, kolmantenatoista hallitusvuotena. Herra puhui hänelle vielä kuningas Jojakimin, Josian pojan, aikana ja sen jälkeen aina kuningas Sidkian, Josian pojan, yhdenteentoista hallitusvuoteen saakka, jonka viidentenä kuukautena jerusalemilaiset vietiin pakkosiirtolaisuuteen.

Minulle (Jeremialle) tuli tämä Herran sana: Jo ennen kuin sinut äidinkohdussa muovasin, minä valitsin sinut. Jo ennen kuin sinä synnyit maailmaan, minä pyhitin sinut omakseni ja määräsin sinut kansojen profeetaksi. Mutta minä vastasin: "Voi, Herra, Jumalani, en minä osaa puhua, minä olen niin nuori!" Silloin Herra sanoi: Älä sano, että olet nuori, vaan mene, minne ikinä sinut lähetän, ja puhu, mitä minä käsken sinun puhua. Älä pelkää ketään, sillä minä, Herra, olen sinun kanssasi ja suojelen sinua. Sitten Herra ojensi kätensä, kosketti suutani ja sanoi minulle: Minä annan sanani sinun suuhusi.

Jumalan kutsusta ja läsnäolosta huolimatta ei Jeremian tehtävä helppo ollut. Jeremia ilmeisesti jopa pettyi Jumalaan koska Jumala ei poistanut Jeremian kipuja. Jumala kutsui Jeremian kuitenkin takaisin.

Jer. 15:15-19. Herra, sinä tunnet minut! Muista minua ja pidä minusta huoli, kosta sinä ahdistajilleni! Älä ole heitä kohtaan liian pitkämielinen, muuten joudun tuhon omaksi. Näethän, kuinka he häpäisevät minua sinun tähtesi!

Kun sinun sanasi tulivat minulle, minä ahmin ne. Sanasi olivat minun iloni ja sydämeni riemu. Sinä, Jumala, Herra Sebaot, olet kutsunut minut omaksesi! En minä ole istunut ja juhlinut iloisessa seurassa, yksin olen istunut, sillä sinun kätesi painaa minua ja minä olen täynnä sinun kiivauttasi.

Miksi minun kipuni ei koskaan lopu, miksi haavani ovat niin pahat, etteivät parane? Sinä olet minulle kuin kuivuva puro, joka pettää janoisen. Silloin Herra vastasi minulle: Jos muutat mielesi, minä otan sinut jälleen palvelukseeni. Jos et puhu joutavia, vaan puhut niin kuin puhua tulee, saat jälleen olla minun suunani. Ihmiset kääntyvät sinun puoleesi, mutta älä sinä käänny heidän mielensä mukaan.

Paavali, Uuden Testamentin apostoli

Jumala kutsui Paavalin ja antoi hänelle apostolin tehtävän;

julistaa evankeliumia ja opettaa kansoille uskon totuutta,

auttaa Jumalan valittuja uskomaan, tuntemaan pyhän totuuden ja toivoen odottamaan ikuista elämää.

1. Kor. 1:1. Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen apostoliksi kutsuttu, …

Room. 1:1. Paavali, Kristuksen Jeesuksen palvelija, kutsuttu apostoliksi ja valittu julistamaan Jumalan evankeliumia, …

1. Tim. 2:5-7. Jumala on yksi, ja yksi on välittäjä Jumalan ja ihmisten välillä, ihminen Kristus Jeesus. Hän antoi itsensä lunnaiksi kaikkien puolesta, todistukseksi Jumalan tarkoituksesta, kun oikea aika oli tullut. Tämän sanoman julistajaksi ja apostoliksi minut on asetettu. Puhun totta, en valehtele. Minut on pantu kansojen opettajaksi, opettamaan niille uskon totuutta.

Tit. 1:1-2. Paavali, Jumalan palvelija ja Jeesuksen Kristuksen apostoli, tervehtii Titusta, omaa hengellistä poikaansa, saman uskon tunnustajaa. Isän Jumalan ja Vapahtajamme Kristuksen Jeesuksen armo ja rauha sinulle! Apostolina olen saanut tehtäväkseni auttaa Jumalan valittuja uskomaan, tuntemaan pyhän totuuden ja toivoen odottamaan ikuista elämää. Tämän on Jumala luvannut ennen aikojen alkua, ja hän pysyy sanassaan.

Jotta Paavali ei ylpistyisi tehtävässään vaan pysyisi Jumalan ohjaavan käden alla, hänellä oli jokin (asia tai vaiva), joka piti hänet ahdistettuna mutta myös nöyränä.

2. Kor. 12:7-9. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima.

Niin kuin Jumala kutsui Paavalin työhönsä, Jumala kutsuu ja asettaa henkilöitä työhönsä seurakuntaa varten niin, että kaikki seurakunnan jäsenet lähtisivät palvelutyöhön.

Ef. 4:11-12. Hän (Kristus) antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

Beeta-alustus – Enkelit, enkelikokemukset

Enkelit Jumalan lähettiläinä ovat sekä Raamatun mukaan että lukuisten ihmisten kokemusten mukaan tosiasia.

Hepr. 1:13 – 2:4. Yhdellekään enkelille ei Jumala milloinkaan ole sanonut: - Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät korokkeeksi jalkojesi alle. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä, jotka saavat osakseen autuuden.

Sen tähden meidän on tarkoin ja tunnollisesti pidettävä mielessämme se, minkä olemme kuulleet, ettemme ajautuisi virran vieminä harhaan. Johan sekin sanoma, jonka enkelit toivat, osoittautui paikkansa pitäväksi, ja jokainen rikkomus ja tottelemattomuus sai ansaitsemansa palkan. Kuinka sitten me voisimme välttää rangaistuksen, jos emme pidä arvossa sitä suurta pelastusta, jota itse Herra ensimmäisenä julisti? ...

1. Piet. 1:10-12. Tätä pelastusta ovat profeetat etsineet ja tutkineet. He ovat ennustaneet ja puhuneet teidän osaksenne tulevasta armosta ja tutkineet, mihin ja millaiseen aikaan heissä vaikuttava Kristuksen Henki viittasi todistaessaan Kristuksen kärsimyksistä ja niitä seuraavasta kirkkaudesta. Heille ilmaistiin, etteivät he palvelleet itseään vaan teitä puhuessaan siitä, minkä teille nyt ovat julistaneet ne, jotka taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä ovat tuoneet teille evankeliumin. Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Kaikki enkelit eivät kuitenkaan ole Jumalan enkeleitä. Saatana ja häneen liittoutuneet enkelit on heitetty ulos Jumalan taivaasta. Ilmestyskirjan 12 luvusta käy ilmi, että saatanaan liittyneitä enkeleitä on ilmeisesti 1/3 osa koko siitä enkelimäärästä, jonka Jumala on luonut. Joten kaikki enkelikokemuksetkaan eivät ole Jumalasta lähtöisin.

Ilm. 12:1-. Taivaalla näkyi suuri tunnusmerkki: nainen, jolla oli pukunaan aurinko, kuu jalkojen alla ja pään päällä seppeleenä kaksitoista tähteä. Hän oli raskaana ja huusi tuskissaan synnytyspolttojen vaivaamana. (Tämä on tulkittu Israeliksi, josta Jeesus Kristus syntyi.)

Toinenkin tunnusmerkki näkyi taivaalla: suuri tulipunainen lohikäärme, jolla oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea ja kruunu kaikissa seitsemässä päässä. Pyrstöllään se pyyhkäisi pois kolmanneksen taivaan tähdistä ja sinkosi ne maahan. Lohikäärme asettui synnyttävän naisen eteen nielaistakseen lapsen heti kun se syntyy. (Lohikäärmeen on tulkittu kuvaavan sekä saatanaa että saatanan ohjausvallassa ollutta Rooman valtakuntaa. Herodes, joka yritti tappaa Jeesus-lapsen heti syntymän jälkeen, oli Rooman vasalli.)

Nainen synnytti lapsensa, pojan, joka on paimentava maailman kansoja rautaisella sauvalla. Tämä lapsi temmattiin Jumalan ja hänen valtaistuimensa luo, ja nainen pakeni autiomaahan. Jumala on sinne valmistanut hänelle turvapaikan, missä hänestä pidetään huolta tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää. (Tämä poikalapsi on Jeesus Kristus. Israelkin on kansana olemassa vaikkakin ”näkymättömissä” vaikka Rooman valtakunta ja myöhemmin muut yrittivät hävittää juutalaiset maan päältä.)

Taivaassa syttyi sota. Mikael ja hänen enkelinsä kävivät taisteluun lohikäärmettä vastaan. Lohikäärme enkeleineen teki vastarintaa mutta kärsi tappion, eikä sille ja sen joukolle ollut enää sijaa taivaassa. Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: - Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt.

Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista, joka oli pojan synnyttänyt. Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään, mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle. (Meillä, jotka tunnustamme Jeesuksen Kristuksen nimeä, on taistelu saatanaa ja henkivaltoja vastaan, Ef. 6:12.)

Ef. 6:12. Emmehän me taistele ihmisiä vastaan vaan henkivaltoja ja voimia vastaan, tämän pimeyden maailman hallitsijoita ja avaruuden pahoja henkiä vastaan.

Raamattu kertoo useista enkelikokemuksista sekä vanhan testamentin että Uuden testamentin sivuilla. Ja koska Jeesus Kristus, jonka kautta sekä näkyvä maailma että näkymätön maailma on luotu (Joh. 1:1-12), on sama eilen, tänään ja ikuisesti (Hepr. 13.8), ei Jumalan toiminta enkelien kauttakaan ole mihinkään kadonnut. Varsinkin lähetyskentillä toimivilta on tästä tullut useita todistuksia.

Jumalan enkelit ohjaavat pelastumattoman ihmisen Jeesuksen Kristuksen yhteyteen tai sitten he ohjaavat hänet sellaisen ihmisen luo, joka kertoo hänelle Jeesuksesta Kristuksesta. Joskus Jumala lähettää enkelinsä myös pelastamaan Jeesukseen Kristukseen uskovan lapsensa pulasta.

Apt. 10:1-5. ... Kerran hän (Cornelius) iltapäivällä yhdeksännen tunnin vaiheilla näki näyssä selvästi Jumalan enkelin, joka tuli hänen luokseen ja sanoi: … Lähetä nyt miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, jota kutsutaan myös Pietariksi.

Apt. 12:6-9. Sen päivän vastaisena yönä, jona Herodes aikoi asettaa Pietarin oikeuden eteen, Pietari nukkui kahden sotilaan välissä. Hänet oli sidottu kaksin kahlein, ja lisäksi vankilan ovella oli vartiomiehet. Mutta yhtäkkiä hänen edessään seisoi Herran enkeli ja huone oli täynnä valoa, ja enkeli töytäisi Pietarin hereille sanoen: "Nouse kiireesti." Kahleet putosivat Pietarin käsistä. … Pietari lähti enkelin mukaan. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt, että se, mitä hänelle tapahtui, oli totta, vaan luuli sitä näyksi. (Huom! Jaakobia ei enkeli vapauttanut vaan Jaakob mestattiin.)

Paholaiseen liittyneet enkelit (riivaajat) sen sijaan pyrkivät erottamaan ihmisen Kristuksesta ja pelastuksesta. Yksi niiden konsteista on saada ihminen muuttamaan Jumalan sana ihmisen oman mielen mukaiseksi.

Kun sananjulistaja on valkeuden pukuun pukeutuneen pahan (2. Kor. 11:14) harhauttama, hän luopuu niistä Jumalan Sanan kohdista joita hän pitää ongelmallisina. Silloin hän omasta mielestään tekee viisaasti ja luulee palvelevansa Jumalan asiaa paremmin kuin Jumalan sanaan pitäytyvä julistaja.

1. Tim. 4:1. Pyhä Henki sanoo selvästi, että viimeisinä aikoina jotkut luopuvat uskosta ja alkavat seurata eksyttäviä henkiä ja pahojen henkien opetuksia.

Jaak. 3:14-15. Mutta jos teidän sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne. Sellainen ei ole ylhäältä tulevaa viisautta, vaan maallista, ihmisistä tulevaa, pahojen henkien viisautta.

2. Kor. 11:14-15. Eikä ihme, tekeytyyhän itse Saatanakin valon enkeliksi. Ei siis ole mitenkään merkillistä, että hänen palvelijansa esiintyvät Jumalan asian palvelijoina. He saavat tekojensa mukaisen lopun.

Enkeleitä ei ole lupa palvoa. Jumalan enkelit eivät edes suostu ottamaan vastaan palvontaa.

Ilm. 19:9-10. Enkeli sanoi minulle: "Kirjoita: Autuaita ne, jotka on kutsuttu Karitsan hääaterialle." Ja hän jatkoi: "Nämä ovat tosia Jumalan sanoja." Minä heittäydyin hänen jalkoihinsa kumartaakseni häntä, mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja veljesi, jotka olette Jeesuksen todistajia. Jumalaa sinun tulee kumartaa!" …

Ilm. 22:8-9. Minä, Johannes, olen kaiken tämän kuullut ja nähnyt. Kuultuani ja nähtyäni sen minä heittäydyin kasvoilleni kumartaakseni enkeliä, joka oli sen minulle näyttänyt. Mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja profeetat, sinun veljesi, ja kaikki ne, jotka ottavat varteen tämän kirjan sanat. Jumalaa sinun tulee kumartaa!"

Paholaisen mukana langenneet enkelit (riivaajat) sen sijaan suostuvat palvottaviksi.

1. Kor. 10:20. Tarkoitan sitä, että epäjumalien palvelijat uhraavat pahoille hengille eivätkä Jumalalle, enkä halua teidän joutuvan yhteyteen pahojen henkien kanssa.

Ilm. 9:18-21. Näihin kolmeen vitsaukseen … kuoli kolmannes ihmiskuntaa. … Loput ihmiset, ne jotka eivät kuolleet näihin vitsauksiin, eivät kuitenkaan lakanneet palvomasta kättensä töitä. He kumarsivat yhä pahoja henkiä …

Milloin ihminen sitten palvoo enkeleitä? Mielestäni silloin, kun enkelit ja enkelikokemukset ovat tulleet hänelle Jeesusta Kristusta tärkeämmiksi.

Jokainen Jumalan lapsi on saanut sisälleen Pyhän Hengen, vaikka jokainen Jumalan lapsi ei olekaan Pyhän Hengen täyttämä (jos hän on suostunut Hengen ohjaukseen vain osittain). Jotkut Jumalan Pojasta, Jeesuksesta Kristuksesta erossa olevat ihmiset ovat itse kutsuneet sisälleen pahan hengen (riivaajan). Aika usein tämä paha henki on tietäjähengen tai voiman hengen muodossa.

Jokaisessa ihmisessä on kuitenkin aina hänen oma vanha luontonsa, joka häntä houkuttelee pahaan. Tämä oman luonnon halu pahaan sotketaan välillä pahoihin henkiin.

Onko enkeleillä siivet?

Serafeilla on 3 siipiparia (Jes. 6:1-2),

Kerubeilla on 1 siipipari (2. Moos. 25:20),

Ylienkeli, arkkienkeli (Herran sotajoukon päällikkö), siivetön, miehen hahmossa (Joos. 5:13-15),

enkeli, siivetön, miehen hahmossa (Luuk. 24:1-4),

enkeli, siivetön, nuorukaisen hahmossa (Mark. 16:5-6),

Jes. 6:1-2. Kuningas Ussian kuolinvuonna minä näin Herran: hän istui korkealla ja ylhäisellä istuimella, ja hänen vaatteensa liepeet täyttivät temppelin. Hänen yläpuolellaan seisoivat serafit, joilla oli kuusi siipeä kullakin: kahdella he peittivät kasvonsa, kahdella verhosivat ruumiinsa ja kahdella lensivät.

2. Moos. 25:17-20. "Tee puhtaasta kullasta kansilevy, kaksi ja puoli kyynärää pitkä ja puolitoista kyynärää leveä. Tao kannen päälle kullasta kaksi kerubia, toinen kerubi kannen toiseen ja toinen toiseen päähän, niin että ne ovat kiinteästi kannen kummassakin päässä. Kerubien siivet olkoot kohollaan kannen yllä ja niiden kasvot vastakkain, kohti arkun kantta.

Joos. 5:13-15. Jerikon lähellä ollessaan Joosua näki eräänä päivänä edessään miehen, jolla oli paljastettu miekka kädessään. Joosua meni miehen luo ja kysyi häneltä: "Oletko meikäläisiä vai vihollisiamme?" Mies vastasi: "En kumpaakaan. Olen Herran sotajoukon päällikkö ja olen juuri saapunut tänne." Silloin Joosua lankesi polvilleen, kumartui maahan saakka ja sanoi: "Herrani, mitä tahdot minun tekevän?" Herran sotajoukon päällikkö sanoi Joosualle: "Riisu kengät jalastasi, sillä paikka, jossa seisot, on pyhä." Ja Joosua teki niin.

Luuk. 24:1-4. Ensimmäisenä päivänä sapatin jälkeen naiset jo aamuvarhaisella menivät haudalle ja ottivat hankkimansa tuoksuöljyt mukaan. He havaitsivat, että kivi oli vieritetty haudan suulta, ja kun he menivät sisälle hautaan, he eivät löytäneet Herran Jeesuksen ruumista. Kun he olivat ymmällä tästä, heidän edessään seisoi yhtäkkiä kaksi miestä sädehtivän kirkkaissa vaatteissa.

Mark. 16:5-6. Sisälle hautaan mentyään he näkivät oikealla puolella istumassa nuorukaisen, jolla oli yllään valkoiset vaatteet. He säikähtivät. Mutta nuorukainen sanoi: "Älkää pelästykö. Te etsitte Jeesus Nasaretilaista, joka oli ristiinnaulittu. Hän on noussut kuolleista, ei hän ole täällä. Tuossa on paikka, johon hänet pantiin.

(Jumalan) kasvojen enkeli?

Jes. 63:8-9 ed.käännös. Ja hän sanoi: "Ovathan he minun kansani, he ovat lapsia, joissa ei ole vilppiä"; ja niin hän tuli heille vapahtajaksi. Kaikissa heidän ahdistuksissansa oli hänelläkin ahdistus, ja hänen kasvojensa enkeli vapahti heidät.

Uusi käännös kääntää "kasvojen enkelin" sanoiksi "kasvojensa kirkkaus". Kyseessä on Jeesus Kristus ennen ihmiseksi syntymistään.

Raamatun sanankäytössä enkeli on Jumalan lähettiläs. Joten enkeleinä (Jumalan lähettiläinä) voivat toimia myös ihmiset ja olosuhteet. Raamatun mukaan jopa kivet voivat toimia Jumalan lähetteinä (Luuk. 19:40).

Luuk. 19:37-40. Jeesuksen lähestyessä sitä paikkaa, mistä tie laskeutuu Öljymäen rinnettä alas, koko opetuslasten joukko alkoi riemuissaan suureen ääneen ylistää Jumalaa kaikista niistä voimateoista, jotka he olivat nähneet. He huusivat: - Siunattu hän, kuningas, joka tulee Herran nimessä! Taivaassa rauha, kunnia korkeuksissa! Muutamat fariseukset sanoivat väkijoukon keskeltä Jeesukselle: "Opettaja, kiellä opetuslapsiasi!" Mutta Jeesus vastasi: "Minä sanon teille: jos he olisivat vaiti, niin kivet huutaisivat."

Esimerkkinä "kivien huudosta" silloin, kun kristittyjen huuto ei enää pääse kuuluviin, pidän 16.11.2018 Iltalehdessä ollutta Tuomas Enbusken kolumnia. Siitä muutamia kohtia;

Sunnuntaina on seurakuntavaalit. Kirkko kysyy minulta, minkälainen minun kirkkoni on? …

Viime vaaleissa helsinkiläisten Jumala oli liberaali ja muun Suomen Jumala taas konservatiivi. … Jumalalla on siis sattumalta samat arvot kuin ihmisillä, jotka häneen uskovat. Koska juuri kukaan ei ole jaksanut kahlata Raamattua läpi, Jumalasta voi tehdä sellaisen kuin itse haluaa.

Vaikka omasta mielestäni olen kaikesta oikeassa, pidän erittäin, erittäin epätodennäköisenä sitä, että koko universumin luojalla olisi tismalleen samat arvot kuin minulla …

Tässäpä se on, evankelis-luterilaisen kirkon suurin ongelma. Sen Jumala on iso Puhelinlangat laulaa –musiikkitoivekonsertti. … Kirkon pitäisi saarnata taivaasta ja helvetistä. Ja siitä, että Kristus kuoli ristillä meidän syntiemme tähden. … täällä kiistellään jostain piispan Coca-cola ostoksista. …

Seurakuntien tämän vuoden vaalikoneessa kysytään muun muassa, onko kristinusko minun mielestäni ainoa tie Jumalan luo. Mistä minä sen tiedän? Kertokaa te. Saako sen siis itse päättää? Äänestetään sitten siitä, että Jumalan luo voi viedä vaikka myös skientologia, LSD tai länsimetron viimeinen vuoro. …

Arvot muuttuvat. … Siksi uskonto ei saa olla aikaan sidottu. … Onhan se (--) absurdi ajatus, että Luoja kaikkivaltias muuttaisi arvojaan aina viimeisten (--) muotihömpötysten mukaan. …

Kirkon ei pidä olla arkinen. Sen pitää olla mystinen. Sen pitää olla selkeästi erilainen kuin maallinen maailma. Siksi kaiken maailman hyväntahtoiset kansan pariin menemiset tekevät kirkosta vain tylsemmän. Esimerkiksi Helsingin Paavalin seurakunnassa on järjestetty kirkko-oluthetkiä. Kirkon pitäisi olla juuri se paikka, jossa pyydetään anteeksi sitä, mitä on olutpäissään tullut tehtyä.

Luterilaisesta kirkosta erotaan ennätysvauhtia juuri siksi, ettei se eroa mitenkään Stockan herkusta. …

Tarvitsemme kirkon, joka lopettaa tuon anteeksipyytävän matelunsa. ...

Monet edellä olevan tekstin luettuaan toteavat, että juuri sellainenhan se kirkon ohjelma ja johto on. Niin minäkin aluksi. Sitten tulin murheelliseksi. Jouduin kysymään itseltäni, kuulunko myös minä samaan joukkoon. Moitinko seurakuntani työntekijöitä heidän selkänsä takana vai rukoilenko heidän puolestaan? Kiitänkö Jumalaa papeista, jotka julistavat Jeesusta Kristusta?

Entä tuomitsenko Enbusken kirjoituksen vai otanko sen kutsuna parannuksen tekemiseen? Parannus on mielen muutosta ja Isän Jumalan luo tulemista Jeesuksen Kristuksen kautta. Ongelmana tässäkin on se, ettei Jeesus Kristus pelastajana kelpaa muille kuin syntisille.

Loppujen lopuksi koko enkeli -asia kulminoituu siihen, suostunko minä itse toimimaan Jumalan lähettiläänä (enkelinä)? Siihen minulla on valmius vasta sen jälkeen, kun ensin olen sallinut Jumalan pelastaa minut ja sen jälkeen sallinut Kristuksen antaman Pyhän Hengen tehdä minussa muutostöitä.

<h2>T12 Evankeliumin kertominen muille</h2>

Miksi ja miten kertoisin toisille?

MIKSI KERTOISIN?

1) Koska Jeesus käski tehdä niin. Asia on erittäin tärkeä Jumalan silmissä, sillä kaikki evankelistat mainitsevat sen. Menkää – julistakaa (ja opettakaa).

-	Matt 28:18-20. Jeesus … puhui heille näin: "… Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. …."

-	Mar 16:14-15 ja 20. … Hän (Jeesus) sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. … Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla.

-	Luuk 24:44-47. … Hän (Jeesus) sanoi heille: "Näin on kirjoitettu. Kristuksen tuli kärsiä kuolema ja kolmantena päivänä nousta kuolleista, ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen nimessään saarnattava parannusta ja syntien anteeksiantamista.

-	Joh 20:19-22. … Jeesus sanoi uudelleen: "Rauha teille! Niin kuin Isä on lähettänyt minut, niin lähetän minä teidät …

2) Koska sanan julistuksella Jeesukseen uskovien joukko kasvaa, Kristuksen ruumis kasvaa.

-	Ef. 4:11-12. Hän (Jeesus) antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

-	Joh 15:11-17. Ette te valinneet minua, vaan minä valitsin teidät, ja minun tahtoni on, että te lähdette liikkeelle ja tuotatte hedelmää, sitä hedelmää joka pysyy.

-	Room. 10:17. Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

3) Koska Jumala kutsuu ja valitsee joitakin henkilöitä erityisesti julistamaan sanaa.

-	Apt 13:2-5. Kerran, kun he olivat palvelemassa Herraa ja paastoamassa, Pyhä Henki sanoi: "Erottakaa Barnabas ja Saul minun työhöni, siihen tehtävään, johon minä olen heidät kutsunut." Niin he paastosivat ja rukoilivat, ja sitten he panivat kätensä näiden kahden päälle ja lähettivät heidät matkaan.

-	Room 1:1. Paavali, Kristuksen Jeesuksen palvelija, kutsuttu apostoliksi ja valittu julistamaan Jumalan evankeliumia, tervehtii kaikkia Roomassa olevia Jumalalle rakkaita ja hänen kutsumiaan pyhiä.

-	Ef. 4:11-12. Hän (Jeesus) antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

4) Koska Jumala myös kasvattaa henkilöitä eri tehtäviin, myös sanan julistamiseen. (Johannes (Markus) ja Timoteus aloittivat palvelijoina mutta heistä kasvoi julistajia.)

-	Apt 13:4-5. Barnabas ja Saul, jotka Pyhä Henki näin oli lähettänyt, tulivat Seleukiaan ja purjehtivat sieltä Kyprokseen. Saavuttuaan Salamiiseen he julistivat Jumalan sanaa juutalaisten synagogissa. Johannes oli mukana heidän apulaisenaan.

-	2 Tim 4:2, jossa Paavali kehottaa Timoteusta. julista sanaa, astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen.

5) Koska suun tunnustuksella pelastutaan. Jokainen on kutsuttu ”todistajaksi”, kaikki eivät ole evankelistoja eivätkä opettajia.

-	Room 10:9-10. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen.

-	Apt 1:8. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."

MITEN?

1) Elämällä kristityn elämää.

-	1 Piet 3:1-17. Samoin te, vaimot, olkaa kuuliaisia miehellenne, jotta myös ne miehet, jotka ehkä eivät usko Jumalan sanaan, nyt vaimonsa elävällä esimerkillä ilman sanojakin voitettaisiin … Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne. Ja lopuksi: olkaa kaikki yksimielisiä, jakakaa toistenne ilot ja surut, rakastakaa toisianne ja olkaa hyväsydämisiä ja nöyriä. Älkää vastatko pahaan pahalla, älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. … ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti …

2) Pistämällä Jumalalta saadut lahjat toimimaan.

3) Mutta niitäkin tärkeämpää on osoittaa oikeaa rakkautta.

-	Ef. 4:11-12. Hän (Jeesus) antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

-	1 Kor 12:27- Te olette Kristuksen ruumis, ja jokainen teistä on tämän ruumiin jäsen. Jumala on seurakunnassaan asettanut ensinnäkin jotkut apostoleiksi, toiseksi jotkut profeetoiksi ja vielä jotkut opettajiksi. Muutamilla on voima tehdä ihmeitä, toisilla parantamisen lahja, toisilla kyky auttaa muita, toimia johtajana tai puhua kielillä. … Mutta tavoitelkaa kaikkein arvokkaimpia armolahjoja! Nyt minä osoitan teille tien, joka on verrattomasti muita parempi. ”Suurin on rakkaus.”

-	1 Kor 14:1. Pyrkikää rakkauteen, mutta tavoitelkaa myös henkilahjoja, ennen kaikkea profetoimisen lahjaa.

-	1 Joh 4:19-21. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä. Jos joku sanoo rakastavansa Jumalaa mutta vihaa veljeään, hän valehtelee. Sillä se, joka ei rakasta veljeään, jonka on nähnyt, ei voi rakastaa Jumalaa, jota ei ole nähnyt. Tämän käskyn me olemmekin häneltä saaneet: joka rakastaa Jumalaa, rakastakoon myös veljeään.

-	1 Piet 4:11. Joka puhuu, puhukoon Jumalan antamin sanoin, ja joka palvelee, palvelkoon voimalla, jonka Jumala antaa, jotta Jumala tulisi kaikessa kirkastetuksi Jeesuksen Kristuksen kautta.

-	Fil 1:9-11. Rukoilen myös, että teidän rakkautenne kasvaisi ja yltäisi yhä parempaan ymmärrykseen ja harkintaan, niin että osaisitte erottaa, mikä on tärkeää, säilyisitte puhtaina ja moitteettomina odottaessanne Kristuksen päivää ja tuottaisitte Jumalan kunniaksi ja kiitokseksi runsain mitoin hyvää hedelmää, jonka saa aikaan Jeesus Kristus.

4) Kaikki muu onkin sitten omasta kekseliäisyydestä kiinni. Seuraavassa muutamia näkökohtia:

a) Kannattaa esiintyä kristittynä siinä ”omassa ympäristössään”.

-	1 Kor 7:18-24. … jokainen pysyköön Jumalan edessä siinä osassa, jossa oli kutsun saadessaan.

b) Kannattaa olla paikka johon pelastuneet voivat tulla.

-	Apt 2:46-47. Joka päivä he uskollisesti kokoontuivat temppeliin, ja kodeissaan he yhdessä mursivat leipää ja aterioivat … ja päivä päivältä Herra liitti heidän joukkoonsa niitä jotka pelastuivat.

c) Tarkkaa (ja rukoile) oikeaa aikaa puhua (Jumalan aikaa). Vältä rienaajien seuraa.

-	Snl 25:11-12. Kultaomenoita hopeamaljoissa ovat oikeaan aikaan lausutut sanat. Kultarengas, koru puhtainta kultaa on viisaan neuvo auliille kuuntelijalle.

-	Matt 7:6. "Älkää antako koirille sitä, mikä on pyhää, älkääkä heittäkö helmiänne sikojen eteen, etteivät ne tallaa niitä jalkoihinsa ja käy teidän kimppuunne ja raatele teitä.

d) Luota siihen että Jumala vie sinut tilanteisiin, joissa voit puhua.

-	Fil 2:12-16. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa. … Te loistatte siinä (kieroutuneen ja turmeltuneen sukukunnan keskellä) kuin tähdet taivaalla, kun pidätte esillä elämän sanaa …

-	Ef 6:15-18. ja sitokaa jalkineiksenne alttius julistaa rauhan evankeliumia. … Tehkää tämä kaikki rukoillen ja anoen. Rukoilkaa joka hetki Hengen antamin voimin.
HUOM! 2 Tim 4:2. ”julista sanaa, astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen”, sanottiin ohjeeksi seurakunnan johtajalle seurakuntaa koskien, ei seurakuntalaiselle ulkopuolisia koskien.

e) Kulje rukoillen. Kun et tiedä, miten rukoilla, vie sekin Herralle.

-	1 Joh 5:14-15. Me saamme rohkeasti lähestyä Jumalaa uskoen, että hän kuulee meitä, mitä sitten pyydämmekin hänen tahtonsa mukaisesti. Ja kun tiedämme hänen kuulevan kaikki pyyntömme, tiedämme myös, että saamme sen mitä häneltä pyydämme.

-	1 Tim 2:1. Kehotan ennen kaikkea anomaan, rukoilemaan, pitämään esirukouksia ja kiittämään kaikkien ihmisten puolesta …

-	2 Tes 3:1. Lopuksi vielä, veljet: rukoilkaa puolestamme, että Herran sana leviäisi nopeasti ja pääsisi muualla samaan kunniaan kuin teidän keskuudessanne.

-	Ef 6:19. Rukoilkaa myös minun puolestani, että minulle annettaisiin oikeat sanat suuhun, kun ryhdyn puhumaan, ja että voisin rohkeasti julistaa evankeliumin salaisuutta,

-	Room 8:26. Myös Henki auttaa meitä, jotka olemme heikkoja. Emmehän tiedä, miten meidän tulisi rukoilla, että rukoilisimme oikein. Henki itse kuitenkin puhuu meidän puolestamme sanattomin huokauksin.

Jeesuksesta kertominen

Miksi ja miten kertoisimme toisille?

Millaisesta Jeesuksesta me kerromme toisille. Tosiasia lienee, että me voimme välittää toisille eteenpäin vain sen, minkä itse olemme saaneet tai kokeneet. Me voimme välittää eteenpäin Jumalan rakkauttakin vain ja ainoastaan siinä määrin, kuin olemme itse rakkautta saaneet. Tämä ei kuitenkaan ole esteenä evankeliumin kertomisessa, koska Jumala on itse sanansa mukana ja Jumalan sana on itsessään voimallinen tekemään työn.

Erkki Leminen ilmaisee hyvin sen, millainen Jeesus on, seuraavassa runossaan.

Minä tulin sinua varten, jota jouluna paleltaa.

Minä synnyin talliin ja seimeen, voin sinua rakastaa.

Minä tulin sinua varten, jolla ei ole ystävää.

Minä tulin sinua varten, saatan sinua ymmärtää.

Sillä sinä olet minulle rakas, olen tähtesi kärsinyt.

Sinä olet minulle rakas, ota minut vastaan nyt.

Sillä sinä olet minulle rakas, minä kannoin tuomion.

Sinä olet minulle rakas, ovi taivaan auki on.

Minä tulin sinua varten, jota ihmiset pettävät.

Minä tulin sinua varten, jonka toiset jo jättivät.

Minä tulin sinua varten, joka yössä nyyhkytät.

Minä tulin sinua varten, joka yksin sairastat.

Sillä sinä olet minulle rakas, olen …

Minä tulin sinua varten, jota mammona kahlitsee.

Minä tulin sinua varten, jota rihkama hallitsee.

Minä tulin sinua varten, joka helposti lankeat.

Minä tulin sinua varten, jota kahleet sitovat.

Sillä sinä olet minulle rakas, olen …

Minä olen sinua varten, joka toisista jälkeen jäit.

Minä olen sinua varten, joka hylkäävän katseen näit.

Ja taivas on sinua varten, joka lepoa ikävöit.

Vein ryövärin kanssani kotiin, miksi yhä epäröit.

Sillä sinä olet minulle rakas, olen tähtesi kärsinyt.

Sinä olet minulle rakas, ota minut vastaan nyt.

Sillä sinä olet minulle rakas, minä kannoin tuomion.

Sinä olet minulle rakas, ovi taivaan auki on.

Jumala haluaa evankeliumin leviämistä.

Matt. 28: 18-20. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Meidän ei niinkään tarvitse murehtia sitä, mitä ja miten puhumme, vaan sitä, että pysyisimme Kristuksessa. Suu puhuu sitä, mitä sydän on täynnä. Pyhä Henki kyllä vaikuttaa todistuksen, sen että puhun, tai olen hiljaa ja kuuntelen, tai teen jotain käsilläni, tai annan omastani.

Rakkaus, jonka Jumala antaa, ei salli meidän olla toimettomia.

Seppo Jokinen kirjassaan ”Terve kiintymys” sanoo näin (sivu 57); ”Kun autamme ihmistä korvauksetta, siinä on se ”vaara”, että tämä ihminen kiinnostuu meistä ja vaikuttimistamme. Sen jälkeen hän saattaa löytää uskon ja paljon muutakin. Mutta se löytyy lähimmäisen omasta tahdosta, ei meidän tahdostamme. Siinä on suuri ero.

2 Kor. 4: 5-7. Emmehän me julista sanomaa itsestämme vaan Jeesuksesta Kristuksesta: Jeesus on Herra, ja hän on lähettänyt meidät palvelemaan teitä. Jumala, joka sanoi: "Tulkoon pimeyteen valo", valaisi itse meidän sydämemme. Näin Jumalan kirkkaus, joka säteilee Kristuksen kasvoilta, opitaan tuntemaan, ja se levittää valoaan. Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme.

Gal. 5: 6. … Ainoa tärkeä on rakkautena vaikuttava usko.

1 Tim. 4: 12. … Näytä sinä (Timoteus) uskoville hyvää esimerkkiä puheissasi ja elämäntavoissasi, rakkaudessa, uskossa ja puhtaudessa.

1 Tim. 1: 14. Meidän Herramme armo on ollut yltäkylläinen, samoin se usko ja rakkaus, jonka Kristus Jeesus saa aikaan.

1 Tes. 3: 12. Lisätköön Herra runsain määrin teidän rakkauttanne toisianne ja kaikkia ihmisiä kohtaan …

1 Tes. 1: 3. Jumalamme ja Isämme edessä me lakkaamatta muistelemme sitä, kuinka usko on saanut teidät toimimaan ja rakkaus näkemään vaivaa …

Apt. 9: 36. Joppessa oli opetuslasten joukossa Tabita-niminen nainen; nimi on kreikaksi Dorkas. Hän teki paljon hyvää ja avusti köyhiä runsain määrin.

Room. 5: 5. … Jumala on vuodattanut rakkautensa meidän sydämiimme antamalla meille Pyhän Hengen.

Apt. 1: 8. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."

Toinen kylvää, toinen korjaa. Joku julistaa ja joku on julistajan tukena. Kukin yksittäinen kertoja (kertojan puheet, kertojan elämä) on tärkeä sysääjä uskon tielle / tiellä.

Kaikki eivät ole evankelistoja mutta jokainen voi kertoa siitä, mitä Jeesus merkitsee hänelle itselleen. Yhteys toiseen henkilöön syntyy vähitellen luottamuksen kautta. Vaikka minua ei olisikaan lähetetty evankelistana julistamaan sanomaa maailmalle, Jumala on kutsunut minut olemaan todistajansa siinä paikassa ja sinä ympäristössä jossa olen ja vaikutan.

Toista lähestytään tuon toisen lähtökohdista käsin, ei julistajan lähtökohdista käsin. Toista ei voi saada omaksumaan enempää, kuin mihin hänellä on valmiuksia.

Pyhä Henki kunnioittaa puhujan lisäksi myös kuulijaa ja kummankin persoonaa, ei tee väkivaltaa eikä uhkaile, vaan suostuttelee ja on kärsivällinen. Samoin tulee meidänkin tehdä.

Joh. 4: 36-38. Sadonkorjaaja saa palkkansa jo nyt, hän kokoaa satoa iankaikkiseen elämään, ja kylväjä saa iloita yhdessä korjaajan kanssa. Tässä pitää paikkansa sanonta: 'Toinen kylvää, toinen korjaa.' Minä (Jeesus) olen lähettänyt teidät korjaamaan satoa, josta ette ole nähneet vaivaa. Toiset ovat tehneet työn, mutta te pääsette korjaamaan heidän vaivannäkönsä hedelmät."

Room. 10: 14-15. Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!"

Kol. 4: 5-6. Suhtautukaa viisaasti ulkopuolisiin, käyttäkää sopivaa hetkeä hyväksenne. Puhukaa aina ystävällisesti, kuitenkin sananne suolalla höystäen. Teidän on tiedettävä, miten kullekin vastaatte.

1 Piet. 3: 9. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Fil. 1: 27. Teidän on vain käyttäydyttävä Kristuksen evankeliumin arvoa vastaavalla tavalla. …

Apt. 8: 34-35. Hoviherra sanoi Filippokselle: "Voisitko sanoa, kenestä profeetta puhuu, itsestäänkö vai jostakin toisesta?" Filippos rupesi puhumaan, aloitti tuosta kirjoitusten kohdasta ja julisti miehelle evankeliumia Jeesuksesta.

1 Kor. 9: 20-22. Voittaakseni hänen (Jeesuksen) omikseen juutalaisia olen näille ollut kuin juutalainen; voittaakseni lain alaisina eläviä olen näille ollut kuin lain alainen, vaikka en olekaan lain alainen. Voittaakseni ilman lakia eläviä olen näille ollut kuin eläisin ilman lakia, vaikka en olekaan Jumalan lakia vailla - onhan minulla Kristuksen laki. Voittaakseni heikkoja olen näille ollut heikko. Kaikille olen ollut kaikkea, jotta pelastaisin edes muutamia.

Matt. 11: 28-29. "Tulkaa minun (Jesuksen) luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat. Minä annan teille levon. Ottakaa minun ikeeni harteillenne ja katsokaa minua: minä olen sydämeltäni lempeä ja nöyrä. Näin teidän sielunne löytää levon.

2 Kor.5: 20. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa.

1 Kor. 7: 20-24. Jokaisen tulee pysyä siinä osassa, jossa hän oli kutsun saadessaan. Jos olit orja, älä siitä välitä. Vaikka voisit päästä vapaaksikin, pysy mieluummin orjana. Se, jonka Herra on kutsunut orjana, on näet Herran vapauttama. Samoin se, joka on kutsuttu vapaana, on Kristuksen orja. Jumala on ostanut teidät täydestä hinnasta. Älkää ruvetko ihmisten orjiksi! Veljet, jokainen pysyköön Jumalan edessä siinä osassa, jossa oli kutsun saadessaan.

Kertoja ei ole täydellinen eikä tarvitsekaan olla. Jumala, josta kerromme, on täydellinen. Aarre (evankeliumi) on saviastioissa (meissä). Me olemme astioita Jumalan käytössä. Astian muoto, temperamentti ja tunteet, saa ja pitää näkyä. Jumala ei te meistä klooneja. Lapset ovat silti lapsia, vaikka kukin on erilainen. Sama pätee Jumalan lapsiin.

Sanomassa itsessään on se voima, joka vaikuttaa.

2 Kor. 4: 3-7. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva. Emmehän me julista sanomaa itsestämme vaan Jeesuksesta Kristuksesta: Jeesus on Herra, ja hän on lähettänyt meidät palvelemaan teitä. Jumala, joka sanoi: "Tulkoon pimeyteen valo", valaisi itse meidän sydämemme. Näin Jumalan kirkkaus, joka säteilee Kristuksen kasvoilta, opitaan tuntemaan, ja se levittää valoaan. Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme.

1 Kor. 2:1-5. Kun tulin (Paavali) luoksenne, veljet, en julistanut Jumalan salaisuutta teille suurenmoisen puhetaidon tai viisauden keinoin. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta. Te näitte minut hyvin heikkona, hyvin arkana ja pelokkaana. Puheeni ja julistukseni ei pyrkinyt vakuuttamaan viisaudellaan vaan ilmensi Jumalan Hengen voimaa, jotta teidän uskonne ei perustuisi ihmisten viisauteen vaan Jumalan voimaan.

Apt. 2: 37. Kuullessaan tämän (evankeliumin) kaikki tunsivat piston sydämessään, ja he sanoivat Pietarille ja muille apostoleille: "Veljet, mitä meidän pitää tehdä?"

Room. 1: 16. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat …

Room. 10: 17. Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Jos joku ei ota vastaan todistusta?

- Ei ole vielä oikea aika. (Jumalan aika – kairos / ihmisen aika - kronos.)

- Minä saatan itse tarvita opetusta, ettei omin voimin. Jumala haluaa opettaa minulle omia toimintatapojaan.

Jukka Norvanto kertoo eräässä ohjelmassaan miten joku oli ottamassa vastaan hengellistä lehtistä jakajan kädestä, mutta vilkaistuaan jakajaa kasvoihin, hän olikin vetänyt kätensä pois todeten; Jos tämä lehtinen kertoo samaa, mitä sinun kasvosi, niin ei kiitos.

Eräässä toisessa tilanteessa joku oli sanonut puhujalle näin; En kuule mitä sanot, koska se mitä olet huutaa niin lujaa.

- Toinen on vielä liikaa kiinni maallisissa. Toista ei kuitenkaan tule hylätä vaan keskittyä rukoukseen ja siunaamiseen. Odottaa sitä, että Jumala itse hoitaa kuulijassa maan muokkaamisen ja ohdakkeiden kitkemisen, että sanan siemen saisi aikanaan itää.

Joh. 4: 37. Tässä pitää paikkansa sanonta: 'Toinen kylvää, toinen korjaa.'

1 Kor. 1: 31. … "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

Mark. 7: 8. Te (fariseukset) olette hylänneet Jumalan käskyn ja noudatatte ihmisten perinnäissääntöjä." Ja hän (Jeesus) jatkoi: "Taitavasti te teette tyhjäksi Jumalan käskyn, jotta voisitte noudattaa omia sääntöjänne.

1 Kor. 9: 12. … jotta emme vain olisi esteenä Kristuksen evankeliumille.

Matt. 13: 19-23. (Rinnakkaiskohta Luuk. 8: 12-15.) Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen. Kylvö kallioiseen paikkaan kuvaa sitä, joka sanoman kuullessaan heti ottaa sen iloiten vastaan mutta joka kestää vain hetken, koska häneltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, hän luopuu kohta. Kylvö ohdakkeisiin tarkoittaa ihmistä, joka kuulee sanan mutta jossa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden viettelys tukahduttavat sen. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmistä, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen. Nämä ihmiset tuottavat satoa: kuka sata, kuka kuusikymmentä, kuka kolmekymmentä jyvää."

Joissakin tilanteissa ei kannata julistaa sanoin vaan elämällään.

Norvanto kertoo eräässä ohjelmassaan, miten työpaikalla alkoholin vuoksi hyljeksitty henkilö oli tullut uskoon, raitistunut ja parantanut tapansa muutenkin. Kerran kahvipöydässä työkaverit olivat ruvenneet irvailemaan häntä ja pyytäneet saarnaamaan. Mies nousi poistuakseen, mutta ennen poistumistaan todennut; Minun Herrani on kieltänyt minua antamasta pyhää koirille.

Matt. 7: 6. "Älkää antako koirille sitä, mikä on pyhää, älkääkä heittäkö helmiänne sikojen eteen, etteivät ne tallaa niitä jalkoihinsa ja käy teidän kimppuunne ja raatele teitä.

2 Kor. 4: 3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

1 Piet. 3: 15-16. vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

1 Piet. 3: 1-2. Samoin te, vaimot, olkaa kuuliaisia miehellenne, jotta myös ne miehet, jotka ehkä eivät usko Jumalan sanaan, nyt vaimonsa elävällä esimerkillä ilman sanojakin voitettaisiin, kun he näkevät teidän elävän jumalanpelossa puhdasta elämää.

Neuvomisen vaikeus

Sananl. 25:11. Kultaomenoita hopeamaljoissa ovat oikeaan aikaan lausutut sanat.

Room. 12-15

12:1. Jumalan armahtavaan laupeuteen vedoten kehotan teitä, veljet: Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi, Jumalalle mieluisaksi uhriksi. Näin te palvelette Jumalaa järjellisellä (alkutekstissä sana ”logikos” sanasta logos - järkevä, looginen, henkinen, hengellinen) tavalla.

Mitä tämä tarkoittaa?

Jos en lähde rehellisen kokonaisvaltaisesti Jeesusta seuraamaan ja Jumalan sanaa, Raamattua, elämässäni toteuttamaan, palvelen Jumalaa ”järjettömällä” tavalla. Toisin sanoen, en rakenna vaikka rakennuslupa on annettu, monttu on kaivettu valmiiksi ja perustukset valettu. Tai vaihtoehtoisesti poikkean rakennuspiirustuksista ja jätän kantavat rakenteet pystyttämättä ja lämpöeristeet asentamatta koska niiden eteen pitäisi nähdä vaivaa. Kun ”talvi” tulee, …

Paavali kehottaa pyrkimään ensisijaisesti rakkauteen (alkukielessä ”agape” eli ns. tahtorakkaus) Raamatun kohdassa 1 Kor. 14:1. Vasta toissijaisesti, käyttämällä sanaa ”myös”, henki- ja armolahjojen saamiseen. Se, millaista rakkautta tavoitella, ilmenee 1 Kor. 13 luvusta. Tavoittelu, pyrkiminen, merkitsee omaa aktiivista toimintaa. Mutta ellei Jumala ole ensin saanut lupaa ja aikaa rakastaa meitä, me väsymme ja luovumme lähimmäisenrakkaudesta niin, että alamme väärällä tavalla valikoida lähimmäisenrakkauden kohteita. Kun olemme oikeassa palvelutehtävässä (1 Kor.12:5), emme väsy, sillä Jumala antaa meille ihmeellisellä tavalla voimaa palvelutehtävän kautta.

Me rakastamme koska Jumala on ensin rakastanut meitä (1 Joh. 4:19). Se, että olemme sallineet Jumalan rakastaa meitä, onkin kaiken oikean ja kestävän toiminnan edellytys. Lause; ” Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi … uhriksi”, ei olekaan vaatimus vaan Jumalan pyyntö, saako Hän rakastaa meidät ehjiksi ja käyttökelpoisiksi. Paavali sanoo 2 Kor. 3:17 kohdassa; ”Me kaikki, jotka kasvot peittämättöminä katselemme Herran kirkkautta kuin kuvastimesta, muutumme saman kirkkauden kaltaisiksi, kirkkaudesta kirkkauteen. Tämän saa aikaan Herra, joka on Henki.” ja 2 Kor. 4:7; ”Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme.”

2. Älkää mukautuko tämän maailman menoon, vaan muuttukaa, uudistukaa mieleltänne, niin että osaatte arvioida, mikä on Jumalan tahto, mikä on hyvää, hänen mielensä mukaista ja täydellistä.

Miksi muuttuminen on edellytys sille, että edes tuntisi Jumalan tahtoa?

Alkuseurakunnan jäseniä sanottiin aluksi ”sen tien vaeltajiksi”. Jeesus-tiellä Jeesuksen seurassa ei voi olla muuttumatta. Sanotaan, että seura muuttaa kaltaisekseen, myös positiivisessa mielessä. Ihminen luonnostaan ei ota vastaan sitä mikä on Jumalan mielen mukaista (1 Kor. 2:14), joten Jeesuksen on ensin saatava meissä muotoa (Gal. 4:19). Jos laiminlyön Jumalan sanan, seurakuntayhteyden ja rukouksen, en vaella Jeesuksen seurassa, ainakin pidän Hänet loitolla itsestäni. Tällöin kuuliaisuus Jumalan sanalle vähenee. Kuuliaisuus ja kasvaminen kristittynä Jumalan lapsena kulkevat käsi kädessä. Jollen ole itse valmis muuttamaan käyttäytymistäni Jumalan sanan, Raamatun, ilmoittamaan suuntaan, seurauksena on, että muutan Jumalan sanan, Raamatun, sallimaan omat syntini. Tämä ilmiö on havaittavissa liian monella johtopaikallakin olevalla kristityllä.

Mistä tiedän muuttuneeni?

On muutamia merkkejä. Yksi on se, että oma syntisyys alkaa vaivata. Ei niinkään yksittäiset synnit vaan koko oma olemus, jonka huomaa olevan ristiriidassa Jumalan kanssa. Toinen on se, että Raamatun lukeminen alkaa kiinnostaa.

3. Sen armon perusteella, joka minulle on annettu, sanon teille jokaiselle: älkää ajatelko itsestänne liikoja, enempää kuin on aihetta ajatella, vaan pitäkää ajatuksenne kohtuuden rajoissa, kukin sen uskon määrän mukaan, jonka Jumala on hänelle antanut.

Mistä tiedän, minkä verran uskoa Jumala on minulle antanut?

Tämä liittyy nähdäkseni edellisessä jakeessa Paavalin mainitsemaan kehotukseen muuttua. Kasvu tapahtuu armon ja armahtamisen suuntaan siten, että armahdan sekä itseäni että toisia (sallin itselleni levon enkä yritä olla enempää kuin olen ja sallin muillekin yrittämisen ja epäonnistumisen, enkä vie heiltä kasvumahdollisuuksia). Kun suostun siihen osaan, jonka Jumala minulle antaa, Jumalan rauha vallitsee sekä omassa sydämessä että tällaisen henkilön ympärillä.

Näenkö toisessa ne viat, joita vastaan itse kipuilen?

Ainakin minun kohdallani se on myös näin. Kun minulle on muotoutunut käsitys siitä, miten tulisi käyttäytyä tai puhua, ja toinen ei käyttäydykään toiveideni mukaisesti, se ärsyttää minua. Jos en voi poistua tilanteesta joko poistumalla fyysisesti tai ottamalla asia puheeksi, kärsin.

…

10. Osoittakaa toisillenne lämmintä veljesrakkautta, kunnioittakaa kilvan toinen toistanne.

Miten kunnioitus näkyy käytännössä?

Jollei kunnioitus näy toisen armahtamisena, rakkaudellisena ojentamisena, tilan, ajan ja puheen sallimisena toiselle, empaattisena kuunteluna ja avun antamisena, ei se näy ollenkaan.

Me emme useinkaan havaitse omaa kunnioituksen puutettamme tietoisella tasolla, koska meille on voinut periytyä väärä lapsuudenkodin malli, jossa toista ei kunnioitettu. Tällöin miellän kyynärpäätaktiikankin hyväksyttäväksi.

…

15. Iloitkaa iloitsevien kanssa, itkekää itkevien kanssa.

Miten sitten menetellä hiljaisen tai puheliaan henkilön kanssa?

Hiljaisen voisi houkutella puhumaan. Hiljainen pitää hiljaa olemista turvapaikkana, josta on vaikea tulla ulos. Hänelle tulee antaa aikaa sanoa sanottavansa loppuun eikä missään tapauksessa keskeyttää tai puhua päälle. Suulaan kanssa on vaikeampaa koska hänkin pakenee. Hän taas pakenee sanojen taakse. Jos hänet pakotetaan hiljaiseksi, hän menettää turvansa. Vain Kristuksen rakkaus (joka kyllä useimmiten tulee meidän ihmisten kautta) voi korjata tilanteen haavoja aiheuttamatta.

Miten sellaisen kanssa, jonka temperamentti näkyy joka tilanteessa?

Huomaatko, miten Raamattu tässä kohdassa kehottaa näyttämään tunteet. Se, että kuljemme pelkästään naama peruslukemilla, ei ole Raamatullista. Me olemme temperamentiltamme erilaisia ja se on Jumalan luomaa rikkautta ja monipuolisuutta.

Mutta jos henkilön temperamentti alkaa korostuneesti haitata elämää muiden kanssa, se ei ole enää Jumalan tahdon mukaista. Kristuksen rakkaus voi korjata tilanteen haavoja aiheuttamatta. Mikäli toisen temperamentti sietää vastaansanomisen ja eriävät mielipiteet, voi hänen kanssaan pärjätäkin.

16. Olkaa keskenänne yksimielisiä. Älkää pitäkö itseänne muita parempina, vaan asettukaa vähäosaisten rinnalle. Älkää olko omasta mielestänne viisaita.

Miksi omaa asettumista toisen yläpuolelle on niin vaikea huomata?

Valta on joillekin kuin huume. Ja seurakunnassa on helppo saada tai ottaa valtaa, koska kristityt liian usein ovat helposti (harhaan) johdettavissa. Koska me emme suostu palvelemaan, joka Jeesuksen mukaan on johtajan merkki (Luuk. 22:26), jäljelle jää itsekkään minän toteuttaminen.

Jos huomaan valvovani muita ja muiden tekemisiä enemmän kuin itseäni ja omia tekemisiäni, olen asettunut muiden yläpuolelle (1 Kor.10:12 ja Room. 14:4).

Miten autan vähäosaista saattamatta häntä kiitollisuuden velkaan?

Se vaatiikin jo sekä viisautta että rakkautta. Mutta lähimmäistään oikealla tavalla rakastava löytää kyllä keinot.

17. Älkää maksako kenellekään pahaa pahalla, vaan pyrkikää siihen, mikä on hyvää kaikkien silmissä. 18. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa. 19. Älkää ottako oikeutta omiin käsiinne, rakkaat ystävät, vaan antakaa Jumalan osoittaa vihansa. Onhan kirjoitettu: "Minun on tuomio, minä maksan tekojen mukaan" - näin sanoo Herra. 20. Edelleen sanotaan: "Jos vihamiehelläsi on nälkä, anna hänelle ruokaa, jos hänellä on jano, anna juotavaa. Näin keräät tulisia hiiliä hänen päänsä päälle." 21. Älä anna pahan voittaa itseäsi, vaan voita sinä paha hyvällä.

Kostanko jättämällä tekemättä jotain hyvää toiselle?

Liian usein kyllä. Valikoin hyvinkin tarkkaan ne henkilöt, joille suostun tekemään hyvää. Joitakin autan siksi, että Jumala vaatii ja ihmiset näkisivät, en rakkaudesta.

Kostanko jäämällä seurasta pois?

Joskus kostan. Joskus seurasta pois jääminen on viisautta ja itsensä armahtamista. Eron näiden kahden välillä huomaa esim. siitä, murehdinko omasta puolestani (katkeruus) vai niiden toisten (muuttuu esirukoukseksi).

…

14:1. Hyväksykää joukkoonne myös sellainen, joka on uskossaan heikko, älkääkä ruvetko kiistelemään mielipiteistä.

Mikä saa minut luulemaan että minun uskoni olisi vahvempi tai heikompi kuin tuon toisen?

Jumala yksin antaa uskon (Room. 12:3). Vain koeteltu ja kiusauksissa ehjänä säilynyt usko on yleensä vahva, koska koetuksen läpikäyneellä ja siitä selvinneellä ihmisellä on vahvistunut side Jeesukseen. Tällainen ihminen ei enää tuo esiin uskoaan vaan hän puhuu Jeesuksen Kristuksen armosta. Oman kokemukseni mukaan henkilö, joka voimakkaasti korostaa omaa uskoaan, korostaa sitä siksi koska hänen oma ”vanha aatunsa” pitää Pyhää Henkeä alaisuudessaan.

Koska usko saadaan Jumalalta, ja uskon mukana sydämeen tulee asumaan koko Kolmiyhteinen Jumala, heikko usko on pelastava usko siinä missä vahvempikin.

Oma usko ja kohde johon uskoo tulee kertoa kysyttäessä (1 Piet. 3:13-17).

Miten vahva tai heikko usko tulevat näkyviin?

Vahva eli kypsä, aikuinen usko armahtaa muita ja antaa muille tilaa kasvaa rauhassa omaa Jumalan heille säätämää tahtiaan. Aikuinen usko asettaa rajoituksia itselle siksi, ettei loukkaisi muita tai saattaisi heitä lankeemukseen.

Heikko usko asettaa itselle ja muille rajoituksia siksi, ettei vahingossa tai tahallaan rikkoisi Jumalan vaatimuksia vastaan.

...

12. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään.

Miksi tili tehdään itsestä, omista teoista /tekemättä jättämisistä, liioista sanoista tai sanomatta jättämisistä?

Toista ei voi muuttaa, ainoastaan alistaa. Matt. 12:33-37 ja Luuk. 6:43-45 mukaan oman sydämeni tila tulee aina tekoina ja puheina näkyviin.

Koska nähtävästi joudun joka tapauksessa tilille, mitä vastaan puolustuksekseni?

Jollei Jeesuksen minunkin puolestani Golgatalla vuodattama sovintoveri riitä, ei minulla ole mitään muutakaan. Mihinkään tekoihin en voi vedota, koska itsekin olen Jumalan teko (Ef.2:10) ja ns. ”hyvät tekoni” ovat Jumalan tekemiä / vaikuttamia. Koska Jumala loi ihmisen kuvakseen, kaltaisekseen (1 Moos. 1:26), olen saanut vapaan mutta turmeltuneen (perisynnin sekä myöhemmin omankin synnin turmeleman) tahdon tehdä tai olla tekemättä.

Paavali totesi vastaavasti useammassakin yhteydessä (1 Kor. 4:1-5, Room. 7:14-8:17).

13. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan. 14. Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta. 15. Jos veljesi pahastuu ruoastasi (tai käyttäytymisestäsi), et enää ole noudattanut rakkauden vaatimuksia. Älä saata ruoallasi (tai käyttäytymiselläsi) perikatoon sitä, jonka vuoksi Kristus on kuollut. 16. Älkää antako (seurakuntana) aihetta pilkata sitä hyvää, minkä olette (Pyhältä Hengeltä) saaneet. 17. Jumalan valtakunta ei ole syömistä eikä juomista (eikä eri käyttäytymisen muotoja), vaan vanhurskautta, rauhaa ja iloa, jotka Pyhä Henki antaa. 18. Joka tällä tavoin palvelee Kristusta, on Jumalalle mieleen ja saa ihmistenkin arvonannon. 19. Pyrkikäämme siis rakentamaan rauhaa ja vahvistamaan toisiamme. 20. Älä ruoan (tai omalla käyttäytymisellä) vuoksi hajota Jumalan työtä. Kaikki tosin on puhdasta, mutta ihmiselle on pahaksi, jos hän syö jotakin (tai valitsee sellaisen käyttäytymistavan), mikä loukkaa omaatuntoa. 21. Sinun on hyvä olla syömättä lihaa ja juomatta viiniä ja välttää muutakin, mikä loukkaa veljeäsi.

Mikä minussa loukkaa muita?

Tätä kysymystä en hevillä suostu itselleni tekemään koska en kestä vastausta. Valitettavan usein juuri monet lapsuudessa opitut puolustuskeinot ja käyttäytymistavat, jotka ovat ominta luovuttamatonta itseäni, loukkaavat pahiten muita. Näin vanhempien synnit menevät automaattisesti kolmanteen ja neljänteen polveen, ellei Jumala armossaan saa niitä estää tai korjata.

Vasta aikuinen usko uskaltaa tämän kysymyksen itselleen rehellisesti esittää, sillä hänellä on Armahtaja taivaassa.

Mitä voisin tehdä asialle?

Armahtaa sekä itseä että muita. Sallia kasvuaika sekä itselle että muille. Muuttaa asiat rukoukseksi että Jumala voisi muuttaa asiat.

22. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. 23. Mutta se, joka epäröi ja silti syö (tai käyttäytyy tietyllä tavalla), on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä.

Koska tässä ei tarkoitettane kadotustuomiota, niin miten tällainen henkilö sitten pelastuisi ”ikään kuin tulen läpi” (1 Kor. 3:15)?

Valitettavan usein me painostamme toisia kristittyjä uskomaan ja käyttäytymään samalla tavalla kuin itse olemme tottuneet. Jos toinen ei suostu noudattamaan tahtoamme, pidämme häntä toisen luokan uskovana. Tällöin minä omalla kypsymättömällä uskollani olen johdattamassa tuota toista samaan kypsymättömyyteen, kuin missä itse olen. Kristus, eikä myöskään Pyhä Henki, ei koskaan pakota ketään, Hän kysyy; Tahdotko? Jeesus sallii tulla ja mennä vapaasti (Joh. 10:9).

Pelastun, koska viimeisellä tuomiolla ei kysytä, kuinka kypsynyt kristittynä olen, vaan onko Jeesus saanut Pyhän Henkensä kautta tulla asumaan sydämeeni. Kaikki Jumalan lapset pelastuvat riippumatta siitä, ovatko he ”kapaloasteella vai aikuisia”.

15:1. Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. 2. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä.

Eikö tämä vaadi liian paljon? Mistä saan tähän tahdon, voiman ja viisauden?

Kyllä tämä vaatii mahdottomia. Omassa voimassani minulla ei olekaan mitään mahdollisuutta selvitä tästä. Vain Jumala itse, Pyhän Henkensä kautta minussa, voi tehdä tämän mahdolliseksi.

Olenko vahva vai heikko? Mistä tiedän sen?

Tätä ei oikeastaan kannata miettiä. Pääasia olisi, että tietäisin omat heikkouteni ihmisenä jotta osaisin välttää syntiä, tuntisin ja tunnistaisin itsessäni ne armolahjat joita Jumala on minulle antanut ja luottaisin Jumalan suuruuteen ja hyvään tahtoon minuakin kohtaan silloinkin kun olen langennut.

...

13. Toivon Jumala täyttäköön ilolla ja rauhalla teidät, jotka uskotte, niin että teillä Pyhän Hengen voimasta olisi runsas toivo. 14. Olen toki varma, veljeni, siitä että teillä jo on runsaasti hyvää tahtoa ja kaikkea tietoa ja että pystytte itsekin neuvomaan toisianne.

Saammeko me ilon ja rauhan tekemällä / jättämällä tekemättä vai uskomalla? Vai tarvitaanko siihen tasapaino näiden kahden välillä?

Ellei usko saa vaikuttaa tekoja (teot tulevat tehdyiksi ikään kuin huomaamatta), ei usko ole vielä aikuista uskoa. Kypsymätön usko tekee tekoja saadakseen (= ansaitakseen) rauhan. Teemme niin tai näin tai jätämme tekemättä, kärsimme pahaa omatuntoa siitä, ettemme ole tehneet tarpeeksi. Ilo ja rauha saadaankin lopulta vain Jumalan armoon turvautumalla.

Miksi oikeisiin neuvoihin tarvitaan sekä tahtoa että tietoa?

Mikään ei ole niin turhaa kuin sellainen oikea tieto ja osaaminen, joita ei haluta tai anneta käyttää. Oikeaan neuvomiseen tarvitaan sekä Jumalan sanan tunteminen, rakastava mielenlaatu että Pyhän Hengen ohjaus. Viisasten kieli (sanat) lääkitsevät, eivät koskaan muserra (Sananl. 12:18, Matt. 18:15-20). Neuvomistilanteessa kannattaa huomata, että ”missä kaksi tai kolme on koolla Jeesuksen nimessä, siellä Jeesus itsekin on mukana.

Otanko riskin väärinymmärretyksi tulemisesta ja neuvon kuitenkin? Ja kun neuvojani ei oteta vastaan, loukkaannunko? Olenko itse valmis ottamaan rakkaudella vastaan kritiikin (joka myös on neuvomista)?

Rakkaus on valmis näkemään vaivaa (1 Kor.13:1-13), eikä katkeroidu, vaikka neuvoa ei huomioitaisikaan. Mikäli huomaan katkeroituvani, kannattaa kiinnittää enemmän huomiota oman jumalasuhteen hoitamiseen kuin lähimmäisten syntien tarkkailuun.

…

Ihmisen tie Jumalan luo

Eräs vana evankelista (Erkki Leminen) sanoi, kun häneltä kysyttiin, että mikä on ihmisen oma osuus pelastumisessaan; ”Vastaan hangoitteleminen.”

Itse en niinkään ihmettele sitä, että Jumala kykenee pelastamaan ihmisen. Ihmettelen sitä, miksi Hän haluaa tehdä niin.

Mihin ihminen itse kykenee Raamatun mukaan?

Lisääntymään ja täyttämään maan. Hallitsemaan maapalloa ja kaikkea mitä siinä on.

Elämään korkeintaan 120 vuotta.

1. Moos. 1:27-28. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät. Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu."

1. Moos. 6:3. Herra sanoi: "Minä en anna elämän hengen asua ihmisessä miten kauan tahansa. Ihminen on lihaa, heikko ja katoavainen. Olkoon siis hänen elinikänsä enintään satakaksikymmentä vuotta."

Antamaan lahjoja lapsilleen ja ystävilleen sekä niille, jotka voivat antaa vastalahjoja takaisin.

Luuk. 11:13. Jos kerran te pahat ihmiset osaatte antaa lapsillenne kaikenlaista hyvää, niin totta kai teidän Isänne paljon ennemmin antaa taivaasta Pyhän Hengen niille, jotka sitä häneltä pyytävät."

Matt. 7:11. Jos kerran te pahat ihmiset osaatte antaa lapsillenne kaikenlaista hyvää, niin paljon ennemmin teidän taivaallinen Isänne antaa hyvää niille, jotka sitä häneltä pyytävät.

Matt. 5:46-47. Jos te rakastatte niitä, jotka rakastavat teitä, minkä palkan te siitä ansaitsette? Eivätkö publikaanitkin tee niin? Jos te tervehditte vain ystäviänne, mitä erinomaista siinä on? Eivätkö pakanatkin tee niin?

Pysyttelemään erossa Jumalasta. Rakastamaan (jumalallisella tahto- eli agape rakkaudella) Jumalan sijasta pimeyttä, ja ensimmäisiä sijoja. Rakastamaan ystäviään ja omaisiaan tunteellisella (fileo) –rakkaudella. Pietarikaan, vaikka oli ollut Jeesuksen seurassa kolme vuotta, ei kyennyt tunnustamaan rakastavansa Jeesusta agape-rakkaudella, ainoastaan fileo-rakkaudella. Me voimme kuvitella rakastavamme Jumalaa agape-”tahto”-rakkaudella, mutta tosiasiassa olemme itse valinneet sellaisen itsellemme sopivan tavan, jolla Jumalaa rakastamme.

Ps. 14:1-3. … Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää. Herra katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki ovat luopuneet hänestä - kelvottomia kaikki tyynni! Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei yhtäkään.

Joh. 3:19. Ja tuomio on tämä: valo on tullut maailmaan, mutta pahojen tekojensa tähden ihmiset ovat valinneet sen asemesta pimeyden.

(ek) Mutta tämä on tuomio, että valkeus on tullut maailmaan, ja ihmiset rakastivat (agape) pimeyttä enemmän kuin valkeutta; sillä heidän tekonsa olivat pahat.

Matt. 23:5-6. Kaiken minkä tekevät he tekevät vain siksi, että heidät huomattaisiin. He käyttävät leveitä raamatunlausekoteloita ja panevat viittaansa isot tupsut, he istuvat pidoissa mielellään kunniapaikalla ja synagogassa etumaisilla istuimilla

(ek) ... ja rakastavat (agape) ensimmäistä sijaa pidoissa ja etumaisia istuimia synagoogissa,

1. Kor. 2:14. Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.

Joh. 21:15-17. Kun he olivat syöneet, Jeesus sanoi Simon Pietarille: "Simon, Johanneksen poika, rakastatko (agape) sinä minua enemmän kuin nämä toiset?" "Rakastan (fileo), Herra", Pietari vastasi, "sinä tiedät, että olet minulle rakas (fileo)." Jeesus sanoi: "Ruoki minun karitsoitani." Sitten hän kysyi toistamiseen: "Simon, Johanneksen poika, rakastatko (agape) minua?" "Rakastan (fileo), Herra", Pietari vastasi, "sinä tiedät, että olet minulle rakas (fileo)." Jeesus sanoi: "Kaitse minun lampaitani." Vielä kolmannen kerran Jeesus kysyi: "Simon, Johanneksen poika, olenko minä sinulle rakas (fileo)?" Pietari tuli surulliseksi siitä, että Jeesus kolmannen kerran kysyi häneltä: "Olenko minä sinulle rakas (fileo)?" ja hän vastasi: "Herra, sinä tiedät kaiken. Sinä tiedät, että olet minulle rakas (fileo)." Jeesus sanoi: "Ruoki minun lampaitani.

1. Kor. 13:1. Vaikka minä puhuisin ihmisten ja enkelien kielillä mutta minulta puuttuisi rakkaus (agape; rakkaus, rakkauden osoitus, rakkausateria; ”jumalallinen rakkaus”), olisin vain kumiseva vaski tai helisevä symbaali.

1. Joh. 2:15-17. Älkää rakastako (agapao) maailmaa, älkää sitä, mikä maailmassa on. Jos joku rakastaa (agapao) maailmaa, Isän rakkaudella (agape) ei ole hänessä sijaa. Sillä mitä kaikkea maailmassa onkin, ruumiin halut, silmien pyyteet ja mahtaileva elämä, se kaikki on maailmasta, ei Isästä. Ja maailma himoineen katoaa, mutta se, joka tekee Jumalan tahdon, pysyy iäti.

Vihaamaan Jumalaa ja Hänen Poikaansa Jeesusta.

Joh. 7:7. Maailma ei voi vihata teitä, mutta minua (Jeesusta) se vihaa, koska minä todistan, että sen teot ovat pahat.

Joh. 15:23-25. Joka vihaa minua (Jeesusta), vihaa myös Isääni. Ellen olisi tehnyt heidän keskuudessaan tekoja, joita kukaan toinen ei ole tehnyt, he eivät olisi syyllisiä. Mutta nyt he ovat nähneet minun tekoni ja vihaavat sekä minua että Isääni. Näin täytyi käydä, jotta toteutuisi heidän kirjoitustensa sana: 'He ovat syyttä vihanneet minua.'

Siveettömyyteen ja ahneuteen.

Kol. 3:5. Haudatkaa siis se, mikä teissä on maallista: siveettömyys, saastaisuus, intohimot, pahat halut ja ahneus, joka on epäjumalanpalvelusta.

Pettämään, vannomaan väärin, kiroamaan lähimmäisensä, tappamaan ja tuhoamaan.

Room. 3:10-18. Onhan kirjoitettu: Ei ole yhtäkään vanhurskasta, ei yhtäkään ymmärtäväistä, ei ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki ovat luopuneet ja käyneet kelvottomiksi. Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei ainoatakaan. Heidän kurkkunsa on avoin hauta, heidän kielensä puhuu petollisesti, huultensa takana heillä on kyykäärmeen myrkkyä, heidän suunsa on täynnä katkeria kirouksia. Nopein jaloin he rientävät vuodattamaan verta, tuhoa ja kurjuutta he jättävät jälkeensä. Rauhan tietä he eivät tunne, jumalanpelko on heille vieras.

Sak. 8:17. Älkää suunnitelko pahaa toinen toisellenne. Varokaa tekemästä väärää valaa. Minä vihaan kaikkea vääryyttä, sanoo Herra."

Tekemään muutakin syntiä.

Joh. 5:14. Myöhemmin Jeesus tapasi miehen temppelissä ja sanoi hänelle: "Sinä olet nyt terve. Älä enää tee syntiä, ettei sinulle kävisi entistä pahemmin."

Miika 2:1-2. Voi niitä, jotka hautovat ilkitöitä, vielä vuoteessaankin miettivät pahoja tekoja! Aamun tullen he toteuttavat aikeensa, siihen heillä on valta. He himoitsevat peltoja ja anastavat niitä, ottavat haltuunsa toisten taloja. He ajavat ihmiset perikatoon, vievät maat keneltä tahtovat.

Saarn. 7:29. Vain tämän minä sain selville: Jumala on luonut ihmiset suoriksi, mutta itse he punovat kieroja juonia.

Näyttää Raamatun mukaan myös siltä, että tultuaan vakuuttuneeksi Jumalan olemassaolosta, ihminen kykenee tekemään tietoisen valinnan palvella Jumalaa. Tällöin ihminen ilmeisesti antaa Jumalalle mahdollisuuden muuttaa ihmisen oman sydämen. Tällöinkin Jumala vain suostuttelee ihmistä.

Vanhan Testamentin aikana ihmisillä oli tapana reväistä vaatteensa rikki, lähinnä kaula-aukko, surun merkiksi. Joillakin ihmisillä tämä kaula-aukon rikkirepäisy oli kuitenkin vain näyttelemistä. He olivat jopa jättäneet siihen heikon kohdan, josta vaate repesi tarvittaessa helposti. Joillakin ihmisillä tämä Jumalan palveleminen jääkin tällaiseksi ulkokultaiseksi suorittamiseksi. Jumalaa palvellaan omilla valituilla tavoilla ja itselle sopivalla ajalla. Tosin tällöin ei palvella Raamatun Jumalaa, vaan itselle tehtyä käsitystä (kuvaa) Jumalasta. Jumalan suuruutta ja rakkautta ihmistä kohtaan kuvaa hyvin se, että Hän suostuu tällaiseenkin.

Joel 2:12-13. Vielä nytkin Herra sanoo: Kääntykää minun puoleeni, tehkää niin koko sydämestänne, paastotkaa, itkekää ja valittakaa. Repikää rikki sydämenne, älkää vaatteitanne. Palatkaa Herran, Jumalanne, luo, sillä hän on anteeksiantava ja laupias, hän on kärsivällinen ja hänen hyvyytensä on suuri. Hän voi muuttaa mielensä, peruuttaa määräämänsä rangaistuksen.

Matt. 26:63-65. Mutta Jeesus pysyi vaiti. Silloin ylipappi sanoi hänelle: "Minä vannotan sinua elävän Jumalan nimessä: sano meille, oletko sinä Messias, Jumalan Poika." "Itsepä sen sanoit", vastasi Jeesus. "Ja minä sanon teille: vastedes te saatte nähdä Ihmisen Pojan istuvan Voiman oikealla puolella ja tulevan taivaan pilvien päällä." Silloin ylipappi repäisi vaatteensa ja sanoi: "Hän herjaa Jumalaa. Mitä me enää todistajia tarvitsemme! Kuulittehan, miten hän herjasi.

Ap. t. 14:11-15. Kun ihmiset näkivät, mitä Paavali oli tehnyt, he huusivat lykaonian kielellä: "Jumalat ovat ihmishahmossa tulleet alas meidän luoksemme!" He kutsuivat Barnabasta Zeukseksi, Paavalia taas Hermekseksi, koska hän oli heistä kahdesta se, joka puhui. Kaupungin ulkopuolella olevan Zeuksen temppelin pappi toi härkiä ja seppeleitä portille toimittaakseen uhrin yhdessä väkijoukon kanssa. Mutta kun apostolit, Barnabas ja Paavali, kuulivat tästä, he repäisivät vaatteensa ja ryntäsivät väkijoukon keskelle huutaen: "Mitä te oikein teette? Ihmisiä me vain olemme, samanlaisia kuin te. Me julistamme teille hyvää sanomaa ja kehotamme teitä luopumaan näistä tyhjänpäiväisistä jumalista ja kääntymään elävän Jumalan puoleen, hänen, joka on luonut taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on.

Mitä Jumala haluaa tehdä tällaiselle langenneelle ihmiselle?

Jumala haluaisi armahtaa ihmisen, jos ihminen vain itse suostuu sovintoon Jumalan kanssa.

Miika 7:18-19. Kuka on Jumala, niin kuin sinä olet, joka annat pahat teot anteeksi ja käyt ohitse perintösi jäännöksen rikosten? Ei hän pidä vihaa iäti, sillä hänellä on halu laupeuteen. Hän armahtaa meitä jälleen, polkee maahan meidän pahat tekomme. Kaikki heidän syntinsä sinä heität meren syvyyteen.

Joona 3:10-4:2. Jumala näki, että he kääntyivät pahoilta teiltään. Niin hän muutti mielensä eikä sallinutkaan onnettomuuden kohdata niniveläisiä, vaikka oli sanonut tuhoavansa heidät. Joona pani tämän kovin pahakseen ja suuttui. Hän rukoili Herraa ja sanoi: "Voi, Herra! Enkö minä tätä sanonut, kun olin vielä omassa maassani? Siksihän minä ensiksi lähdin pakoon Tarsisiin. Minä tiesin, että sinä olet anteeksiantava ja laupias Jumala, sinä olet kärsivällinen ja sinun hyvyytesi on suuri. Sinä olet aina valmis luopumaan rangaistuksesta, jolla olet uhannut.

Jer. 26:13. Kääntykää vääriltä teiltänne, hylätkää pahat tekonne ja kuulkaa Herraa, Jumalaanne! Silloin Herra muuttaa mielensä ja säästää teidät onnettomuudelta, jolla hän teitä uhkaa.

Hes. 20:44. Te tulette tietämään, israelilaiset, että minä olen Herra, kun minä nimeni tähden teen teille näin enkä siten kuin te ansaitsisitte, en teidän kelvottoman elämänne ja pahojen tekojenne mukaan. Näin sanoo Herra Jumala."

Joka suostuu sovintoon Jumalan kanssa, hänen löydettäväkseen Jumala suostuu.

Jer. 29:11-14. Minulla on omat suunnitelmani teitä varten, sanoo Herra. Minun ajatukseni ovat rauhan eivätkä tuhon ajatuksia: minä annan teille tulevaisuuden ja toivon. Silloin te huudatte minua avuksenne, te käännytte rukoillen minun puoleeni, ja minä kuulen teitä. Te etsitte minua, ja te löydätte minut! Koko sydämestänne te minua etsitte, ja minä annan teidän löytää itseni, sanoo Herra. ...

Jumala ei kuitenkaan voi toimia vastoin ilmoittamaansa sanaa. Siksi ihmisen täytyi kuolla syntien tähden. Tämän vuoksi Jeesus syntyi ihmiseksi kantaakseen sijaisenamme kaikki meidän syntimme. Kun Hän kuoli, täyttyi Jumalan vanhurskaus ja oikeudenmukaisuuden vaatimus ihmistä kohtaan. Nyt meidät erottaa Jumalasta epäusko, jos emme usko Hänen Poikansa sovintokuolemaan ristillä meidän puolestamme.

Jes. 53:6. Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen. Room. 6:23. Synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

1. Piet. 2:24. Itse, omassa ruumiissaan, hän "kantoi meidän syntimme" ristinpuulle, jotta me kuolisimme pois synneistä ja eläisimme vanhurskaudelle. "Hänen haavansa ovat teidät parantaneet."

Room. 7:4. Samoin on teidän laitanne, veljeni. Kristuksen kuolemassa te hänen ruumiinsa jäseninä olette kuolleet vapaiksi laista ja kuulutte nyt toiselle, hänelle joka on herätetty kuolleista. ...

1. Joh. 4:9-10. Juuri siinä Jumalan rakkaus ilmestyi meidän keskuuteemme, että hän lähetti ainoan Poikansa maailmaan, antamaan meille elämän. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

2. Kor. 5:14-15. sillä Kristuksen rakkaus pakottaa meitä. Me näet päättelemme näin: Kun yksi on kuollut kaikkien puolesta, niin kaikki ovat kuolleet. Ja hän (Jeesus) on kuollut kaikkien puolesta, jotta ne, jotka elävät, eivät enää eläisi itselleen vaan hänelle, joka on kuollut ja noussut kuolleista heidän tähtensä.

Millä Jumala saa ihmisen havahtumaan?

Rangaistuksen pelko. ”Kääntykää tai tuho kohtaa teidät.” Tosin tällöin usko Jumalaan on taustalla. Jos ei usko Jumalaan, kuinka voisi uskoa Hänen toimintaansakaan.

Joona 3:4-10. Joona lähti kulkemaan kaupungissa ensimmäistä päivänmatkaa ja huusi: "Enää neljäkymmentä päivää, sitten Ninive hävitetään!" Sen kuultuaan Niniven asukkaat uskoivat Jumalaan. He julistivat paaston, ja niin ylhäiset kuin alhaisetkin pukeutuivat säkkivaatteeseen. Kun Joonan sanat tulivat Niniven kuninkaan korviin, hän nousi valtaistuimeltaan, riisui viittansa, pukeutui säkkivaatteeseen ja istuutui tomuun. Hän käski kuuluttaa koko Ninivessä: "Tämä on kuninkaan ja hänen hovinsa määräys: Eivät ihmiset eivätkä eläimet, eivät lehmät eivätkä lampaat saa edes maistaa ruokaa eivätkä juoda vettä. Karjaa ei saa päästää laitumelle. Kaikkien, niin ihmisten kuin eläintenkin, on kuljettava säkkivaatteeseen puettuina, kaikkien on huudettava Jumalaa täysin voimin. Jokainen kääntyköön pahoilta teiltään ja hylätköön väärät tekonsa. Ehkä Jumala silloin luopuu aikomuksestaan, leppyy ja antaa hehkuvan vihansa laantua, ja me pelastumme."

Jumala näki, että he kääntyivät pahoilta teiltään. Niin hän muutti mielensä eikä sallinutkaan onnettomuuden kohdata niniveläisiä, vaikka oli sanonut tuhoavansa heidät.

Jumalan hyvyys. Tällöinkin uskotaan, että Jumala on olemassa ja antaa hyvän.

Room. 2:4-5. Halveksitko sinä Jumalan suurta hyvyyttä, kärsivällisyyttä ja pitkämielisyyttä? Etkö ymmärrä, että Jumalan hyvyys johtaa sinut kääntymiseen? ...

Tit. 3:3-5. Olimmehan mekin ennen ymmärtämättömiä ja tottelemattomia, olimme eksyksissä ja monenlaisten himojen ja nautintojen orjia, elimme pahuuden ja kateuden vallassa, vihattuina ja toisiamme vihaten. Mutta kun Jumalan, meidän pelastajamme, hyvyys ja rakkaus ihmisiä kohtaan tuli näkyviin, hän pelasti meidät, ei meidän hurskaiden tekojemme tähden, vaan pelkästä armosta. ...

Hoos. 11:3-4. Minä (Jumala) opetin Efraimin kävelemään, kannattelin sitä käsivarsista. Mutta Efraim ei käsittänyt, että minä sitä hoidin. Lempeästi, rakkauden köysin minä vedin sitä luokseni. Niin kuin mies syöttäessään juhtaansa nostaa ikeen sen niskasta, niin minä käännyin Efraimin puoleen ja annoin sen syödä.

Ilmestyksillä ja ihmeillä.

Ap. t. 9:1-8. Saul uhkui yhä vihaa ja murhanhimoa Herran opetuslapsia kohtaan. Hän meni ylipapin luo ja pyysi tältä Damaskoksen synagogille osoitettuja kirjeitä, jotka valtuuttaisivat hänet vangitsemaan tuolle tielle lähteneet, sekä miehet että naiset, ketkä vain käsiinsä saisi, ja tuomaan heidät Jerusalemiin. Matkalla, Saulin ollessa jo lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti yhtäkkiä valo hänen ympärilleen. Hän kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä." Saulin matkatoverit seisoivat sanattomina. He kuulivat äänen mutta eivät havainneet ketään. Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen.

2. Kun. 5:9-15. Naaman tuli hevosineen ja vaunuineen ja pysähtyi Elisan talon oven eteen. Elisa lähetti hänen luokseen sananviejän ja käski sanoa: "Mene Jordanille ja peseydy siellä seitsemästi. Silloin ihosi palaa entiselleen, ja olet taas puhdas ja terve." Mutta Naaman vihastui ja lähti pois. … Mutta hänen palvelijansa alkoivat taivutella häntä ja sanoivat: "Herramme! Jos profeetta olisi määrännyt sinulle jonkin vaikean tehtävän, etkö olisi täyttänyt sitä? Saati sitten, kun hän sanoo, että sinun on puhdistuaksesi vain peseydyttävä!" Niin hän meni Jordanille ja kastautui joessa seitsemän kertaa, niin kuin Jumalan mies oli määrännyt. Silloin hänen ihonsa tuli lapsen ihon kaltaiseksi, ja hän oli taas puhdas. Naaman palasi saattueineen Jumalan miehen luo. Hän astui Elisan eteen ja sanoi: Nyt minä tiedän, ettei Jumalaa ole missään muualla kuin Israelissa. ...

Sallimalla vastoinkäymisiä.

Ap. t. 9:8. Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen.

Jes. 66:2. Kaiken tämän on minun käteni tehnyt, niin nämä ovat syntyneet, sanoo Herra. Köyhää minä katson, köyhää, hengeltään särkynyttä, sanani alla arkaa.

Ps. 119:67-71. Minä kuljin harhateitä, kunnes jouduin nöyrtymään. Nyt olen kuuliainen, elän ohjeittesi mukaan. Herra, sinä olet hyvä, sinun tekosi ovat hyvät. Opeta minut tuntemaan määräyksesi! … Hyvä oli, että jouduin nöyrtymään, näin minä opin sinun määräyksesi.

Sananl. 14:12. Moni luulee omaa tietään oikeaksi, vaikka se on kuoleman tie.

Jumalan sanan, Evankeliumin kuulemisella. Jumalan sanassa, evankeliumissa, on itsessään voima.

Room. 10:17. Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Gal. 3:2. Vastatkaa vain tähän kysymykseen: saitteko te Hengen tekemällä lain vaatimat teot vai kuulemalla ja uskomalla evankeliumin?

Room. 1:16. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat, ensin juutalaisille, sitten myös kreikkalaisille.

1. Tess. 1:5. sillä evankeliumi ei tullut teidän luoksenne vain sanoina vaan myös Pyhän Hengen voimana, ...

1. Kor. 15:1-2. Veljet, minä palautan mieleenne sen evankeliumin, jonka olen julistanut teille. Te olette ottaneet sen vastaan ja pidätte siitä kiinni, ja sen avulla te myös pelastutte, jos säilytätte sen sellaisena kuin minä sen julistin; muuten olette turhaan tulleet uskoviksi.

Vetämällä ihmisiä evankeliumin kuulemisen kautta Jeesuksen yhteyteen.

Joh. 6:44-45. Ei kukaan voi tulla minun luokseni, ellei Isä, joka minut on lähettänyt, vedä häntä. Sen, joka tulee, minä herätän viimeisenä päivänä. Profeettojen kirjoituksissa sanotaan: 'Heistä kaikista tulee Jumalan opetuslapsia.' Jokainen, joka on kuunnellut Isää ja ottanut vastaan hänen opetuksensa, tulee minun luokseni.

Mikä on ihmisen osuus?

Ihmisen tulisi

opetella tekemään hyvää, opetella sitä koska se ei ole meille luontaista,

tavoitella oikeudenmukaisuutta, mutta sekään ei ole meille luontaista,

tunnistaa kykenemättömyys todelliseen hyvään ja tunnustaa se Jumalalle, selvittää asiat Jumalan kanssa,

taivuttaa mielensä Jumalan sanan alle. Taivuttaa, koska sekään ei ole meille luontaista.

Miika 3:4. Kun te huudatte avuksenne Herraa, hän ei vastaa teille. Hän peittää teiltä kasvonsa, koska tekonne ovat pahat.

Jes. 1:16-19. Peseytykää, puhdistautukaa, tehkää loppu pahoista töistänne, ne ovat aina silmissäni. Lakatkaa tekemästä pahaa. Opetelkaa tekemään hyvää, tavoitelkaa oikeudenmukaisuutta, puolustakaa sorrettua, hankkikaa orvolle oikeus, ajakaa lesken asiaa. - Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa. Jos te taivutatte mielenne kuulemaan minua, te saatte syödä maan hyvyyttä, …

Jer. 20:7. Herra, sinä olet taivutellut minua, ja minä olen suostunut! ...

havaita se, ettei Jumalaa voi kohdata korkeudessa eikä pyhyydessä, sillä se edellyttäisi tasavertaisuutta, vaan nöyrällä mielenlaadulla.

Jes. 57:15. Korkea ja Ylhäinen, hän, joka pysyy ikuisesti, jonka nimi on Pyhä, sanoo näin: - Minä asun korkeudessa ja pyhyydessä, mutta asun myös murtuneiden ja nöyrien luona. Minä virvoitan murtuneiden hengen ja herätän eloon nöyrien sydämen.

nöyrtyä Jumalan sanan alle

Tässä näyttäisi olevan ristiriita siinä, että Jumala odottaa meiltä toimintaa, johon emme luontaisesti kykene. Ilmeisesti on niin, että kun ihmisen omavoimaisuus murtuu ja häneen tulee oikeaa nöyryyttä, Jumala ”hoitaa” loput. ”Minä virvoitan murtuneiden hengen ja herätän eloon nöyrien sydämen.”

Jes. 66:2. Kaiken tämän on minun käteni tehnyt, niin nämä ovat syntyneet, sanoo Herra. Köyhää minä katson, köyhää, hengeltään särkynyttä, sanani alla arkaa.

Jer. 15:19 ed. käännös. Sen tähden, näin sanoo Herra: "Jos sinä käännyt, niin minä sallin sinun kääntyä, ja sinä saat seisoa minun edessäni. ...

Hes. 18:30-32. … "Kääntykää, luopukaa synneistänne, ettei syyllisyys olisi uhkana yllänne! Heittäkää pois kaikki rikkomuksenne, kaikki se millä olette syntiä tehneet, ja ottakaa rintaanne uusi sydän ja uusi henki. Miksi te kuolisitte, israelilaiset? En minä tahdo kenenkään kuolemaa - näin sanoo Herra Jumala. Kääntykää, niin saatte elää!

kuulla (ei ainoastaan kuunnella) evankeliumi Jeesuksesta ja suostua Jeesuksen pelastamaksi.

Joh. 14:1. "Älköön sydämenne olko levoton. Uskokaa Jumalaan ja uskokaa minuun (Jeesukseen).

Joh. 20:28-29. Silloin Tuomas sanoi: "Minun Herrani ja Jumalani!" Jeesus sanoi hänelle: "Sinä uskot, koska sait nähdä minut. Autuaita ne, jotka uskovat, vaikka eivät näe."

Ap. t. 3:16. Jeesuksen nimi ja usko siihen antoi voimaa tälle miehelle, jonka te näette ja tunnette. Usko, jonka Jeesus antaa, on tehnyt tästä miehestä terveen, niin kuin te kaikki näette.

2. Kor. 5:20-21. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.

Matt. 13:19. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. ...

Jumala kutsuu ihmistä monin tavoin. Mutta ei pakota. Ihmisen tulee ottaa Jumalan kutsu vastaan / nöyrtyä Jumalan tahtoon joka on ilmoitettu Jeesuksessa Kristuksessa ja tulla näin Jumalan armon alle. Jotkut löytävätkin heti armon Jeesuksessa Kristuksessa, jotkut vasta viime hetkinään. Toiset kulkevat vaikeamman eli lain tien. Lain tie on yrittämisen ja suorittamisen tie. Siitä ehkä myöhemmin enemmän. Lain tie vie parhaimmillaan loppuun palamiseen ja sitä kautta Jeesuksen armon ja sovintoveren turviin. Huonoimmillaan se vie jumalaan pettymiseen ja eroon armosta (pieni j-kirjain, koska kyse on itse itselle tehdystä epäjumalasta).

Mikäli ihminen ei ota Jumalan kutsua vastaan ja suostu Jumalan tuomittavaksi (vapauttavaan tuomioon) ei Jumala hänenkään kohdallaan peru niitä seurauksia, jotka Hän on sanonut, Raamatussa.

Armo ja anteeksiantamus kuuluu kaikille - jopa ryövärille ristillä - mutta ryövärihän nöyrtyi Jeesuksen vieressä - tunnusti pahuutensa, pyysi armahdusta ja sai sen. Eli kaikilla on sama mahdollisuus päästä elämään sisälle.

Vaietako vai puhua Jeesuksesta?

Elleivät Vanhan testamentin profeetat olisi kirjanneet aikansa tapahtumia ja sitä, mitä Jumala antoi heille puhuttavaksi, ei meillä olisi Vanhaa testamenttia. Elleivät apostolit olisi kertoneet ajastaan Jeesuksen seurassa ja mitä hän puhui, ei meillä olisi Uutta testamenttia. Elleivät uudestisyntyneet kristityt olisi kertoneet eteenpäin evankeliumia Jeesuksesta, ei meillä olisi kristillistä kirkkoa eikä kukaan odottaisi Jeesuksen palaavan noutamaan omiaan.

Jeesuksesta siis on puhuttava. Mutta millä tavalla ja missä tilanteessa, ettei "helmiä heitettäisi sioille", niin kuin Matt. 7:6 varoitetaan.

Yhdellä työpaikalla alkoholisoitunut mies tuli uskoon ja kertoi siitä muille. Tauolla muut alkoivat ivata häntä ja pyysivät häntä saarnaamaan. Mies huomasi joutuneensa pilkan kohteeksi, mietti hetken ja sanoi sitten: "Minun Herrani on kieltänyt minua heittämästä pyhää koirille.

Matt. 7:6. "Älkää antako koirille sitä, mikä on pyhää, älkääkä heittäkö helmiänne sikojen eteen, etteivät ne tallaa niitä jalkoihinsa ja käy teidän kimppuunne ja raatele teitä.

2. Kor.5:12. … niin että pystytte vastaamaan niille, jotka kerskuvat sillä, mikä näkyy ulospäin, eivätkä piittaa siitä, mitä on sydämessä.

Jollei joku halua evankeliumia kuulla, hänelle on silloin sitä turha tuputtaa. Jos kuitenkin haluan viettää aikaani hänen kanssaan, kannattaa miettiä, kykenenkö hänen seurassaan säilyttämään oman identiteettini kristittynä. Vaarana on, että menen mukaan hänen syntiinsä (Joh. 16:9) ja sen seurauksena erkanen poispäin Pyhän Hengen ohjauksesta. Tällaisesta henkilöstä kannattaa ehkä puhua enemmän Jumalalle kuin Jumalasta hänelle. Peltokin on ensin muokattava että siihen voisi kylvää – samoin se on sanan kylvön kanssa (Mark. 4:13-20). Jumala kyllä hoitaa muokkauksen. Se ei ole minun tehtäväni.

Sananl. 18:1. Eristäytyvä ihminen katsoo vain itseensä - riita on valmis, jos häntä neuvot.

Joh. 16:7-11. Mutta minä sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä menen pois. Ellen mene, ei Puolustaja voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne, ja hän tulee ja paljastaa, että maailma on väärässä, hän paljastaa, mitä on synti, mitä vanhurskaus ja mitä tuomio. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun, vanhurskaus tulee julki siinä, että minä menen Isän luo ettekä te enää näe minua, ja tuomio on siinä, että tämän maailman ruhtinas on tuomittu.

Mark. 4:13-20. Sitten Jeesus sanoi: "Jos te ette käsitä tätä vertausta, niin onko teistä ymmärtämään muitakaan vertauksia? Kylvömies kylvää sanan. Tien oheen kylvetty siemen tarkoittaa ihmisiä, jotka kuulevat sanan mutta joilta Saatana, heti kun se on heihin kylvetty, tulee ottamaan sen pois. Kylvö kallioiseen paikkaan taas kuvaa niitä, jotka sanan kuullessaan heti ottavat sen iloiten vastaan mutta jotka kestävät vain hetken, koska heiltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, he luopuvat kohta. Sitten on siemen, joka kylvettiin ohdakkeiden sekaan. Se tarkoittaa niitä, jotka kuulevat sanan mutta joissa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden petolliset houkutukset ja muut mielihalut saavat heissä sijan ja tukahduttavat sanan. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmisiä, jotka kuulevat sanan ja ottavat sen vastaan. He tuottavat satoa, kolmekymmentä, kuusikymmentä tai sata jyvää."

Kristityn tehtävänä on tarvittaessa kylvää hyvää siementä (Jumalan sanaa). Vaarana on kuitenkin, että vanha minä minussa ottaa ylivallan Jumalan Pyhältä Hengeltä ja tällöin kristitty ei enää levitä Kristuksen tuntemisen tuoksua (2. Kor. 2:14-17) vaan "rikkaruohon siemeniä".

Matt. 13:24-30. Jeesus esitti heille toisen vertauksen taivasten valtakunnasta: "Mies kylvi peltoonsa hyvää siementä. Mutta kun kaikki nukkuivat, hänen vihamiehensä tuli, kylvi vehnän sekaan rikkaviljaa ja meni pois. Kun vilja nousi oraalle ja alkoi tehdä tähkää, rikkaviljakin tuli näkyviin. Työmiehet menivät silloin isäntänsä luo ja sanoivat hänelle: 'Herra, etkö sinä kylvänyt peltoosi hyvää siementä? Mistä siihen on tullut rikkaviljaa?' Isäntä sanoi heille: 'Se on vihamieheni työtä.' Miehet kysyivät silloin häneltä: 'Tahdotko, että menemme kitkemään sen pois?' 'En', hän vastasi, 'te voitte rikkaviljaa kootessanne nyhtää sen mukana vehnääkin. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.'"

2. Kor. 2:14-17. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän. Mutta kuka on tähän kelvollinen? Me emme ainakaan ole sellaisia kuin ne monet, jotka kaupittelevat Jumalan sanaa. Me julistamme sitä Jumalan edessä ja Kristusta palvellen, väärentämättömänä ja sellaisena kuin se tulee Jumalalta.

Miten evankeliumia eli ilosanomaa Jeesuksesta Kristuksesta tulisi julistaa? Seurakunnan viranhaltija, evankelistan armolahjan saanut kristitty ja tavallinen kristitty ovat kukin sen suhteen erilaisessa asemassa.

Paavali ohjeisti Timoteusta, joka tuolloin oli paikallisseurakunnan johtaja, seuraavasti;

- Astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen.

- Pysy järkevänä kaikissa tilanteissa, kestä vaivat, julista evankeliumia ja hoida virkasi tehtävät.

2. Tim. 4:1-5. Minä (Paavali) vannotan sinua (Timoteus) Jumalan ja Kristuksen Jeesuksen nimessä, hänen, joka on tuomitseva elävät ja kuolleet, ja hänen ilmestymisensä ja hänen valtakuntansa kautta: julista sanaa, astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja. Mutta pysy sinä järkevänä kaikissa tilanteissa, kestä vaivat, julista evankeliumia ja hoida virkasi tehtävät.

Paavali ei tarkoita sitä, että seurakunnan ulkopuolisia nuhdeltaisiin ja moitittaisiin, vieläpä sopimattomalla ajalla (1. Kor. 5:9). Ulkopuoliset tulee jättää Jumalan käsiin. Seurakuntalaisten itsensä tulisi elää sellaista elämää, ettei nuhteille ja moitteille olisi aihetta. Mutta koska me emme siihen aina kykene, on hyvä että on olemassa ystäviä jotka nuhtelevat, että on mahdollisuus tehdä parannus ja Jumalan armo.

1. Kor. 5:9-13. Sanoin kirjeessäni teille, että teidän ei pidä olla tekemisissä siveettömästi elävien kanssa. En tarkoittanut tämän maailman siveettömiä enkä ahneita, riistäjiä tai epäjumalanpalvelijoita, sillä silloinhan teidän pitäisi lähteä kokonaan pois maailmasta. Nyt täsmennän vielä: jos jotakuta sanotaan veljeksi mutta hän on siveetön tai ahne, epäjumalanpalvelija, pilkkaaja, juomari tai riistäjä, älkää olko tekemisissä hänen kanssaan. Älkää edes aterioiko tällaisen kanssa. Ei kai minun asiani ole tuomita ulkopuolisia? Ettehän tekään tuomitse muita kuin omaan piiriinne kuuluvia. Ulkopuoliset tuomitsee Jumala. "Poistakaa keskuudestanne se, joka on paha."

Apollos on esimerkki henkilöstä, joka antoi ojentaa itseään. Häntäkään ei ojennettu julkisesti vaan yksityisesti.

Apt. 18:24-28. Efesokseen tuli Apollos, Aleksandriassa syntynyt juutalainen, joka oli etevä puhuja ja tunsi kirjoitukset perin pohjin. Hänelle oli opetettu Herran tie, ja pyhää intoa hehkuen hän julisti sanaa ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta hän tunsi vain Johanneksen kasteen.

Apollos alkoi rohkeasti puhua synagogassa. Kuultuaan hänen julistustaan Priscilla ja Aquila ottivat hänet huostaansa ja perehdyttivät hänet tarkemmin Jumalan tiehen. Kun Apollos sitten halusi lähteä Akhaiaan, veljet kannustivat häntä ja kirjoittivat opetuslapsille, että nämä ottaisivat hänet suopeasti vastaan. Akhaiaan saavuttuaan hän Jumalan armosta oli suureksi avuksi uskoville. ...

Niin kuin oli aikoinaan Korinttin seurakunnassa, nykyisinkin tuntuu siltä, että valtaosa seurakuntalaisista ei usko Jeesukseen Raamatun opettamalla tavalla (1. Kor. 3:1-3). Opetus kirkossa / seurakunnassa on ratkaisevasti erilaista sen mukaan, onko puhuja uudestisyntynyt vai ei. Seurakunnan virassa (vastuussa) olevat ovat toimistaan ja puheistaan vastuussa ensisijaisesti Jumalalle ja vasta toissijaisesti seurakunnalle.

1. Kor. 3:1-3. Minä (Paavali) en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät.

1. Kor. 4:1-2. Meitä on siis pidettävä Kristuksen palvelijoina, joiden huostaan on uskottu Jumalan salaisuudet. Siltä, jolle on jotakin uskottu, vaaditaan, että hän osoittautuu luottamuksen arvoiseksi.

Jumala on antanut seurakunnalle käyttöön armolahjoja, joista Pietari mainitsee puhumisen ja palvelemisen lahjat. Kun armolahjat ovat käytössä, Pyhä henki rakentaa ja kasvattaa niillä seurakuntaa sisäisesti.

1. Piet. 4:10-11. Palvelkaa kukin toistanne sillä armolahjalla, jonka olette saaneet, Jumalan moninaisen armon hyvinä haltijoina. Joka puhuu, puhukoon Jumalan antamin sanoin, ja joka palvelee, palvelkoon voimalla, jonka Jumala antaa, jotta Jumala tulisi kaikessa kirkastetuksi Jeesuksen Kristuksen kautta. Hänen on kirkkaus ja valta aina ja iankaikkisesti. Aamen.

1. Kor. 12:1-11. Veljet, haluan teidän olevan selvillä Pyhän Hengen lahjoista. Muistattehan, kuinka ollessanne vielä pakanoita vastustamaton voima ajoi teitä mykkien epäjumalien luo. Siksi sanon teille selvästi, että kukaan, joka puhuu Jumalan Hengen valtaamana, ei voi sanoa: "Jeesus on kirottu." Kukaan ei myöskään voi sanoa: "Jeesus on Herra", muuten kuin Pyhän Hengen vaikutuksesta. …

Hän antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi. Yhden ja saman Hengen voimasta toinen saa kyvyn jakaa viisautta, toinen kyvyn jakaa tietoa, … joku saa voiman tehdä ihmeitä, joku profetoimisen lahjan, joku kyvyn erottaa eri henget toisistaan, joku kielillä puhumisen lahjan, joku taas kyvyn tulkita tällaista puhetta. Kaiken tämän saa aikaan yksi ja sama Henki, joka jakaa kullekin omat lahjansa niin kuin tahtoo.

1. Kor. 14:26-33. Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle.

Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot. Jos joku muu läsnäolijoista saa ilmestyksen, edellisen puhujan tulee vaieta. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala.

Evankelistan armolahja ei niinkään kohdistu seurakuntalaisiin vaan ulkopuolisiin, niihin jotka eivät vielä usko Jeesukseen Kristukseen Herranaan ja Vapahtajanaan.

Apt. 11:19-26. Ne, jotka Stefanoksen surmaamisesta alkaneen vainon tähden olivat hajaantuneet, kulkivat Foinikiaan, Kyprokseen ja Antiokiaan saakka mutta eivät julistaneet sanaa muille kuin juutalaisille. Heidän joukossaan oli kuitenkin muutamia kyproslaisia ja kyreneläisiä, jotka Antiokiaan saavuttuaan saarnasivat myös kreikkalaisille hyvää sanomaa Herrasta Jeesuksesta. Herran käsi oli heidän tukenaan, ja suuri joukko ihmisiä kääntyi ja uskoi Herraan.

Tästä kantautui tieto Jerusalemin seurakunnalle, ja seurakunta lähetti Barnabaksen Antiokiaan. Kun hän perille tultuaan näki, mitä Jumalan armo oli saanut aikaan, hän ilahtui ja kehotti kaikkia järkkymättä pysymään uskossa Herraan. Hän oli hyvä mies, täynnä Pyhää Henkeä ja uskoa. Yhä enemmän oli niitä, jotka liittyivät Herran omien joukkoon.

Barnabas lähti sitten Tarsokseen etsimään Saulia ja löydettyään toi hänet Antiokiaan. Yhdessä he toimivat seurakunnan keskuudessa kokonaisen vuoden, ja suuri joukko ihmisiä sai heiltä opetusta. Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

Apt.8:26-35. Herran enkeli puhui Filippokselle: "Lähde etelään päin ja mene tielle, joka vie Jerusalemista Gazaan ja on autio." Filippos lähti sinne. Juuri silloin sitä tietä tuli mahtava etiopialainen hoviherra, eunukki, joka hoiti Etiopian kuningattaren eli kandaken koko omaisuutta. Hän oli käynyt Jerusalemissa pyhiinvaellusmatkalla ja oli nyt palaamassa kotiin, istui vaunuissaan ja luki profeetta Jesajan kirjaa.

Henki sanoi Filippokselle: "Mene lähemmäs ja pysyttele vaunujen vieressä." Filippos juoksi vaunujen luo, ja kuullessaan miehen lukevan profeetta Jesajaa hän sanoi: "Sinä kyllä luet, mutta mahdatko ymmärtää?" Mies vastasi: "Kuinka ymmärtäisin, kun kukaan ei minua neuvo." Hän pyysi Filipposta nousemaan vaunuihin ja istumaan vierellään. Kohta, jota hän kirjasta luki, oli tämä: Niin kuin lammas hänet vietiin teuraaksi, niin kuin karitsa, joka on ääneti keritsijänsä edessä, ei hänkään suutansa avannut. Kun hänet alennettiin, hänen tuomionsa otettiin pois. Kuka voi laskea hänen jälkeläistensä määrän? Hänen elämänsä otetaan pois maan päältä. Hoviherra sanoi Filippokselle: "Voisitko sanoa, kenestä profeetta puhuu, itsestäänkö vai jostakin toisesta?" Filippos rupesi puhumaan, aloitti tuosta kirjoitusten kohdasta ja julisti miehelle evankeliumia Jeesuksesta.

Jokainen kristitty voi kysyttäessä kertoa sen, mihin hänen uskonsa perustuu, miksi hän uskoo Jeesukseen Kristukseen Herranaan ja Vapahtajanaan. Silloin kun hän kertoo omia tuntemuksiaan ja kokemuksiaan, hän on aito ja vakuuttava. Jos vielä hänen tekonsa ja käytöksensä ovat sopusoinnussa puheiden kanssa, on puheen sanomallakin mahdollisuus mennä perille. Hänen ei tarvitse ryhtyä opettamaan eikä käännyttämään ketään.

1. Piet. 3:13-16. Kuka voi tehdä teille pahaa, jos te kiihkeästi pyritte tekemään hyvää? Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Usko Kristukseen vaikuttaa puhumisen ja vastaavasti Kristuksen tuntemisen häpeäminen vaikuttaa vaitiolon. Mitä sydän on täynnä, siitä suu puhuu. Sydämen uskoa seuraava suun tunnustus on merkki pelastumisesta (Room. 10:8-10). Jos rakastaa jotakuta, se näkyy. Samoin tulee näkyviin se, jos Kristus on saanut sijaa sydämessä.

Room. 10:8-10. Mitä siis on sanottu? Sana on lähellä sinua, sinun suussasi ja sinun sydämessäsi, nimittäin se uskon sana, jota me julistamme. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen.

Mark. 8:34-38. Jeesus kutsui väkijoukon ja opetuslapsensa ja sanoi heille: "Jos joku tahtoo kulkea minun jäljessäni, hän kieltäköön itsensä, ottakoon ristinsä ja seuratkoon minua. Sillä se, joka tahtoo pelastaa elämänsä, kadottaa sen, mutta joka elämänsä minun tähteni ja evankeliumin tähden kadottaa, on sen pelastava. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa omakseen koko maailman mutta menettää sielunsa? Millä ihminen voi ostaa sielunsa takaisin? Joka tämän uskottoman ja syntisen sukupolven keskellä häpeää minua ja minun sanojani, sitä on Ihmisen Poika häpeävä, kun hän tulee Isänsä kirkkaudessa pyhien enkelien kanssa."

Omista kokemuksistaan ja tiestään Jumalan yhteyteen voi aina kertoa. Niitä toisen on vaikea mitätöidä. Sen sijaan Raamattu varoittaa siitä, ettei äsken kääntynyt ryhtyisi opettamaan muita.

1. Piet. 3:15-16. … pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

1. Tim. 2:2-7. Seurakunnan kaitsijan tulee olla moitteeton, … Hän ei saa olla vastakääntynyt, jotta hän ei ylpistyisi eikä joutuisi tuomittavaksi Paholaisen kanssa. Hänen on nautittava myös ulkopuolisten arvonantoa, jottei hänestä puhuttaisi pahaa ja jottei hän lankeaisi Paholaisen virittämään ansaan.

Jeesuksesta puhuminen aiheuttaa lähes poikkeuksetta vastustusta silloin kun kuulija tietää elävänsä vastoin Raamatun opetusta.

Luuk. 6:22-23. "Autuaita olette te, kun teitä Ihmisen Pojan tähden vihataan ja herjataan, kun ihmiset erottavat teidät keskuudestaan ja inhoavat teidän nimeännekin. Iloitkaa silloin, hyppikää riemusta, sillä palkka, jonka te taivaassa saatte, on suuri. Samoinhan tekivät heidän isänsä profeetoille.

1. Piet. 4:4. Nyt he kummeksuvat sitä, että te ette enää riennä heidän kanssaan samaan riettauden virtaan, ja syytävät herjauksiaan.

Apt. 4:18-20. He (neuvoston jäsenet) kutsuivat apostolit sisään ja kielsivät heitä enää puhumasta tai opettamasta yhtään mitään Jeesuksen nimessä. Mutta Pietari ja Johannes vastasivat heille: "Onko Jumalan edessä oikein totella ennemmin teitä kuin Jumalaa? Ratkaiskaa itse. Me emme voi olla puhumatta siitä, mitä olemme nähneet ja kuulleet."

Apt. 5:40-42. Neuvosto kutsui apostolit sisään, ruoskitti heidät ja kielsi heitä puhumasta Jeesuksen nimessä, mutta päästi heidät vapaaksi. Apostolit lähtivät neuvostosta iloisina siitä, että olivat saaneet kunnian kärsiä häväistystä Jeesuksen nimen tähden. Entiseen tapaan he joka päivä opettivat temppelissä ja kodeissa ja julistivat, että Jeesus on Messias.

Apt. 9:28-31. Sen jälkeen Saul eli ja vaikutti heidän parissaan Jerusalemissa. Rohkeasti hän julisti sanomaa Herrasta. Hän puhui myös kreikankielisille juutalaisille ja väitteli heidän kanssaan, mutta he yrittivät tappaa hänet. Kun uskonveljet saivat tietää tämän, he veivät Saulin Kesareaan ja lähettivät hänet sieltä Tarsokseen. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi.

Jokaisesta turhasta sanasta on tehtävä tili – toisaalta aina ei saa olla vaiti, on myös puhuttava. Me kaikki olemme myös puheissamme vajavaisia ja erehdymme usein. Siksi kannattaa;

antaa Pyhän Hengen ohjata meitä lähemmäksi Kristusta jotta hän vaikuttaisi meissä myös oikeat puheet,

pitää lyhyet tilivälit Jumalaan ja lähimmäisiin,

suostua ojennettavaksi silloin kun on aihetta ja ottaa vastaan ojennus suuttumatta silloin kun se on aiheeton.

Ps. 39:2-4. Minä ajattelin: "Olen varuillani, etten syyllisty puheissani syntiin. Minä sinetöin suuni, pysyn vaiti, kun jumalattomia on paikalla." Niin minä pidin suuni kiinni, olin mykkänä, minä vaikenin, mutta turhaan: tuskani vain yltyi. Sydämeni oli kuin tulessa, huokaukseni olivat kuumat kuin liekki. Minun täytyi avata suuni ja puhua.

Sananl. 25:11-12. Kultaomenoita hopeamaljoissa ovat oikeaan aikaan lausutut sanat. Kultarengas, koru puhtainta kultaa on viisaan neuvo auliille kuuntelijalle.

1. Kor. 14:26-33. Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot. Jos joku muu läsnäolijoista saa ilmestyksen, edellisen puhujan tulee vaieta. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala.

Mitkä sanat sitten ovat turhia? Matteuksen evankeliumissa (Matt. 12:33-37) Jeesus puhui fariseuksille, jotka sanoivat hänen karkottavan pahoja henkiä paholaisen avulla, että; "Hedelmästään puu tunnetaan. … kuinka teidän puheenne voisi olla hyvää, kun itse olette pahoja!" Hedelmällä Jeesus tarkoittaa tässä Raamatun kohdassa myös puhetta. Vaikka kannattaakin tarkkailla, mitä puhuu, se ei ole pääasia. Pääasia on, että suhde Kristukseen on toimiva ja kunnossa. Silloin puu, joka tämänkin hedelmän tuottaa, on hyvä.

Matt. 12:33-37 (Jeesus puhuu fariseuksille, jotka sanovat hänen karkottavan pahoja henkiä paholaisen avulla). "Jos puu on hyvä, sen hedelmäkin on hyvä, mutta jos puu on huono, sen hedelmäkin on huono. Hedelmästään puu tunnetaan. Te käärmeen sikiöt, kuinka teidän puheenne voisi olla hyvää, kun itse olette pahoja! Mitä sydän on täynnä, sitä suu puhuu. Hyvä ihminen tuo hyvyytensä varastosta esiin hyvää, paha ihminen pahuutensa varastosta pahaa. Minä sanon teille: jokaisesta turhasta sanasta, jonka ihmiset lausuvat, heidän on tuomiopäivänä tehtävä tili. Sanojesi perusteella sinut julistetaan syyttömäksi, ja sanojesi perusteella sinut tuomitaan syylliseksi."

Puheet on arvioitava. Jokaisen, joka puhuu muusta kuin omista kokemuksistaan, on alistuttava siihen, että hän joutuu arvioitavaksi. Tämä on vain kestettävä. Jos arviointi on omasta mielestä virheellistä, kannattaa ilman vastakkainasettelua keskustella arvioijan kanssa, millä perusteilla hän on arvionsa tehnyt.

2. Kor. 4:2. Olemme hylänneet kaiken salakähmäisen, emme toimi petollisesti emmekä vääristele Jumalan sanaa, vaan tuomme esiin totuuden ja toivomme, että jokainen omassatunnossaan arvioi meidät Jumalan edessä.

1. Piet. 3:16. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana …

Tänä päivänä "kivetkin huutavat", sillä tiede todistaa luomisesta koska darvinistinen kehitysoppi on todistettu mahdottomaksi. Meidät on kuitenkin tässä mielessä aivopesty, niin ettemme kovin helposti kykene muuttamaan kantaamme.

Luuk. 19:39-40. Muutamat fariseukset sanoivat väkijoukon keskeltä Jeesukselle: "Opettaja, kiellä opetuslapsiasi!" Mutta Jeesus vastasi: "Minä sanon teille: jos he olisivat vaiti, niin kivet huutaisivat."

Jeesuksesta on siis puhuttava. Kannattaa kuitenkin ottaa selville, mikä on se oma, Jumalalta saatu tehtävä ja armolahja. Kaikilla ei Kristuksen ruumiissakaan ole kielen tehtävää.

Beeta-alustus – Kielletyt puheenaiheet

Kielto joillekin puheenaiheille voi tulla kolmesta lähteestä; itsesensuuri, muut kieltävät tai Jumalan sana kieltää.

Kristukseen uskovilla uudestisyntyneillä kristityilläkin on niitä aiheita, joista ei puhuta.

Jos pelätään leimautumista kiihkouskovaksi, vaietaan Kristuksen sovintoverestä, jopa rististä. Esimerkkinä tästä voisi kertoa seuraavan tarinan;

Seurakuntaan tuli uusi paimen. Seurakuntalainen tuli hänen puheilleen ja sanoi: "Ettehän sitten puhu liian paljon Kristuksen verestä, niin kuin se edellinen paimen." "Olkaa huoleti", vastasi paimen. "En puhu, sillä Kristuksen verestä ei koskaan voi puhua liikaa."

Opetusta Raamatun ilmoituksen mukaisesta avioliitosta ja siihen liittyvistä asioista ei juurikaan kuule. Maallistunutta mielipidettä vastaan ei haluta julkisesti saarnoissa puhua.

Jos taas pelätään leimautumista esim. maailmalliseksi kristityksi, vaietaan kaikesta siitä mistä yhteisökin, jossa ollaan mukana, vaikenee.

Sama periaate näyttäisi toimivan puheenaiheiden alueella kuin armolahjoissa. Paavalin mukaan heikommat veljet ja sisaret ovat Kristus-ruumiille välttämättömiä (1. Kor.12:22-25). Juuri uskoon tulleella ei ole kykyä "hengelliseen puheeseen". Myös tällä puheen ja puheaiheiden alueella on Kristuksen ruumiin jäsenten yhteen kuuluen huolehdittava toinen toisistaan (1. Kor. 12:25). Huolehtiminen ei sisällä tuomitsemista eikä syytettä sellaista kohtaan, joka uskaltaa kertoa jotain omista heikkouksistaan.

1. Kor. 12:22-25. … juuri ne ruumiinjäsenet, jotka meidän mielestämme ovat muita heikompia, ovat välttämättömiä. Me verhoamme erityisen arvokkaasti ne ruumiinosat, joita emme pidä kovinkaan arvokkaina, ja peitämme erityisen säädyllisesti ne, joita häpeämme. Säädylliset ruumiinosat eivät tällaista verhoa tarvitse. Kun Jumala yhdisti jäsenet ruumiiksi, hän antoi vähempiarvoisille jäsenille suuremman kunnian, jotta ruumiissa ei syntyisi eripuraisuutta vaan jäsenet yhteen kuuluen huolehtisivat toinen toisestaan.

Nuorena kristittynä olin lyhyen aikaa mukana eräässä pienryhmässä, jossa vetäjä halusi minun ottavan kantaa johonkin hengelliseen asiaan. Hän oli alustanut asiaa siten, että hän itse joko paisuttaa tai typistää asiaa niin, että asian perimmäinen sisältö / alkulähde tulee näkyviin. Koska minä en puutteellisten tietojeni vuoksi osannut asiaan mitään sanoa, enkä halunnut että minua pidetään tyhmänä, joten totesin vain, että Jeesus Kristus on minunkin Herrani.

Tilanteesta opin kuitenkin sen, kuinka helppoa on karkottaa nuori uskova pois seurasta käyttämällä siihen sellaista "hengellistä" keskustelua, jonka toinen kokee pakotukseksi.

Kristityilläkin on sananvapaus. Mutta puheistaan pitää ottaa vastuu. Sananvapauden taakse ei ole lupa mennä laukomaan lähimmäistä vahingoittavia tai häntä halventavia asioita.

Sananl. 12:18 ed. käännös. Moni viskoo sanoja kuin miekanpistoja, mutta viisasten kieli on lääke.

1. Kor. 6:11-12. … mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta. "Kaikki on minulle luvallista" - mutta kaikki ei ole hyödyksi. "Kaikki on minulle luvallista" - mutta en saa antaa minkään hallita itseäni.

1. Kor. 10:23-24. "Kaikki on luvallista" - mutta kaikki ei ole hyödyksi. "Kaikki on luvallista" - mutta kaikki ei ole rakentavaa. Kenenkään ei pidä etsiä omaa etuaan vaan toisen parasta.

Kannattaa miettiä, puhuuko kielteisessä vai myönteisessä sävyssä. Asian voi muuttaa aivan toiseksi. Esimerkiksi kysymykseen, miksi en ollut mukana kokouksessa, voi vastata useammalla tavalla;

"Kaverille, jonka piti minut hakea, tuli este." "Aina ei pääse."

"En päässyt, kun (nimeltä mainittu) kaveri petti minut eikä hakenutkaan vaikka lupasi.

Keskustelua ei myöskään saisi päästää riidaksi asti.

2. Tim. 2:14. Muistuta tästä kaikkia ja varoita heitä vakavasti Jumalan nimessä, etteivät he riitelisi. Sellaisesta ei ole mitään hyötyä, vaan se koituu kuulijoiden turmioksi.

2. Tim. 2:23. Pysy erossa typeristä ja asiattomista väittelyistä; sinähän tiedät, että niistä syntyy riitoja.

Ef. 4:26-27. Vaikka vihastuttekin, älkää tehkö syntiä. Sopikaa riitanne, ennen kuin aurinko laskee. Älkää antako Paholaiselle tilaisuutta.

Edellä on jo käynyt ilmi asioita, jotka kristityn oman terveen itsesensuurin pitäisikin estää.

Mutta onko Jumalan sanasta löydettävissä asioita, jotka puheenaiheiden alueella ovat kristityltä kielletty? Joitakin asioita on.

Ef. 5:3-7 ed. käännös. . Mutta haureutta ja minkäänlaista saastaisuutta tai ahneutta älköön edes mainittako teidän keskuudessanne – niin kuin pyhien sopii - älköön myös rivoutta tai tyhmää lorua tai ilvehtimistä, jotka ovat sopimattomia, vaan paremmin kiitosta. Sillä sen te tiedätte ja tunnette, ettei yhdelläkään haureellisella eikä saastaisella eikä ahneella - sillä hän on epäjumalanpalvelija - ole perintöosaa Kristuksen ja Jumalan valtakunnassa. Älköön kukaan pettäkö teitä tyhjillä puheilla, sillä semmoisten tähden kohtaa Jumalan viha tottelemattomuuden lapsia; älkää siis olko niihin osallisia heidän kanssaan.

1. Piet. 2:1. Jättäkää siis kaikki pahuus ja vilppi, kaikki teeskentely ja kateus ja kaikki panettelu.

1.Piet. 3:9. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Kol. 3:8-10. Luopukaa nyt tekin tästä kaikesta: vihasta, kiukusta, pahuudesta, herjauksista ja siivottomista puheista. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Matt. 15:18-20. … Juuri sydämestähän lähtevät pahat ajatukset, murhat, aviorikokset, siveettömyys, varkaudet, väärät todistukset ja herjaukset. Nämä ne ihmisen saastuttavat, …

Kun lähtee keskustelemaan toisen kanssa, on vaarana että menee mukaan hänen synteihinsä joita voisivat olla esim.

Ala-arvoisten vitsien kertominen,

haureellisten tekojen puolustaminen,

ahneuden (esim. verosuunnittelu jonka tarkoituksena on välttää verot) hyväksyminen,

pahan puhuminen (juoruilu) muista.

Kun ei etsi omaa etuaan vaan myös toisen etua, on "kaikki (mikä tehdään Jumalan kunniaksi) luvallista".

1. Kor. 10:23-24 ja 31. "Kaikki on luvallista" - mutta kaikki ei ole hyödyksi. "Kaikki on luvallista" - mutta kaikki ei ole rakentavaa. Kenenkään ei pidä etsiä omaa etuaan vaan toisen parasta. … Syöttepä siis tai juotte tai teettepä mitä tahansa, tehkää kaikki Jumalan kunniaksi.

Vitsejä voi kyllä kertoa mutta kannattaa miettiä, mikä niiden sisältö ja tarkoitus on. Maallinen lainsäädäntö hyväksyy sellaisen haureuden ja ahneuden joiden harjoittaminen Raamatun mukaan on taivaan valtakuntaan pääsyn esteenä. Näiden syntien hyväksyvään keskusteluun kristityn ei kannata mennä mukaan. Jos menee, kannattaa miettiä, kestääkö sen mollauksen, joka voi seurata omien, Raamatun mukaisten mielipiteiden esittämisestä. Timo Soinin kannanotto aborttiin on kuvaava esimerkki siitä, miten Raamatullisen kannan esittämisestä voi saada maallistuneet ihmiset silmilleen.

Yksittäiset puheenaiheet, osallistuuko niihin vai ei, on jokaisen kristityn itse ratkaistava. Kun suhde Kristukseen on kunnossa, opastaa Pyhä Henki (Kristus meissä) kyllä meitä. Jumala johdattaa meitä kun kuljemme rukoillen (Jer. 31:9 ed. käännös).

Beeta-alustus – Miksi kristittyjä kartetaan?

Aluksi otsikon piti olla "omahyväinen ja itseriittoinen kristitty" tai "miksi ulkopuoliset eivät uskalla tulla" tai "miksi kristitty antaa vaikutelman, että kaikki on hyvin".

Pitääkö edellä oleva paikkansa? Ovatko kristityt omahyväisiä ja itseriittoisia? Entä uskaltaako tunnustavaa kristittyä lähestyä ilman pelkoa tuomiosta tai käännytysyrityksestä? Ja antaako kristitty joko teennäisen kiristetyn tai sitten lepsun "kaikki käy" vaikutelman ympäristöönsä?

On surulla tunnustettava, että liian usein edellä oleva on totta. Muistuu mieleeni yksi pariskunta uskontaipaleeni alkuajoilta;

Mukanamme oli henkilö, jonka piti sopia erään seurakunnan vastuuhenkilöpariskunnan kanssa ohjelmanumerosta ao. seurakunnassa. Poikkesimme matkallamme heidän kotiinsa. Poikamme oli tuolloin n. 5 -vuotias. Meille ei hymyilty kertaakaan. Meille ei tarjottu mitään. Poikaamme pidettiin tarkasti silmällä, ettei hän vain koskisi mihinkään kodissa, joka oli viimeisen päälle tip-top. Jostain syystä oli helpottunut olo kun pääsimme lähtemään pois.

Toinen tapaus samalta ajalta;

Eräs sananjulistaja evankelista oli seuroissa vanhempieni kodissa. Kun ilta venyi ja lasten nukkumaanmenon aika ohitettiin, alkoivat lapset väsyneenä kiukutella. Tämä evankelista alkoi rukoilla kiukuttelun henkeä ulos lapsista. Onneksi mukana oli tervejärkisiä vanhempia, jotka veivät lapset nukkumaan.

Vielä kolmas;

Kristillisessä tapahtumassa iltapalan ääressä oli keskustelemassa pieni joukko. Yhtäkkiä yksi osallistujista alkoi itkeä hillittömästi. Hän sai kerrotuksi, miten rippikoulussa vetäjä oli moittinut Jumalan sanan vastaiseksi hänen hyvin laitettua tukkaansa. Siitä oli jäänyt hänelle trauma, joka oli pitänyt hänet erossa tunnustavista kristityistä ja jonka hän vasta nyt uskalsi hänet hyväksyvässä seurassa purkaa.

Aapeli Saarisalo kääntää Saarn. 10:1 kohdan jotenkin näin; Niin kuin myrkkykärpäset saavat voiteentekijän voiteen haisemaan, samoin tekevät pienet tyhmyydet niissä, jotka kulkevat viisaan ja kunnioitetun maineessa.

Saarn. 10:1 ed.käännös. Myrkkykärpäset saavat haisemaan ja käymään voiteentekijän voiteen. Pieni tyhmyys painaa enemmän kuin viisaus ja kunnia.

Mikä sai edellä olevissa tapauksissa kristillisyyden "haisemaan"?

Ensimmäisessä tapauksessa pariskunnan arvot olivat mielestäni maailmalliset eikä heillä ollut Kristuksen Pyhän Hengen antamaa rakkautta, joten kristillisyys näytti heillä olevan vain tulon lähteenä.

Toisessa tapauksessa sananjulistaja oli arvioni mukaan osittain kadottanut yhteyden tavalliseen, normaaliin elämään ja sen seurauksena hän oli muokannut kristillisyytensä itselleen sopivaan muotoon. Oma oppi ja mielipiteet olivat tulleet lähimmäisenrakkautta tärkeämmäksi. Vasta Raamatun sanan mukaista elämää, jota Pyhä Henki saa ohjata, seuraa oikea lähimmäisenrakkaus.

Kolmannessa tapauksessa rippikoulun pitäjä oli ottanut itselleen roolin tuomarina. Hänen sanansa olivat kuin miekan pistoja vaikka kielen pitäisi Raamatun mukaan olla lääke (Sananl. 12:18).

Sananl. 12:18. Harkitsematon sana on kuin miekanpisto, viisaan puhe on lääkettä.

Kaikissa kolmessa tapauksessa joiltakin ihmisiltä puuttui rakkaus, joka olisi ottanut toisen huomioon, joten he eivät levittäneet Kristuksen tuntemisen tuoksua (2. Kor. 2:14) vaan omaa "hajuaan".

2. Kor. 2:14-17. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän. Mutta kuka on tähän kelvollinen? Me emme ainakaan ole sellaisia kuin ne monet, jotka kaupittelevat Jumalan sanaa. Me julistamme sitä Jumalan edessä ja Kristusta palvellen, väärentämättömänä ja sellaisena kuin se tulee Jumalalta.

27.10.2018 majataloillassa Nummelassa puhujat käsittelivät asiaa; Arvot – mielipiteet.

Kun ihmiseltä kysytään hänen arvoistaan, hän yleensä alkaa selittää tekemisiään. Teot ja arvot ovat eri asioita. Teot tulevat arvovalintojen seurauksena. Itse asiassa teot tuovat näkyviin sen, millaiset arvot ihmisellä on. Mielipide taas muuttuu kun taustatieto muuttuu.

Joku on maininnut hienolla tavalla sen, miten arvot voi erottaa mielipiteistä. "Ellei arvoistaan ole valmis maksamaan (kärsimään niiden takia), ne ovat pelkkiä mielipiteitä."

Puhuja kertoi matkastaan huippu-urheilun huipulle, joka kuitenkin katkesi yllättäen. Hän kertoi silloin kokeneensa haaksirikon omassa elämässään. Hänen identiteettinsä ja arvonsa huippu-urheilijana katosi. Kun hän alkoi etsiä uusia arvoja elämäänsä, hän kertoi etsineensä niitä aluksi vääristä paikoista ennen kuin löysi aidon kristillisyyden. Hän kertoi tarvinneensa tämän myrskyn elämässään, että arvot selkiytyivät.

Hän kertoi yhdessä tilanteessa rukoilleensa; "Herra, sinun täytyy tehdä asialle jotain, minä itse en pysty." Jumala otti tämän pyynnön tosissaan (niin Hän tekee aina). Jumala alkoi näyttää, mikä tämän "särkyneen urheilijan" elämässä oli totta ja mikä ei ollut. Niitä oman elämän vaikeita asioita oli vaikea kohdata. Ne ovat kuin tulehtunut haava, johon pienikin kosketus tekee kipeää. Jumala haluaa kuitenkin hoitaa syvältä. Hän ei laita "laastaria" tulehtuneen sielunhaavan päälle niin kuin me ihmiset helposti teemme. Kun oman elämänsä kipeät asiat on saanut käydä Kristuksen (tarvittaessa sielunhoitajan) kanssa läpi, seuraa niistä vapautuminen. Jostakin asiasta vapautuu heti, joku vie vuosia aikaa. Raamatun sana; "Totuus tekee teistä vapaita", on totta, sillä Kristus itse on totuus ja Hän haluaa totuutta salatuimpaan saakka. Kristus ei kuitenkaan pakota totuuteen mutta silloin ihmisen on kestettävä seuraukset.

Joh. 8:32. Te opitte tuntemaan totuuden, ja totuus tekee teistä vapaita."

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Ps. 51:8 ed.käännös. Katso, totuutta sinä tahdot salatuimpaan saakka, ja sisimmässäni sinä ilmoitat minulle viisauden.

Sen lisäksi, että totuus vapauttaa, rakkaus karkottaa pelon (1. Joh. 4:18). Majataloillan puhujat osasivat kertoa pelkäämättä siitä rakkaudesta, jonka he olivat Jeesuksen Kristuksen yhteydessä kokeneet.

Kun on kokenut Jumalan rakkauden, joka on meille annettu Jeesuksessa Kristuksessa, uskaltaa pelkäämättä tuoda valoon syntinsä jotta saisi ne anteeksi ja eheytyisi niistä.

Puhuja esitti kolme kysymystä, joihin meidän itse kunkin olisi hyödyllistä vastata;

Tiedätkö, onko elämässäsi sellaista, mitä et ole selvittänyt?

Ovatko asiat kunnossa läheistesi kanssa?

Ovatko asiasi kunnossa Jumalan kanssa?

Nämä kysymykset tulevat vastaan viimeistään silloin, kun ihmiselämä on loppumetreillä. Silloinkaan asioiden selvittäminen ei ole liian myöhäistä. Siihen ei kuitenkaan kannata luottaa, että meillä olisi tällaiseen aikaan mahdollisuus.

Vielä yksi kysymys; Kun työ otetaan pois, mitä jää jäljelle? Jo nyt kannattaa esittää itselle seuraavat, siihen liittyvät kysymykset;

Kuka minä olen? (Ei, mitä minä teen.)

Kuka omistaa elämäni, kenelle kuulun?

Kuulunko vain itselleni niin kuin se rikas mies Jeesuksen vertauksessa, joka sanoi itselleen;

Luuk. 12:16-21. Ja hän (Jeesus) esitti heille vertauksen: "Oli rikas mies, joka sai maastaan hyvän sadon. Hän mietti itsekseen: 'Mitä tekisin? Minun satoni ei mahdu enää mihinkään.' Hän päätti: 'Minäpä teen näin: puran aittani ja rakennan isommat niiden sijaan. Niihin minä kerään koko satoni ja kaiken muun, mitä omistan. Sitten sanon itselleni: Kelpaa sinun elää! Sinulla on kaikkea hyvää varastossa moneksi vuodeksi. Lepää nyt, syö, juo ja nauti elämästä!' Mutta Jumala sanoi hänelle: 'Sinä hullu! Tänä yönä sinun sielusi vaaditaan sinulta takaisin. Ja kaikki, minkä olet itsellesi varannut - kenelle se joutuu?' "Näin käy sen, joka kerää rikkautta itselleen mutta jolla ei ole aarretta Jumalan luona."

Jos arvoni ovat oikeat, kykenen olemaan sävyisä ja kunnioittava ja minua on helppo lähestyä. Puhun ihmisille enemmän Jeesuksen Kristuksen ristin sovitustyöstä kuin heidän synneistään. Luotan siihen Raamatun sanaan, että kyllä Pyhä Henki näyttää heillekin todeksi synnin (Joh. 16:7-9), se ei ole minun ensisijainen tehtäväni.

1. Piet. 3:14-16. Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Jos arvoni eivät ole oikeita, joutuu minua lähestyvä olemaan varuillaan, millaisen mielipiteen laukaisen.

Puhun heille mieluummin maailman ja muiden ihmisten synneistä ja velvoitteesta tehdä niistä parannus, kuin Jumalan armosta Jeesuksessa Kristuksessa. Olen lain alla.

Tai sitten minä mitätöin Jumalan armon pelkäksi Jumalan rakkaudeksi, kertomatta, mihin ihminen armoa tarvitsee. Kasvuni Jumalan lapsena on pahasti kesken.

Ei ole evankeliumin syy, jos minua näiden puheideni vuoksi kartetaan. Silloin ei auta muu kuin mennä itseensä ja pyytää Jumalaa toteuttamaan oma sanansa, jonka Hän on luvannut Heprealaiskirjeen 13 luvussa (Hepr. 13:21).

Hepr. 13:20-21. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen, varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.

Vaikka arvot olisivatkin oikeat ja Hengen hedelmä näkyisi, voidaan kristittyä silti karttaa tai jopa vainota. Jumalasta Isänä, Jeesuksesta pelastajana ja Pyhästä Hengestä pyhittäjänä kannattaa silti pitää kiinni. Syy ihmisten hylkäämiseen ei silloin ole meissä vaan siinä Kristuksen tuoksussa, jota hän levittää kauttamme ympäristöön. Sitä tuoksua eivät himojaan aktiivisesti toteuttavat ihmiset kestä. He elävät syntiensä osalta hengellisessä pimeydessä, jopa kerskailevat syntielämästään julkisesti, eivätkä he halua, että Kristus vapauttaisi heidät synneistä.

2. Kor. 2:14-16. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän. …

Fil. 3:18-21. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita. Mutta me olemme taivaan kansalaisia, ja taivaasta me odotamme pelastajaksi Herraa Jeesusta Kristusta. Hän muuttaa meidän ruumiimme tästä alennustilasta oman kirkastuneen ruumiinsa kaltaiseksi voimallaan, jolla hän kykenee alistamaan valtaansa kaiken.

Meillä on lisäksi taistelu henkivaltoja vastaan. Paha on heitetty taivaasta ulos ja se vihaa sekä juutalaisia että Jeesukseen Kristukseen uskovia kristittyjä ja yrittää tuhota heidät. Tässä se käyttää apunaan Jumalasta luopunutta maailmaa ja sen ihmisiä.

Ef. 6:10-12. Lopuksi: vahvistukaa Herrassa, ottakaa voimaksenne hänen väkevyytensä. Pukekaa yllenne Jumalan taisteluvarustus, jotta voisitte pitää puolianne Paholaisen juonia vastaan. Emmehän me taistele ihmisiä vastaan vaan henkivaltoja ja voimia vastaan, tämän pimeyden maailman hallitsijoita ja avaruuden pahoja henkiä vastaan.

Ilm. 12:9-17. Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt. Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista (Israel), joka oli pojan (Jeesuksen Kristuksen) synnyttänyt. …. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle.

Se, miten Jumala haluaisi pelastaa myös nämä Häntä vastaan taistelevat ihmiset, käy ilmi Raamatussa kerrotusta Sauluksesta (Apt. 9), josta Jumala teki Paavalin.

Apt. 9:1-18. Saul uhkui yhä vihaa ja murhanhimoa Herran opetuslapsia kohtaan. Hän meni ylipapin luo ja pyysi tältä Damaskoksen synagogille osoitettuja kirjeitä, jotka valtuuttaisivat hänet vangitsemaan tuolle tielle lähteneet, sekä miehet että naiset, ketkä vain käsiinsä saisi, ja tuomaan heidät Jerusalemiin. Matkalla, Saulin ollessa jo lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti yhtäkkiä valo hänen ympärilleen. Hän kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä." Saulin matkatoverit seisoivat sanattomina. He kuulivat äänen mutta eivät havainneet ketään. Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen. Kolmeen päivään hän ei nähnyt mitään, ei syönyt eikä juonut. Damaskoksessa oli Ananias-niminen opetuslapsi. Herra puhutteli häntä näyssä: "Ananias!" "Tässä olen, Herra", hän vastasi. Herra sanoi: "Mene Suorallekadulle ja kysy Juudaksen talosta Saulia, jota kutsutaan Tarsolaiseksi. Hän rukoilee, ja näyssä hän on nähnyt, että Ananias-niminen mies tulee sisään ja panee kätensä hänen päälleen, jotta hän saisi näkönsä takaisin." Ananias vastasi: "Herra, minä olen monilta kuullut, kuinka paljon pahaa se mies on Jerusalemissa tehnyt sinun pyhillesi. Tännekin hän on tullut ylipappien valtuuttamana vangitsemaan kaikki, jotka huutavat avuksi sinun nimeäsi." Mutta Herra sanoi hänelle: "Mene, minä olen valinnut hänet aseekseni, tunnustamaan nimeäni maailman kansojen ja kuninkaiden ja myös Israelin kansan edessä. Minä tulen osoittamaan hänelle, että hän joutuu paljon kärsimään minun nimeni tähden." Ananias lähti. Hän meni sisälle taloon, pani kätensä Saulin päälle ja sanoi: "Saul, veljeni! Herra on lähettänyt minut - Jeesus, joka ilmestyi sinulle, kun olit matkalla tänne. Hän lähetti minut, jotta saisit näkösi takaisin ja täyttyisit Pyhästä Hengestä." Samassa oli kuin suomut olisivat pudonneet Saulin silmistä, ja hän näki jälleen. Hän nousi jalkeille, ja hänet kastettiin.

Jumala, joka on sama eilen, tänään ja ikuisesti, toimii tälläkin hetkellä samalla tavalla.

Mutta suostummeko me "tavalliset kristityt" Jumalan käyttöön, niin kuin Ananias suostui?

Luonnollinen todistus Jeesuksesta

Luonnollisella en tarkoita tässä yhteydessä ihmisen omaa vanhaa luontoa vaan pakottamatta syntyvää luonnollista todistamista siinä vapaudessa, joka kristityllä on. (Jumalan todistus meissä ja meidän kauttamme.)

On kolmenlaista pakkoa todistaa Jeesuksesta.

Yksi tulee siitä, että henkilö itse kuvittelee ettei ole hyvä kristitty, ellei todista. Hän pyrkii noudattamaan itse itselleen tekemiään vaatimuksia (lain tekoja). Motiivina ei tällöin ole evankeliumin ilosanoman eteenpäin vieminen vaan pelko huonoksi kristityksi osoittautumisesta. Ihmisen oma vanha luonto saa tämän aikaan. Muistan itse nuorena kristittynä menetelleeni juuri näin. Nyt vanhempana olen tajunnut, mitä silloinen todistukseni oli. Menikö silloinen todistukseni hukkaan? En tiedä, sillä Jumala voi puhua aasinkin suulla (4. Moos. 22:28). Itseäni koskien Jumala on muuttanut ao. kokemukset koulutukseksi.

Toinen pakko on se, kun muut velvoittavat vastakääntyneen todistamaan pelastuksestaan. ("Sinun on nyt osoitettava pelastumisesi suun tunnustuksella seurakunnan edessä.") Muiden ihmisten vanha luonto saa tämän aikaan.

Hyvä puoli näissä on se, että evankeliumia julistetaan. Huono puoli on se, että todistamiseen pakottaminen on hengellistä väkivaltaa. Se on myös kuulijoiden aliarvioimista sillä kuulija osaa kyllä lukea kehonkieltä. Minulle on parikin henkilöä kertonut siitä, kun heidät velvoitettiin todistamaan. Yksi muistaakseni kertoi lisäksi, että hän ei enää sen jälkeen ao. seurakuntaan mennyt.

Täysin toisenlainen pakko oli Paavalilla, jolla oli siihen Pyhältä Hengeltä tullut sisäinen kehotus (1. Kor. 9:16). Paavali pyrki olemaan avoin ihmisten edessä (2. Kor.4:1-2).

1. Kor. 9:16. Siinä, että julistan evankeliumia, ei ole mitään ylpeilemistä, sillä minun on pakko tehdä sitä. Voi minua, ellen evankeliumia julista!

2. Kor.4:1-2. Kun meillä Jumalan armosta on tällainen palveluvirka, me emme lannistu. Olemme hylänneet kaiken salakähmäisen, emme toimi petollisesti emmekä vääristele Jumalan sanaa, vaan tuomme esiin totuuden ja toivomme, että jokainen omassatunnossaan arvioi meidät Jumalan edessä.

2. Kor.5:11. Kun siis tiedämme, mitä Herran pelko on, me koetamme saavuttaa ihmisten luottamuksen. Jumala kyllä näkee, millaisia me olemme, ja toivon teidänkin sisimmässänne näkevän sen.

Oikeanlainen, Jumalan valtakuntaa eteenpäin vievä todistus Jeesuksesta ei tule pakolla eikä ihmislähtöisesti. Vasta kun Pyhä Henki on saanut kasvattaa meitä Jumalan lapsina, me olemme aidolla tavalla Jeesuksen Kristuksen todistajina. Silloin meidän ei tarvitse yrittää olla tai tietää enempää kuin olemme tai tiedämme, koska voimme luottaa siihen, että Pyhä Henki meissä on ja vaikuttaa ja tuo meissä näkyviin Kristuksen tuntemisen tuoksun (2. Kor. 2:14).

Apt. 1:8. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."

2. Kor. 2:14. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua!

Voittosaatto, esim. Rooman keisareille, pidettiin silloin, kun he tulivat voittajina sotaretkeltä vankeja saaliinaan. Me olemme näitä maailmasta otettuja vankeja, jotka kulkevat voittaneen Kristuksen takana hänen kunniakseen järjestetyssä voittosaatossa. Niin kauan, kuin me olemme tässä voittosaatossa (ristin sovitustyön alla), me olemme turvassa maailman orjuutukselta (rahan- ja vallanhimon ja muiden himojen harjoittaminen). Mutta jos käytämme Kristuksen meille antamaa vapautta väärin ja lähdemme pois Kristuksen voittosaatosta (hylkäämme Jeesuksen Kristuksen ristiinnaulittuna meidän syntiemme vuoksi), me olemme palanneet takaisin maailman orjuuteen.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa Jeesuksessa Kristuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

2. Piet.2:20. Jos he ovat päässeet eroon maailman saastasta tullessaan tuntemaan meidän Herramme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen mutta sitten taas vajoavat siihen ja joutuvat sen valtaan, heidän tilansa on lopussa pahempi kuin alussa.

1. Joh.5:4-5. Kaikki, mikä on syntyisin Jumalasta, voittaa maailman. Ja tämä on se voitto, tämä on maailman voittanut: meidän uskomme. Kuka sitten voittaa maailman, ellei se, joka uskoo, että Jeesus on Jumalan Poika?

Siitäkö me todistamme, että me olemme ottaneet Jeesuksen omaksemme – vai siitä, että Jeesus otti meidät omakseen? Sehän on sama asia, voi joku sanoa. Ei ihan ole. Se, joka pelastuksessa on ollut aktiivinen osapuoli, saa kunnian. Kumpi saa hengenpelastusmitalin; hukkuva, joka tarttuu hänelle heitettyyn pelastusrenkaaseen vai hänen pelastajansa?

Pääasia kuitenkin on, että on hyväksynyt omalle kohdalleen Jeesuksen Kristuksen sovitustyön. Olen itse esimerkkinä henkilöstä, joka liittyi Jumalan seuraan Hänen suuruutensa houkuttelemana. Tarve Kristuksen sovintoveren turviin pääsemiselle tuli vasta myöhemmin synnintunnon heräämisen myötä.

Joh. 15:16. Ette te valinneet minua, vaan minä valitsin teidät, ja minun tahtoni on, että te lähdette liikkeelle ja tuotatte hedelmää, sitä hedelmää joka pysyy. …

Matt. 19:25-26. Mark. 10:26-27. Kun opetuslapset kuulivat tämän, he olivat ihmeissään ja kysyivät: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta Jumalalle on kaikki mahdollista."

Meidän todistuksessamme on aina "astian makua" sillä pelastuneessakin kristityssä hänen vanha luontonsa pyrkii esille. "Astian maku" on kuitenkin eri asia kuin henkilön persoonallisuuden esiin tuleminen. Astian sisältö kun on eri asia kuin itse astia. Mitä sydän on täynnä, sitä suu puhuu. Persoonallisuuden esiin tuleminen ei ole huono asia, paitsi silloin, jos siitä tulee pääasia ohi Kristuksesta kertovan sanoman. Vivahteikas ja eleillä höystetty todistus, jossa ihmisen koko persoona on mukana, on mielenkiintoisempi kuin yksitoikkoinen.

Fil. 1:18. Mutta ei sillä väliä! Minä (Paavali) iloitsen siitäkin, kunhan Kristusta vain kaikin tavoin julistetaan, oli tarkoitus vilpitön tai ei.

Gal. 4:19-20. Rakkaat lapseni, teidän vuoksenne minun on jälleen kärsittävä synnytystuskia, kunnes Kristus saa muodon teissä. Kunpa voisin olla nyt luonanne ja löytää oikean äänensävyn! En tiedä, mitä teille tekisin.

Matt.15:18-19. Mutta se, mikä tulee suusta ulos, on lähtöisin sydämestä, ja se saastuttaa ihmisen. Juuri sydämestähän lähtevät pahat ajatukset, murhat, aviorikokset, siveettömyys, varkaudet, väärät todistukset ja herjaukset.

Meidän todistukseemme vaikuttaa paljon se, millainen tausta (työ, harrastukset, sukupuoli, aviosääty, sairaushistoria jne.) meillä on. Jos me kykenemme samaistumaan kuulijan elämäntilanteeseen, kykenemme paljon helpommin saamaan häneen kontaktin. Voimme aidolla tavalla sanoa: "Minä tiedän, miltä sinusta tuntuu." Tämän syyn vuoksi Jumala sallii meille kipeitäkin kokemuksia.

1. Kor. 7:17-24. Jokainen eläköön edelleen sen osan mukaisesti, jonka Herra on hänelle suonut ja joka hänellä oli, kun Jumala hänet kutsui. Tämän ohjeen minä annan kaikissa seurakunnissa. Jos joku on saanut kutsun ympärileikattuna, hän älköön pyrkikö eroon ympärileikkauksestaan. Se taas, joka on saanut kutsun ympärileikkaamattomana, älköön ympärileikkauttako itseään. On yhdentekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ei; tärkeää on Jumalan käskyjen noudattaminen. Jokaisen tulee pysyä siinä osassa, jossa hän oli kutsun saadessaan. Jos olit orja, älä siitä välitä. Vaikka voisit päästä vapaaksikin, pysy mieluummin orjana. Se, jonka Herra on kutsunut orjana, on näet Herran vapauttama. Samoin se, joka on kutsuttu vapaana, on Kristuksen orja. Jumala on ostanut teidät täydestä hinnasta. Älkää ruvetko ihmisten orjiksi! Veljet, jokainen pysyköön Jumalan edessä siinä osassa, jossa oli kutsun saadessaan.

Room. 8:28. Me tiedämme, että kaikki koituu niiden parhaaksi, jotka rakastavat Jumalaa ja jotka hän on suunnitelmansa mukaisesti kutsunut omikseen.

1. Joh. 4:19. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä.

2. Kor. 1:3-4. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä, armahtava Isä ja runsaan lohdutuksen Jumala! Hän rohkaisee meitä kaikissa ahdingoissamme, niin että me häneltä saamamme lohdutuksen voimalla jaksamme lohduttaa muita ahdingossa olevia.

1. Kor.9:20-27. Voittaakseni hänen omikseen juutalaisia olen näille ollut kuin juutalainen; voittaakseni lain alaisina eläviä olen näille ollut kuin lain alainen, vaikka en olekaan lain alainen. Voittaakseni ilman lakia eläviä olen näille ollut kuin eläisin ilman lakia, vaikka en olekaan Jumalan lakia vailla - onhan minulla Kristuksen laki. Voittaakseni heikkoja olen näille ollut heikko. Kaikille olen ollut kaikkea, jotta pelastaisin edes muutamia. Kaiken tämän teen evankeliumin vuoksi, jotta olisin itsekin siitä osallinen.

Todistanko minä vain puheillani Jumalan teoista ("saarnaan") – vai olenko minä itse todistuksena Jumalan teoista (elämällä todistus)?

Eräs pappi torui pientä poikaansa. Poika katsahti vakavana isäänsä ja kysyi: "Isä, saarnaatko sinä vai oletko tosissasi."

Mark. 5:18-20, Luuk. 8:38-39. Kun Jeesus nousi veneeseen, pahoista hengistä vapautunut pyysi saada jäädä hänen seuraansa. Jeesus ei siihen suostunut vaan sanoi hänelle: "Mene kotiisi omaistesi luo ja kerro tästä suuresta teosta, jonka Herra on armossaan sinulle tehnyt." Mies lähti ja alkoi Dekapoliin alueella julistaa, mitä Jeesus oli tehnyt hänelle. Kaikki olivat ihmeissään.

Todistaminen ja opettaminen ovat eri asioita. Jos me julkisesti tunnustaudumme Jeesukseen uskoviksi, me olemme itse todistus (joko hyvä tai sitten ei) Jeesuksen meissä tekemästä työstä. Jokainen kristitty voi aina puhua (todistaa) siitä, millaista hänellä oli ennen Kristuksen kohtaamista ja millaista on nyt ja millaisena hän kokee Jumalan läsnäolon. Jos vielä Pyhä Henki välittää kauttamme rauhaa ja läsnäoloa ja kehon kielikin on sopusoinnussa sanojemme kanssa, voidaan todistuksemme ottaa jopa vastaan.

Jos taas lähdemme todistamisen sijasta opettamaan, kannattaa ottaa selvää siitä, mitä on opettamassa. Jos puhuja itse uskoo esim. darvinistiseen kehitysoppiin, hän ennen pitkää joutuu ongelmiin joidenkin Raamatussa olevien kohtien kanssa. Hän joutuu joko vaikenemaan niistä tai selittämään ne mieleisikseen. Jos puhuja taas uskoo että Jumala on luonut Aadamin ja Eevan ja kaikki ihmiset ovat heidän jälkeläisiään, hän voi joutua vastaamaan lukuisiin lisäkysymyksiin, joita kehitysoppiin uskova kuulija voi hänelle esittää. Kysymyksiin kyllä löytyy vastauksia mm. luominen.fi –nettisivuilta.

Luin joulun aikana Marcus J. Borgin kirjoittamaa kirjaa "Kristinuskon sydän".

Alkuosa kirjassa oli sen esittelyä, miten perinteinen kristinusko (vanha paradigma) eroaa uudelleen tulkitusta kristinuskosta (uudesta paradigmasta). Sitä oli mielenkiintoista lukea.

Sitten tuli se kohta, jossa Borg yrittää todistaa, miksi kristinuskon uusin tulkinta on aikaisempaa parempi. Borgin mielestä uusi tulkinta on parempi siksi, että maallistunut, kehitysoppiin uskova, Raamatun ihmeitä vieroksuva ihminen saadaan helpommin uskomaan tähän uuteen oppiin. Uudessa tulkinnassa kun on poistettu ristiriita kehitysopin kanssa, siinä Jeesus ei enää ole ainoa tie Jumalan luo ja Raamatustakin voidaan jättää pois epämieluisat kohdat koska uuden tulkinnan mukaan se on ihmisten kuvitelmista syntynyt teos. Kuvaavaa on Borgin maininta omasta uskostaan: "En usko Jeesuksen kirjaimellisesti kuolleen syntiemme tähden." Ja: "Jeesuksessa tunnettu Henki on annettu myös muslimeille, buddhalaisille … ja niin edelleen."

Millaisen todistuksen (opetuksen) Borg kirjansa kautta meille antaa? Mielestäni Borgin kirja on jatkumoa sille tarinalle, joka alkoi, kun paholainen sanoi Eevalle; "Onko Jumala sanonut", ja "ette te suinkaan kuole". Borg yrittää säilyttää opissaan jumalisuuden ulkokuoren käyttämällä hengellisiä sanontoja uudessa merkityksessä mutta kieltää Jumalan Pyhän Hengen luovan ja muuttavan voiman (2. Tim. 3:5). En suosittele kirjaa kenellekään vaikka se onkin taitavasti kirjoitettu. Ellei lukija ole Pyhän Hengen antamalla Kristus-perustalla, hän on suuressa vaarassa tulla petetyksi.

2. Tim. 3:1-5. Sinun on tiedettävä, että viimeisinä päivinä koittavat vaikeat ajat. Silloin ihmiset rakastavat vain itseään ja rahaa, ... he ovat ulkonaisesti hurskaita mutta kieltävät uskon voiman. Karta sellaisia!

Tämä uusi kristillinen tulkinta näyttäisi myöntyvän lopulta kaikkeen, mitä maailmassa olevat ihmiset keksivät siltä vaatia. (En löytänyt tähän kohtaan yhtään sellaista Raamatullista asiaa, josta Jumalan sanasta, Raamatusta, luopunut kristillisyys pitäisi loppuun asti kiinni.)

Kristillisyys länsimaissa näyttäisi valtaosaltaan olevan tällä uuden tulkinnan tiellä. Viimeisimpiä esimerkkejä Suomessa tästä on se, kun tammikuussa 2019 Aito avioliitto ry:tä estettiin osallistumasta opettajien Educa-messuille. Raamatun vastaista avioliittoa saarnaava SETA sai osallistua ilman esteitä. Kristillinen valtakirkko ei ole ainakaan mediassa vastustanut tällaista epäoikeudenmukaista menettelyä. Nykyajalle kuvaavaa on, että OAJ perusteli kantaansa suvaitsevuudella ja yksilön oikeuksien kunnioittamisella – ja menetteli juuri päinvastoin. Näkemykseni on, ettei OAJ uskaltanut vastustaa heille kantaansa esittäneiden trollausta ja "lynkkausmielialaa".

Millaisen todistuksen valtakirkko antaa tällaisella valikoivalla toiminnallaan, kun ei puutu siihen, että Raamatun kantaa esillä pitävien tahojen toimintaa estetään? Heidän toimintansa antaa sellaisen viestin, etteivät he itse usko Raamatun elämää suojeleviin perinteisiin arvoihin. Jopa uutisen toimittaja on tässä asiassa kirkkoa "kristillisempi", sillä uutinen kerrottiin asiallisesti ketään vähättelemättä.

Entä millaisen todistuksen minä itse annan kirjoituksillani (esim. tällä alustuksella)? Haluan kertoa eteenpäin sen, minkä itse olen kokenut ja minkä kokemukseni kautta tiedän oikeaksi. Voin kertoa myös niistä kristillisistä harhapoluista ja epäonnistumisista, joissa olen ollut mukana.

Monilla kristityillä on minun näkemyksistäni poikkeava näkemys. Heidän kanssaan voin asioista keskustella, jos he asialliseen keskusteluun suostuvat. Vaikka sanonkin oman mielipiteeni, on arviointi ja selvilleottovelvoite kunkin lukijan kontolla. Olen itse kokenut, että Jumala vastaa rukouksiin, varsinkin niihin, joissa pyydetään Hänen tuntemistaan. Miksi Jumalan tuntemus kuitenkin vähenee? Oman kokemukseni mukaan siksi, että vain harva enää ottaa Raamatun sanan Jumalan sanana. Luotan siihen, että Jumala johdattaa rukoillen kulkijaa, niin minua kuin muitakin, myös luopumaan vääristä uskomuksistaan.

Jer.31:9. Itkien he tulevat, ja minä johdatan heitä, kun he kulkevat rukoillen.

Dan. 9:23. Heti kun aloit rukoilla, lähti liikkeelle sana, ja minä tulin kertomaan sen sinulle, sillä Jumala rakastaa sinua. Kuuntele siis tarkoin tätä sanaa, niin ymmärrät näkysi.

Luuk. 17:10. Niinpä tekin, kun olette tehneet kaiken, mitä teidän tulee tehdä, sanokaa: 'Me olemme arvottomia palvelijoita. Olemme tehneet vain sen, minkä olimme velvolliset tekemään.'

Kun ihminen on Jumalan lapseudessa alkutaipaleella, varsinkin silloin häneen yritetään vaikuttaa. Borg, edellä mainitun kirjan kirjoittajana on valitettava esimerkki siitä, miten lapsuuden uskon voi menettää valheellisesti yksipuolisen tiedonsaannin, sekä tieteellisen että uskonnollisen, seurauksena. Borg itse kertoo kirjassaan että hän on luopunut lapsuuden uskostaan. Väärään vaikutukseen vastalääke on Raamattu Jumalan sanana, rukous, monipuolinen kristittyjen seura ja tiedonhankinta luotettavista lähteistä.

Raamattuun Jumalan sanana sitoutuneet kristityt ovat sitoutuneet totuuden etsimiseen, -puhumiseen ja -noudattamiseen. Mutta koska on myös joitakin kristittyjä, joille seurakunta näyttäisi olevan paikka käyttää valtaa, suosittelen monipuolista kristittyjen seuraa.

Gal. 4:17-19. Nuo toiset koettavat innokkaasti vaikuttaa teihin, mutta heidän intonsa ei ole oikeaa. He tahtovat erottaa teidät meistä, jotta te intoutuisitte kannattamaan heitä. Into on hyvä, jos asia on hyvä - näin aina eikä vain silloin kun minä olen luonanne. Rakkaat lapseni, teidän vuoksenne minun on jälleen kärsittävä synnytystuskia, kunnes Kristus saa muodon teissä.

2. Tim.3:13-17. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Yleinen mielipide, varsinkin silloin, kun se on saanut lynkkauksen piirteitä, on mahtava vaikuttaja. Sitä vastaan on lähes mahdotonta nousta.

Jokainen meistä voi todistaa, kertoa sen, miten on Jeesuksen seurassa pärjännyt, kun joku sitä häneltä kysyy. Mutta vain joillekin on annettu evankelistan armolahja. Evankelistalle taas voi olla vaikea ymmärtää sitä, että "rivikristityt" eivät saa julistamalla sellaisia tuloksia aikaan kuin hän. Yleistäen voisi sanoa, että evankelista tulee, evankelioi, menee ja jättää (evankeliointikyvyiltään heikommille) rivikristityille jälkihoidon.

1. Kor. 12:12-25. Kristus on niin kuin ihmisruumis, joka on yksi kokonaisuus mutta jossa on monta jäsentä; … Yksi ja sama Henki on yhdistänyt meidät, … juuri ne ruumiinjäsenet, jotka meidän mielestämme ovat muita heikompia, ovat välttämättömiä. ... Kun Jumala yhdisti jäsenet ruumiiksi, hän antoi vähempiarvoisille jäsenille suuremman kunnian, jotta ruumiissa ei syntyisi eripuraisuutta vaan jäsenet yhteen kuuluen huolehtisivat toinen toisestaan.

Ef. 4:16. Hän (Kristus) liittää yhteen koko ruumiin ja pitää sitä koossa kaikkien jänteiden avulla, kunkin jäsenen toimiessa oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

Mikä on Pyhän hengen vaikuttaman todistuksen merkitys ja tarkoitus?

Saada pelastumaton ihminen Kristuksen yhteyteen,

Room. 10:13-15. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!"

2. Kor. 5:20-6:2. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi! Hänhän sanoo: - Oikealla hetkellä olen kuullut sinua, pelastuksen päivänä olen tuonut sinulle avun. Juuri nyt on oikea hetki, juuri nyt on pelastuksen päivä.

pitää pelastuneet Kristuksen yhteydessä ja vahvistaa heidän uskoaan Kristukseen,

Kol. 2:6-8. Kun kerran olette ottaneet omaksenne Herran Kristuksen Jeesuksen, eläkää hänen yhteydessään. Juurtukaa häneen, rakentakaa elämänne hänen varaansa ja vahvistukaa uskossa sen mukaan kuin teille on opetettu. Kaikukoon kiitoksenne runsaana. Pitäkää varanne, ettei kukaan houkuttele teitä harhaan tyhjillä ja pettävillä viisauden opeilla, jotka nojautuvat ihmisten perinnäisiin käsityksiin ja maailman alkuvoimiin eivätkä Kristukseen.

Apt. 15:30-32. Näin heidät lähetettiin matkaan. Antiokiaan saavuttuaan he kutsuivat seurakunnan koolle ja antoivat (Jerusalemin kokouksen) kirjeen veljille. Kirje luettiin, ja sen rohkaisevat sanat ilahduttivat kaikkia. Juudas ja Silas, jotka hekin olivat profeettoja, puhuivat veljille monin sanoin rohkaisten ja vahvistaen heitä.

Ilm. 3:2-3. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus.

antaa todistajalle itselleen valmiuksia yhä parempaan.

Mark. 16:20. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

1. Kor. 1:4-5. Minä kiitän aina teidän tähtenne Jumalaani siitä armosta, joka teille on annettu Kristuksessa Jeesuksessa. Hänen yhteydessään te olette saaneet kaikkea rikkautta, niin tietoa kuin puhetaitoakin.

2. Tess. 2:16-17. Itse Herramme Jeesus Kristus ja Jumala, meidän Isämme, joka on rakastanut meitä ja on armossaan antanut meille iankaikkisen lohdutuksen ja hyvän toivon, rohkaiskoot sydämiänne ja antakoot teille aina voimaa hyviin tekoihin ja puheisiin.

1. Piet. 5:10-11. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen.

Millainen sitten on luonnoton todistus Jeesuksesta? Se on sitä, kun ei huomioida luonnon antamaa todistusta eikä Raamatun todistusta. Nykyiset tieteen havainnot muutaman viimeisen vuosikymmenen aikana kertovat Jumalan luomisteoista harvinaisen yksiselitteisesti. Yksi esimerkki;

Tutkijat löysivät 60 miljoonaa vuotta vanhasta dinosauruksen luusta dinosaurukselle kuuluvaa kudosta, joka ei vielä ollut kivettynyt. (Ko. löytöjä on tehty jo useita.) Kun tutkijat lähettivät tutkimustuloksensa muille tutkijoille vertaisarvioitavaksi, tulosta ei hyväksytty. Kun tutkija sitten soitti yhdelle vertaisarvioijalle ja kysyi, miten heidän pitäisi tutkimustuloksensa esittää että arvioitsijat voisivat sen hyväksyä, vastaus oli, että tutkijat eivät koskaan voi hyväksyä sitä että dinosaurusten luut eivät olisi täysin kivettyneitä. Tämä tutkijoiden usko 60 miljoonan vuoden ikään on jopa suurempi kuin joidenkin kristittyjen usko Raamattuun. Sitä kun eivät tunnu horjuttavan tosiasiatkaan. Joku onkin todennut osuvasti, että darvinistinen kehitysoppi -oletus on muuttunut uskonnoksi, jonka opin puhtauden vaalijoina ateistiset tiedemiehet toimivat.

Raamattua lukeva löytää Jobin kirjasta kuvauksen dinosauruksesta, joten dinosauruksia eli vielä noin 5000 vuotta sitten. Siinä ajassa luut eivät vielä ehdikään täysin kivettyä.

Job. 40:10-13 edellinen käännös. Katso Behemotia, jonka minä loin niinkuin sinutkin; se syö ruohoa niinkuin raavas. Katso, sen voima on lanteissa, sen väkevyys vatsalihaksissa. Se ojentaa jäykäksi häntänsä kuin setripuun, sen reisijänteet ovat lujiksi punotut. Sen luut ovat niinkuin vaskiputket, sen nikamat niinkuin raudasta taotut.

Uudempi raamatunkäännös (Job. 40:15-18) kääntää sanan Behemot väärin virtahevoksi, sillä virtahevolla ei ole setripuun pituista jäykkää häntää. Sen sijaan kuvaus sopii täydellisesti tiettyyn ruohoa syöneeseen dinosaurukseen.

Niin kauan kuin tunnustavat kristityt ovat vielä maailmassa valona ja suolana, maailma ei kulje täysin pimeässä eikä täysin pilaannu.

Joh. 9:4-5. Nyt, kun vielä on päivä, meidän on tehtävä niitä tekoja, joita lähettäjäni meiltä odottaa. Tulee yö, eikä silloin kukaan kykene tekemään työtä. Niin kauan kuin olen maailmassa, minä (Jeesus Kristus) olen maailman valo."

Matt. 5:13-16. "Te olette maan suola. Mutta jos suola menettää makunsa, millä se saadaan suolaiseksi? Ei se kelpaa enää mihinkään: se heitetään menemään, ja ihmiset tallaavat sen jalkoihinsa. "Te olette maailman valo. Ei kaupunki voi pysyä kätkössä, jos se on ylhäällä vuorella. Eikä lamppua, kun se sytytetään, panna vakan alle, vaan lampunjalkaan. Siitä sen valo loistaa kaikille huoneessa oleville. Näin loistakoon teidänkin valonne ihmisille, jotta he näkisivät teidän hyvät tekonne ja ylistäisivät Isäänne, joka on taivaissa.

Mutta on tulossa aika, jolloin Jeesus Kristus tulee kuninkaana noutamaan omansa pois tästä maailmasta. Sen jälkeisestä ajasta voi lukea ilmestyskirjasta.

Lopun ajan tapahtumatkin kannattaa nähdä Jumalan rakkautena ihmiskuntaa kohtaan. Kun kutsu ei ole hyvällä mennyt perille, ottaa Jumala järeämmät keinot käyttöönsä. Jospa vielä joku hyväksyisi Hänen kutsunsa.

Luuk. 14:21-23 edellinen käännös. Ja palvelija tuli takaisin ja ilmoitti herralleen tämän (että hääkutsun saaneet olivat kieltäytyneet kutsusta). Silloin isäntä vihastui ja sanoi palvelijalleen: 'Mene kiiruusti kaupungin kaduille ja kujille ja tuo köyhät ja raajarikot, sokeat ja rammat tänne sisälle'. Ja palvelija sanoi: 'Herra, on tehty, minkä käskit, ja vielä on tilaa'. Niin Herra sanoi palvelijalle: 'Mene teille ja aitovierille ja pakota (vaadi) heitä tulemaan sisälle, että minun taloni täyttyisi;

Tässä on alkukielessä käytetty pakko -sanaa, joka merkitsee "pakottaa, velvoittaa". Sana ei merkitse "alistamista, sitomista tai pakolla-ottamista", joille on alkukielessä eri sanat.

<h2>T13 Harhaopeista</h2>

Kommentit Jehovan todistajien julkaisuun ”Mitä raamattu todella opettaa”

Pyrin tässä selvityksessä tuomaan esille ne raamatunkohdat, joista Jehovan todistajat vaikenevat yrittäessään todistaa omaa näkemystään oikeaksi. Sivunumeroinnilla viitataan Jehovan todistajien julkaisuun. Sivunumeron perässä sulkeissa on se Jehovan todistajien opin kohta, kirjasessa oleva maininta, jota käsittelen. Selkeyden vuoksi käytän Jehovan todistajista aina ao. nimitystä ja kristillisen kirkon oppiin sitoutuneista nimitystä ”kristityt”.

Sivu 3. (Tämäkö oli Jumalan tarkoitus?)

Sivulla esitetyt kysymykset liittyvät ihmisten jokapäiväiseen elämään. Tämä on psykologisesti hyvä tapa lähestyä ihmisiä ja saada kontakti heihin syntymään. Kirjanen on osaavasti laadittu. Aluksi tuodaan esille niitä asioita, joista ollaan yleisesti yhtä mieltä. Kun luottamus saadaan syntymään, voidaan ottaa esille muita asioita.

Kirjasesta käy sen loppupuolella esille Jehovan todistajien tarjoama pelastusoppi. Se poikkeaa oleellisesti ja ratkaisevasti kristittyjen pelastusopista.

Raamattu antaa kyllä vastauksia Jehovan todistajien kirjasessa esitettyihin kysymyksiin, mutta kristittyjen mielestä raamatun kokonaisnäkemys ja myös yksittäiset raamatunkohdat poikkeavat näkemykseltään Jehovan todistajien kirjasessaan esittämiin seikkoihin nähden.

Sivu 5. (Kaikki muistohaudoissa olevat – tulevat esiin.)

Kuoleman jälkeinen olotila on Jehovan todistajilla eri kuin kristityillä. Muistohauta -käsite selitetään kirjasessa myöhemmin tarkemmin. Jehovan todistajat tarkoittavat sillä ruumiillisen kuoleman jälkeistä olotilaa, jossa ei olla tietoisessa tilassa.

Esim. Ilm 6:9-11 kohdassa kerrotaan raamatussa kuitenkin kristittyjen mielestä aivan päinvastaista. ”Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.”

Sivu 5. (Maassa tulee olemaan yltäkylläisesti viljaa.)

Jehovan todistajien mielestä Jumala tulee toteuttamaan yo. asian maan päällä. Viljaa on kuitenkin riittävästi jo nyt. Sitä ei vain jaeta tarvitseville. Se mieluummin poltetaan ja käytetään lämmönlähteeksi. Ihmisen ahneus, omavoitonpyynti ja laiskuus estävät sen.

Tässä kohtaa jo huomion voisi kiinnittää siihen, että synti -kysymystä ei varsinaisesti käsitellä kirjasessa ollenkaan. Jehovan todistajilla on kristityistä poikkeava näkemys ihmisen syntisyydestä mm. perisynnin osalta ja se heijastuu siinä opissa, miten pelastutaan.

Sivu 7. (Miljoonat ihmiset ovat keskustelleet raamatusta Jehovan todistajien kanssa käyttämällä tätä kysymysvastausmenetelmää.)

Kirjasen kysymykset ja vastaukset niihin on taitavasti laadittu huomioiden Jehovan todistajien tarkoitusperät saada käännynnäisiä itselleen. Kirjasessa ei kysytä esim.; Miksi Jeesus myönsi olevansa Jumala; Miksi Jumala on raamatun alkutekstissä monikkomuodossa, Miksi Jeesukseen uskova kristitty saa sydämeensä Pyhän Hengen; Miksi Pyhästä Hengestä puhutaan raamatussa persoonana; Mitä tarkoittaa että ihmisen on uudestisynnyttävä ennen kuin hän pelastuu, jne.

Sivu 9. (Kuuluisa opettaja Jeesus Kristus sanoi.)

Tässä käy ilmi Jehovan todistajien suhtautuminen Jeesukseen. Hän on heille kuuluisa opettaja. Myöhemmin kirjasesta käy ilmi, että Jehovan todistajille enkeli Mikael ja Jeesus ovat yksi ja sama olento.

Kristityille Jeesus on Jumalan Poika ja Jumala. Kristityille Jeesus on samaan aikaan 100 %:sti Jumala ja 100 %:sti ihminen. Se, ettei sitä täysin ihmisjärjellä käsitä, kuuluu Jumalan olemukseen.

Sivu 10. (Mikä pahempaa, uskonnolliset opettajat saavat ihmiset joskus uskomaan, että Jumala on tunteeton.)

Jehovan todistajat eivät tässä kerro, keitä nämä uskonnolliset opettajat ovat. Mikäli tässä viitataan kristittyihin, on viittaus harhaanjohtava.

Sivu 11. (Lisäksi Jumala on pyhä … Samaa ei voi sanoa ihmisistä, jotka saattavat turmeltua.)

Kirjasen alaviitteessä on Jehovan todistajilla myös kysymys 12 a, jonka mukaan ihmisessä on hyviä ominaisuuksia, kuten kyky rakastaa. Tässä mielestäni jo ilmenee se Jehovan todistajien näkemys, että ”ihminen voi itse pelastaa itsensä, kunhan hänet vain saatetaan alkuun”. Pelastustie Jehovan todistajilla on käytännössä sitä, että tekee tietyt välttämättömät asiat ja jättää tekemättä karkeat synnit. Tähän asiaan palaan myöhemmässä yhteydessä.

Jehovan todistajat eivät ole ottaneet huomioon sitä, että jo raamatun alkutekstin sanamuodosta ilmenee, ettei luonnollisella ihmisellä ole kykyä rakastaa Jumalaa. Ihmisellä on kyky rakastaa ”jumalallisella agapee -rakkaudella” vain pimeyttä ja ensimmäisiä paikkoja. Vasta sitten, kun Jumala on Jeesuksessa Kristuksessa saanut rakastaa meitä ensin (ja olemme saaneet Pyhän Hengen sydämeemme ja uudestisyntyneet Jumalan lapsiksi), me kykenemme vastarakkauteen (1 Joh 4:19).

Sivu 13. (Se kertoo myös, että hänen erisnimensä on Jehova.)

Tässä Jehovan todistajien omassa kirjasessa sivulla 195 sanotaan, että: ”kukaan ei voi nykyään tietää varmasti, miten Raamatun ajan ihmiset lausuivat kirjainyhdistelmän JHWH tai JHVH? Mutta pitäisikö sen estää meitä käyttämästä Jumalan nimeä?”

Miksi Jehovan todistajat vaativat Jehova –nimen käyttämistä, jopa pelastumisen edellytyksenä, vaikka itsekin toteavat, ettei se ole ollenkaan varma. Voidaan todeta, että tämä on Jehovan todistajienkin kanta, koska he eivät missään kohdassa selkeästi tätä kiellä. He ovat tässä vaatimuksessaan ristiriitaisia.

Tutkimus on päinvastoin jopa osoittanut, ettei JHVH -kirjainyhdistelmää ole voitu lausua sanalla Jehova. Juutalaisille oli kiellettyä lausua ääneen Jumalan nimi. Sen vuoksi juutalaiset eivät koskaan esim. käyttäneet sanontaa ”minä olen”, koska se on yksi Jumalan nimistä. Jeesus sen sijaan käytti sitä usein. Alun perin juutalaisten kirjoitukset (vanha testamentti) oli kirjoitettu ilman konsonantteja. Ne lisättiin sinne myöhemmin. Konsonanttien lisäyksessä JHVH kirjainyhdistelmään myös lisättiin konsonantit siten, miten Jumalan nimi tuli tekstistä synagogassa ääneen lukea. Tämän vuoksi (ko. selityksen mukaan) Jehova -muoto ei voi olla oikea, koska silloin Jumalan nimi olisi lausuttu ääneen ja sehän oli kiellettyä. Esim. kun Jeesukselta kysyttiin onko hän Jumalan poika, häneltä kysyttiinkin ” "Oletko sinä Kristus, sen Ylistetyn Poika?" (Mar 14:61 edellinen käännös). Jeesus vastasi tähän, että ”olen”. Jeesus itse asiassa tuomittiin ristille oman todistuksensa perusteella.

Jehovan todistajien ”erehdys” on ymmärrettävä, koska aikoinaan joku on löytänyt Jehova –nimen tekstistä ja todennut ”tässä se on”, ymmärtämättä asiayhteyttä. Jehovan todistajat eivät myöhemminkään ole luopuneet Jehova-nimen palvomisesta. Ehkä siksi, että he ovat rakentaneet liian paljon Jehova-nimen ympärille. Heidän oppinsa romuttuu Jehova-nimen poistumisen myötä.

Sivu 16. (Raamattu opettaa, että tiedon hankkiminen Jehovasta ja Jeesuksesta johtaa ”ikuiseen elämään”.)

Jehovan todistajat väittävät, että tiedon hankkiminen johtaisi ”ikuiseen elämään”. Tieto kuitenkin katoaa raamatun mukaan (1 Kor 13:8-9). Rakkaus ei koskaan häviä; mutta profetoiminen, se katoaa, ja kielillä puhuminen lakkaa, ja tieto katoaa. Sillä tietomme on vajavaista, ja profetoimisemme on vajavaista. Tieto ei ketään myöskään pelasta. Usko Jeesukseen Kristukseen ja siihen että Hän armahtaa syntisen ilman mitään omaa yrittämistä (= evankeliumi), pelastaa.

Miksi ”ikuiseen elämään” on Jehovan todistajilla tässä kohdassa sulkumerkeissä? Ehkä siksi, koska Jehovan todistajien ikuinen elämä poikkeaa oleellisesti siitä ikuisesta elämästä, joka kristityillä on Jumalan luona.

Sivu 17. (Paras keino oppia tuntemaan Jehova, on tutkia raamattua.)

Jehovan todistajat jättävät tässä mainitsematta, että heidän ”Raamattunsa” on heidän oma käännöksensä, joka joiltakin (oleellisilta) osin poikkeaa kristittyjen raamatusta.

Jumala opitaan kyllä tuntemaan raamatusta, mutta ei omin neuvoin. Omin neuvoin tutkimalla päädytään liian usein korostamaan pieniä yksityiskohtia, jotka omalla järjellä ymmärretään jollain tasolla, mutta ei nähdä kokonaisuutta. Kukaan ei löydä Jeesuksen luo, ellei Isä Jumala häntä vedä (Jumalan luo ei ole muuta tietä kuin Jeesus). Eikä kukaan ymmärrä Jumalan tahtoa raamatusta, ellei Pyhä Henki hänelle raamattua selitä. 2 Piet 1:20-21 mukaan; Ja tietäkää ennen kaikkea se, ettei yksikään Raamatun profetia ole kenenkään omin neuvoin selitettävissä; sillä ei koskaan ole mitään profetiaa tuotu esiin ihmisen tahdosta, vaan Pyhän Hengen johtamina ihmiset ovat puhuneet sen, minkä saivat Jumalalta. Edelleen sanoma Kristuksesta on luonnolliselle ihmiselle joko pahennus tai hullutus.(1 Kor 1:23) … me taas saarnaamme ristiinnaulittua Kristusta, joka on juutalaisille pahennus ja pakanoille hullutus, Voisikohan tässä olla yksi syy siihen, miksi Jehovan todistajat ovat poistaneet ristin omasta opistaan ja raamatustaan.

Sivu 22. (…, miten voi löytää tosi onnellisuuden, …)

Alkukielen sana voidaan kääntää sekä ”onnellinen” että ”autuas”. Sana ”onnellinen” rajoittaa sen käsittämään maallisia asioita. ”Autuas” -sana sen sijaan tuo mukaan taivaallisen ulottuvuuden. Jehovan todistajat käyttävät ”onnellinen” -käännöstä. Ehkäpä siksi, että heillä taivaaseen menevien joukko tuli jo täyteen vuonna 1935 ja siihen kuuluu 144000 (asiaan palataan myöhemmin).

Sivu 31. (Herää tärkeä kysymys: opettaako raamattu todella, että Saatana hallitsee tätä maailmaa.)

Myöhemmin kirjasesta käy ilmi se Jehovan todistajien uskomus, että Jeesus otti hallintavallan Saatanalta vuonna 1914 (laskelman perusteisiin ja virheisiin palaan myöhemmin).

Kristillisen opin mukaan Saatana ei kuitenkaan ole koskaan hallinnut tätä maailmaa. Hänen hallintansa on ollut aina alistettuna Jumalan ratkaisuvallan alle. Jobin kirjasta ilmenee, miten Saatana ei voinut mitään Jobille, koska Jumala oli suojannut Jobin. Saatana voi tehdä vain sen, mihin hänellä oli lupa. (Job 1:9-11.) Saatana vastasi Herralle: "Miksi ei Job olisi jumalaapelkäävä? Sinähän olet sulkenut hänet suojelukseesi, hänet ja hänen perheensä ja omaisuutensa. Olet siunannut kaiken mihin hän ryhtyy, ja hänen karjansa leviää yli maan. Mutta ojennapa kätesi ja tartu siihen mitä hänellä on. Saat nähdä, että hän kiroaa sinua vasten kasvoja!" Herra sanoi Saatanalle: "Hyvä on. Saat tehdä mitä haluat kaikelle mitä hänellä on. Mutta häneen itseensä et saa koskea." Sitten Saatana lähti pois Herran edestä.

Jeesuksen ei tarvinnut ottaa ”hallintavaltaa” edes ristillä, koska se oli jo hänellä. Raamattu sanoo, että (1 Piet 5:8) Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Jos Saatanalla olisi ollut hallintavalta edes hetken, ei hänen tarvitsisi etsiä, hän voisi toteuttaa aikeensa. Jumalan ”hallintavalta” tulee käytännössä todeksi siinä, että Hän antaa omilleen Pyhän Hengen sinetiksi (= varma vakuus siitä, että on Jumalan oma). Raamatun mukaan nämä Jumalan lapseuteen adoptoidut eivät myöskään kuole. Kuolemalla ei raamatussa niinkään tarkoiteta ihmisen ruumiin kuolemista. Ihminen kuoli (suhteessa Jumalaan) jo tehtyään syntiä paratiisissa. Kaikki sen jälkeen syntyneet ihmiset ovat kuolleita suhteessaan Jumalaan, ellei Jumala itse saa vaikuttaa heissä uudestisyntymistä Pyhän Henkensä kautta. Vasta Jeesuksen Kristuksen sydämeensä ”ottanut” henkilö alkaa elää. Ja tällainen henkilö, Jumalan lapsi, pysyy Jumalan yhteydessä vaikka kuolisikin ruumiillisesti. Joka taas ei ota vastaan evankeliumia, pysyy kuolleessa tilassa (Jumalaan nähden) ja ruumiillinen kuolema sekä raamatun ilmoittama toinen kuolema (”tulijärvi”) sinetöivät sitten sen lopullisesti.

Raamatun mukaan pyhät pyhittyvät ja saastaiset saastuvat kuitenkin edelleenkin. (Ilm 22:11) Vääryyden tekijä tehköön edelleen vääryyttä, ja joka on saastainen, saastukoon edelleen, ja joka on vanhurskas, tehköön edelleen vanhurskautta, ja joka on pyhä, pyhittyköön edelleen. Tämä raamatun ilmoitus vahvistaa Jumalan hallintavallan, mutta siten, ettei Hän pakota pelastukseen ketään väkisin. Ihminen voi olla pyhä vain, jos Jumala itse ”asuu” hänen sydämessään. Silloin ihmisen pyhyys on hänessä ”asuvan” Jumalan pyhyyttä, ei vähimmässäkään määrin ihmisen omaa pyhyyttä. Ihminen ei voi pyhittää itseään (tehdä itsestään Jumalalle kelvollista) millään teoilla. Vain uskomalla Jeesuksen Kristuksen sovintokuoleman itseäänkin koskevaksi, sillä uskolla jonka Jumala lahjoittaa, ihminen tulee Jumalalle kelvolliseksi.

Sivu 33. (Uusi maailma on lähellä) ja siihen liittyen kirjasen sivu 36. (Kuolleet omaiset ja ystävät herätetään eloon, eikä heidän tarvitse enää kuolla. Kaikki kuolleet, jotka ovat Jumalan muistissa, herätetään eloon.)

Uuteen maailmaan (= Jehovan todistajien 1000 vuotinen kausi, vaikka tässä kohdassa sitä ei sanota) pääsevät Jehovan todistajien mielestä vain ne, jotka päättävät hankkia tietoa Jehovasta ja päättävät palvella häntä (asia on kerrottu kirjasen sivulla 36). Eli Jehova herättää heidät sinne samaan olotilaan ruumiillisesti, kuin mitä he ovat nytkin. Siellä myös Jehovan todistajina ”epäonnistuneille” annetaan toinen mahdollisuus. Taivaaseenhan ”Jehovan todistajista” pääsevät vain tietyt nimetyt 144000 henkilöä. (Asiaan palataan myöhemmin.)

Kristityt eivät nouse ylösnousemusruumissa 1000 -vuotiseen aikakauteen, vaan taivaaseen Jumalan luo, jossa kuolemaan nukkuneet ovat jo nyt tietoisessa tilassa. Kristityilläkin on 1000 -vuotinen ajanjakso, jolloin saatana on sidottuna. Ko. ajanjakso seuraa nykyistä maailmanaikaa, mutta ensin kuitenkin tapahtuvat ilmestyskirjassa kerrotut tapahtumat, joista jää maailmaan vain vähän ihmisiä jäljelle. Nämä ihmiset lisääntyvät 1000 vuoden aikana ja näistä koostuvat sen tuhatvuotisen aikakauden asukkaat. Jumalalla on siellä hallintavalta ja Hän käyttää siellä apunaan ylösnousemusruumiin saaneita Jeesuksen pelastusyöhön omakohtaisesti uskoneita ihmisiä. Saatana päästetään irti vasta aikakauden lopussa jotta myös nämä 1000 -vuotisen aikakauden aikana syntyneet ihmiset koeteltaisiin. Raamatun tekstin mukaan siellä nuorin kuolee 100 vuotiaana (vaikka Jehovan todistajat eivät sitä kerrokaan). Jes 65:20-25 mukaan; Ei siellä ole enää lasta, joka eläisi vain muutaman päivän, ei vanhusta, joka ei täyttäisi päiviensä määrää; sillä nuorin kuolee satavuotiaana, ja vasta satavuotiaana synnintekijä joutuu kiroukseen. He rakentavat taloja ja asuvat niissä, he istuttavat viinitarhoja ja syövät niiden hedelmät; he eivät rakenna muitten asua, eivät istuta muitten syödä; sillä niin kuin puitten päivät ovat, niin ovat elinpäivät minun kansassani. Minun valittuni kuluttavat itse kättensä työn. He eivät tee työtä turhaan eivätkä lapsia synnytä äkkikuoleman omiksi, sillä he ovat Herran siunattujen siemen, ja heidän vesansa ovat heidän tykönänsä. Ennen kuin he huutavat, minä vastaan, heidän vielä puhuessaan minä kuulen. Susi ja lammas käyvät yhdessä laitumella, ja leijona syö rehua niin kuin raavas, ja käärmeen ruokana on maan tomu; ei missään minun pyhällä vuorellani tehdä pahaa eikä vahinkoa, sanoo Herra.

Sivu 40. (Mistä Jeesus tuli) ja siihen liittyen kirjasen sivulta 41. (Hänellä oli taivaassa henkiolentona ainutlaatuinen suhde Jehovaan. Jeesus oli Jehovan rakkain poika ja syystäkin.)

Yllä olevasta käy ilmi, että Jehovan todistajien mielestä Jeesuksen vertaisia (enkeli)henkiolentoja on taivaassa ollut useita. He kieltävät Jeesuksen Jumaluuden.

Tapaamisella Jehovan todistajien luona, vuoden 2008 alussa, Jehovan todistaja otti esille, ettei heidän anneta pitää radiossa hartauksia, koska heillä on eri näkemys Jumalan kolminaisuudesta. Hän puhui totta, mutta jätti sanomatta, ettei se ole kuin yksi monista perustavanlaatuisista näkemyseroista. Myöhemmin heidän kirjasestaan käy ilmi, että Jeesus ja enkeli Mikael ovat heidän mielestään yksi ja sama olento. Jehovan todistajat käyttävät sanoja ”loi” ja ”ainosyntyinen”, mutta eivät tarkoita niillä samaa mitä kristityt tarkoittavat. Jehovan todistajat eivät myöskään käsittele niitä raamatun kohtia, joissa Jeesus mainitaan Jumalana tai Hän otti vastaan jumalalle kohdistettua palvontaa. Raamatun tekstin mukaan Jeesus joko oli Jumala tai sitten hän oli mielenvikainen. Väliin ei jää Jehovan todistajienkaan tarjoamaa vaihtoehtoa.

Sivu 41. (Onko esikoispoika yhdenvertainen Jumalan kanssa, kuten jotkut uskovat? Raamattu ei opeta näin.)

Raamattu kyllä opettaa näin vaikka Jehovan todistajat muuta väittävät. Näin ovat kristityt myös aina uskoneet ja opettaneet ja edelleenkin opettavat. Tästä poikkeavat vain ei-kristilliset opit, joita on mm. islamilaisuus joka tuli 600 luvulla ja Jehovan todistajien oppi, joka tuli 1800 luvulla. Jehovan todistajat eivät ymmärrä eivätkä hyväksy sitä, että Jumala syntyi ihmiseksi. Heille näyttää olevan tärkeää se, että pelastua voisi muullakin tavalla kuin yksin uskosta, yksin armosta, yksin Jumalan tekona. Tämän vuoksi Jeesus ei heille voikaan olla Jumala. Sillä kun Jeesus on vain esikuva, luotu olento, silloin kenellä tahansa voisi olla mahdollista oikein yrittämällä pelastaa itsensä. Mutta jos pelastamisen aikaansaamiseen tarvitaan itse Jumala, se ei voi olla muille silloin edes teoriassa mahdollista. Ja ihmiset voivat tällöin pelastua vain turvaamalla Jumalan armollisuuteen. Jos tässä jälkimmäisessä tapauksessa joku vielä yrittäisi vedota omaan yrittämiseensä, hän tekisi Jumalasta valehtelijan.

Sivu 46. (Paaluun naulittuna hän veti viimeisen henkäyksensä ja huudahti: Se on täytetty”. Mutta kolmantena päivänä Jeesuksen kuoleman jälkeen hänen taivaallinen Isänsä herätti hänet takaisin eloon henkielämään.)

Jehovan todistajat eivät hyväksy ristiä Jeesuksen teloitusvälineeksi. Tässä he ottavat kannan vastoin kristittyjen käsitystä, vastoin raamatun todistusta (vaikka he muuta väittävätkin) ja vastoin kristillistä perimätietoa. (Asiasta myöhemmin lisää.)

Jeesus sanoi (Joh 10:17-18) Sen tähden Isä minua rakastaa, koska minä annan henkeni, että minä sen jälleen ottaisin. Ei kukaan sitä minulta ota, vaan minä annan sen itsestäni. Minulla on valta antaa se, ja minulla on valta ottaa se jälleen; sen käskyn minä olen saanut Isältäni." Tästä raamatun kohdasta käy ilmi, että Jeesus itse antoi henkensä ja itse otti sen jälleen takaisin. Tästä raamatun kohdasta myös ilmenee, miten Jeesus on todellakin luopunut jumalallisesta olomuodostaan ihmisenä olonsa ajaksi, juuri niin kuin raamattu sen muualla sanoo. Tästä raamatunkohdasta myös ilmenee, että Jeesus eli ihmiselämäänsä Jumalan käskyille täysin kuuliaisena. Jeesus suostui elämään 100 %:sti ihmisenä ja siihen kuului, että hän tyhjensi itsensä ja otti orjan muodon, niin kuin Fil 2:5-8 kohdassa sanotaan.

Jeesusta ei herätetty pelkästään henkielämään vaikka Jehovan todistajat niin väittävät vaan hänellä oli ylösnousemusruumis. 1 Kor 15:48-49. Millainen tuo maallinen ihminen (Adam) oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen (Jeesus) on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Jeesuksen maallinen ihmisruumis muuttui Hänen ylösnousemuksessaan ylösnousemusruumiiksi. Samasta asiasta Paavali kertoo, että me jotka olemme elossa Jeesuksen tullessa hakemaan omansa pois, muutumme (saamme ylösnousemusruumiin).

Sivu 46. (Muutaman viikon kuluttua hän palasi taivaaseen. Siellä hän ”istui Jumalan oikealle puolelle” ja alkoi odottaa aikaa, jolloin hän saisi kuninkaallisen vallan.)

Se, mitä Jehovan todistajat tarkoittavat pistäessään lauseen ”istui Jumalan oikealle puolelle” lainausmerkkeihin, ei ilmene mistään.

Jeesuksella on kuninkaallinen valta ollut aina. Mat 28:16-20 kohdassa Jeesus itse sanoo, että hänellä on kaikki valta. Kaikki yksitoista opetuslasta lähtivät Galileaan ja nousivat vuorelle, minne Jeesus oli käskenyt heidän mennä. Kun he näkivät hänet, he kumarsivat häntä, joskin muutamat epäilivät. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Jehovan todistajat väittävät, että Jeesukselle annettiin valta(kunta) vasta 1914? (Kirjasen sivu 215.)

Sivu 51 ja kuva sivulla 52. (… hänet naulittiin julmasti paaluun …)

Jehovan todistajat perustelevat paalu -sanaa kirjasensa sivulla 204. Palaan asiaan perusteellisemmin ko. kohdassa.

Kristillinen perimätieto sekä muu historiallinen tieto kertoo rististä, jossa on poikkipuu. Historiallinenkaan tieto ei tunne roomalaisilla olleen paalua ilman poikkipuuta teloitusvälineenä. Itse asiassa kreikkalaiskatolinen risti on lähinnä oikeaa. Siinä on pieni poikkipuu, joka toimii istuimena ja siinä on leveä poikkipuu, johon kädet naulattiin. Lisäksi yläpuolelle laitettiin taulu (poikkipuun näköinen) johon tuomitun rikos kirjoitettiin.

Raamatun mukaan Jeesus kulki teloituspaikalle ristiään kantaen. Roomalaisen teloitustavan mukaan tuomittu otti mukaansa hirren poikkipuun, jonka hän itse kantoi.

Jos risti olisi huuhaata, niin kuin Jehovan todistajat väittävät, miksi siitä tuli kristittyjen symboli jo varhaisessa vaiheessa. Sehän ei ollut kristityille ”kunniaksi” vaan häpeäksi.

Sivu 53. (Jeesuksen lunastusuhrin välityksellä voimme saada ”syntiemme anteeksiannon”.)

Miksi Jehovan todistajilla on tässä lainausmerkit? Syntien anteeksiannolla on Jehovan todistajilla muu merkitys kuin mitä tässä halutaan lukijalle välittää.

Sivu 54. (”Mutta Jumalan lahja on ikuinen elämä Kristuksen Jeesuksen, meidän herramme, välityksellä.)

Tämä lause kertoo selkeästi sen, miten Jehovan todistajat ovat muuttaneet raamatun tekstin mieleisekseen.

Rom 6:23 mukaan: Synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme. On täysin eri asia, onko Jeesus vain välittäjä, vai onko iankaikkinen elämä Hänessä / Hänen yhteydessään. Lisäksi alkutekstissä on selkeästi sana ”kharisma” eli armolahja, jonka Jehovan todistajat ovat jättäneet pois.

Sivu 56. (Voimme osoittaa arvostavamme lunnaita olemalla läsnä Jeesuksen kuoleman vuotuisessa muistonvietossa.)

Jehovan todistajat viettävät ”ehtoollista” kerran vuodessa.

Kristityt viettävät ehtoollista usein. Alkuseurakunnalta periytynyt tapa ja muistiinmerkitty tietous eivät tue Jehovan todistajien menettelytapaa.

Sivu 57. (Missä ovat kuolleet) ja siihen liittyen sivu 58. (Siinä opetetaan selvästi, että kun ihminen kuolee, hän lakkaa olemasta. … Meillä ei ole kuolematonta sielua tai henkeä.)

Vaikka Jehovan todistajat muuta väittävät, niin seuraavat raamatunkohdat osoittavat, että sielu on tietoisessa tilassa ruumiillisen kuoleman jälkeen.

Ilm 6:9-11 ”Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.”

Luk 16:19-31 19. Oli rikas mies, joka pukeutui purppuraan ja hienoihin pellavavaatteisiin ja eli joka päivä ilossa loisteliaasti. Mutta eräs köyhä, nimeltä Lasarus, makasi hänen ovensa edessä täynnä paiseita ja halusi ravita itseään niillä muruilla, jotka putosivat rikkaan pöydältä. Ja koiratkin tulivat ja nuolivat hänen paiseitansa. Niin tapahtui, että köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Aabrahamin helmaan. Ja rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Ja kun hän nosti silmänsä tuonelassa, vaivoissa ollessaan, näki hän kaukana Aabrahamin ja Lasaruksen hänen helmassaan. Ja hän huusi sanoen: 'Isä Aabraham, armahda minua ja lähetä Lasarus kastamaan sormensa pää veteen ja jäähdyttämään minun kieltäni, sillä minulla on kova tuska tässä liekissä!'

Matt 22:23-33 Jeesus sanoi fariseuksille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. Ei ylösnousemuksessa oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa. Mutta ylösnousemuksesta puheen ollen - ettekö ole lukeneet, mitä Jumala on teille sanonut: 'Minä olen Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala'? Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien."

Heb 11:40 – 12: ”sillä Jumala oli varannut meitä varten jotakin parempaa, etteivät he ilman meitä pääsisi täydellisyyteen. ja jäljempänä olevat kohdat 12:22-24. vaan te olette käyneet Siionin vuoren tykö ja elävän Jumalan kaupungin, taivaallisen Jerusalemin tykö, ja kymmenien tuhansien enkelien tykö, taivaissa kirjoitettujen esikoisten juhlajoukon ja seurakunnan tykö, ja tuomarin tykö, joka on kaikkien Jumala, ja täydellisiksi tulleitten vanhurskasten henkien tykö, ja uuden liiton välimiehen, Jeesuksen, tykö, ja vihmontaveren tykö, joka puhuu parempaa kuin Aabelin veri.

Saar 12:5-7 … mutta ihminen menee iäiseen majaansa ja valittajat kiertävät kujia. Muista Luojaasi nuoruudessasi, ennen kuin hopealanka katkeaa ja kultamalja särkyy, ennen kuin vesiastia rikkoutuu lähteellä ja ammennuspyörä putoaa särkyneenä kaivoon. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

Kol 3:1. Jos te siis olette herätetyt Kristuksen kanssa, niin etsikää sitä, mikä on ylhäällä, jossa Kristus on, istuen Jumalan oikealla puolella.
Tässä Paavali puhuu elossa oleville ihmisille, jotka on herätetty siitä ensimmäisen kuoleman tilasta (ovat olleet Jumalasuhteessaan kuolleita) ja saaneet uudestisyntymässä Jeesukselta Pyhän Hengen sinetiksi.

Ef 2:4-6 mutta Jumala, joka on laupeudesta rikas, suuren rakkautensa tähden, jolla hän on meitä rakastanut, on tehnyt meidät, jotka olimme kuolleet rikoksiimme, eläviksi Kristuksen kanssa - armosta te olette pelastetut - ja yhdessä hänen kanssaan herättänyt ja yhdessä hänen kanssaan asettanut meidät taivaallisiin Kristuksessa Jeesuksessa,
Meidät on jo nyt asetettu taivaallisiin. Meidät on jo nyt tehty eläviksi Kristuksen kanssa.

1 Kor 6:17 17. Mutta joka yhtyy Herraan, on yksi henki hänen kanssaan.
Jos me olemme uudestisynnyttyämme yhtä henkeä Jumalan kanssa, miten se voisi olla tietämättömässä tilassa (ruumiin) kuoleman jälkeen?

Rom 8:14-17. Sillä kaikki, joita Jumalan Henki kuljettaa, ovat Jumalan lapsia. Sillä te ette ole saaneet orjuuden henkeä ollaksenne jälleen pelossa, vaan te olette saaneet lapseuden hengen, jossa me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa meidän henkemme kanssa, että me olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, niin olemme myöskin perillisiä, Jumalan perillisiä ja Kristuksen kanssaperillisiä, jos kerran yhdessä hänen kanssaan kärsimme, että me yhdessä myös kirkastuisimme.
Jos me kerran olemme Jumalan lapsia ja Kristuksen kanssaperillisiä, Jumala kohtelee meitä samalla periaatteella kuin Jeesusta. Ei Jeesuskaan mennyt ristin kuoleman jälkeen tiedottomaan (olemattomaan) tilaan, vaan astui alas tuonelaan ja saarnasi vankeudessa oleville hengille (1 Piet 3:19)

Rom 6:8-11 Mutta jos olemme kuolleet Kristuksen kanssa, niin me uskomme saavamme myös elää hänen kanssaan, tietäen, että Kristus, sittenkuin hänet kuolleista herätettiin, ei enää kuole: kuolema ei enää häntä vallitse. Sillä minkä hän kuoli, sen hän kerta kaikkiaan kuoli pois synnistä; mutta minkä hän elää, sen hän elää Jumalalle. Niin tekin pitäkää itsenne synnille kuolleina, mutta Jumalalle elävinä Kristuksessa Jeesuksessa.
Kristus elää – pitäkää tekin itsenne samalla tavalla elävinä.

Sivu 63. (Kun siis Jehova sanoi, että Aadam palaisi tomuun, hän tarkoitti, että Aadam palaisi olemattomuuteen.)

Jehovan todistajat olettavat paljon. Seuraavana mainitut raamatunkohdat nimenomaan sanovat vastoin Jehovan todistajien opetusta, että henki, joka tekee ihmisestä elävän sielun, palaa Jumalan luo.

Saarn 12:7 mukaan: Ja tomu palajaa maahan, niin kuin on ollutkin, ja henki palajaa Jumalan tykö, joka sen on antanutkin. Joten, kun raamattu sanoo että Aadam palasi tomuun, ei hän palannut olemattomuuteen. 1 Moos 2:7 kohdassa sanotaan, että: Silloin Herra Jumala teki maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän hengen, ja niin ihmisestä tuli elävä sielu.

Sivu 64. (Ovatko sinun uskontosi opetukset sopusoinnussa sen kanssa, mitä raamattu opettaa kuolleiden tilasta. … Tämä johtuu siitä, että niihin on vaikuttanut Saatana.)

Jehovan todistajat ovat siinä oikeassa, että Saatana pyrkii vaikuttamaan oppiin kuolleiden tilasta. Saatanan ensisijainen tarkoitus ei kuitenkaan ole vääristää tietoutta kuolleiden tilasta, vaikka oppi siitä, ettei kuoleman jälkeen ole tietoisuutta onkin Saatanalle mieleinen (jos kuoleman jälkeen ei olisi tietoisuutta eikä kaikille edes olisi ylösnousemusta, miksi nähdä vaivaa pelastuakseen?). Saatanan ensisijainen tarkoitus on vesittää Jeesuksen pelastusteko ja mitätöidä Pyhän Hengen toiminta maailmassa. Jos joku nostaa enkelin Jumalan Pojan paikalle, on hänellä joku muu Kristus, kuin mitä evankeliumi ilmoittaa. Paavalihan nimenomaan kieltää enkelien palvonnan. Kol 2:18-23 Älköön teiltä riistäkö voittopalkintoanne kukaan, joka on mieltynyt nöyryyteen ja enkelien palvelemiseen ja pöyhkeilee näyistään ja on lihallisen mielensä turhaan paisuttama eikä pitäydy häneen, joka on pää ja josta koko ruumis, nivelten ja jänteiden avulla koossa pysyen, kasvaa Jumalan antamaa kasvua. Jos te olette Kristuksen kanssa kuolleet pois maailman alkeisvoimista, miksi te, ikään kuin eläisitte maailmassa, sallitte määrätä itsellenne säädöksiä: "Älä tartu, älä maista, älä koske!" - sehän on kaikki tarkoitettu katoamaan käyttämisen kautta -ihmisten käskyjen ja oppien mukaan? Tällä kaikella tosin on viisauden maine itsevalitun jumalanpalveluksen ja nöyryyden vuoksi ja sen tähden, ettei se ruumista säästä; mutta se on ilman mitään arvoa, ja se tapahtuu lihan tyydyttämiseksi.

Sivu 64. (Joissakin uskonnoissa opetetaan, että pahat ihmiset joutuvat kuoltuaan tulisen piinan paikkaan kärsimään ikuisesti.)

Mitä uskontoja Jehovan todistajat tässä tarkoittavat? Kukaan ei voi tietää, millaista helvetissä on. Helvetistä tiedetään, että se on olotila, jossa ollaan erossa Jumalasta ja Hänen hyvyydestään. Jeesus kertoi helvetistä sen verran, että tiedetään se paikaksi, johon ei kannata pyrkiä. Eräässä vertauksessa puhutaan pimeästä paikasta, jossa itketään ja kiristellään hampaita (Mat 25:30).

Sivu 67. (Siitä huolimatta kuolema herätti hänessä (Jeesuksessa) surua ja tuskaa.)

Tässä tarkoitetaan Lasaruksen herättämistä Joh 11:1-46 kohdassa. Jehovan todistajien johtopäätös on kummallinen. Jakeissa 33-35 sanotaan: Kun Jeesus näki hänen itkevän ja hänen kanssaan tulleiden juutalaisten itkevän, joutui hän hengessään syvän liikutuksen valtaan ja vapisi; ja hän sanoi: "Mihin te panitte hänet?" He sanoivat hänelle: "Herra, tule ja katso." Ja Jeesus itki.

Ei Jeesus itkenyt Lasaruksen kuolemaa, koska tiesi että tulisi herättämään tämän. Ko. kohdassa nimenomaan sanotaan, että Jeesus liikuttui muiden surusta. Jakeessa 25 Jeesus sanoo, että: "Minä olen ylösnousemus ja elämä; joka uskoo minuun, se elää, vaikka olisi kuollut.” Mitä syytä Jeesuksella olisi ollutkaan itkeä kuolemaa, koska Hän on kuolemankin Herra.

Sivu 68. (Jeesus ei väittänyt tehneensä tätä hämmästyttävää ihmettä omalla voimallaan. … tarvittavan voiman lähde oli Jehova.)

Kertomuksessa, johon Jehovan todistajat tässä viittaavat, Jeesus nimenomaan itse sanoi: (Joh 11:25-26) Jeesus sanoi: "Minä olen ylösnousemus ja elämä. Joka uskoo minuun, saa elää, vaikka kuoleekin, eikä yksikään, joka elää ja uskoo minuun, ikinä kuole. Uskotko tämän?"

Se, että Jeesus ei kehuskellut omilla voimillaan, johtui Hänen luonteestaan ja tehtävästään. Jeesus kärsi synnittömänä sijaiskärsijänä, jotta minulla ja sinulla olisi syntien anteeksiantamus. Jos Jeesus olisi kehuskellut, Hän olisi syyllistynyt ylpeyden syntiin, eikä Hän olisi enää ollut virheetön ”uhrikaritsa”. Joh 8:31-47 kohdasta tämä käy hyvin ilmi.

Niille juutalaisille, jotka nyt uskoivat häneen, Jeesus sanoi: "Jos te pysytte uskollisina minun sanalleni, te olette todella opetuslapsiani. 32. Te opitte tuntemaan totuuden, ja totuus tekee teistä vapaita." 33. He vastasivat hänelle: "Me olemme Abrahamin jälkeläisiä, emme me ole koskaan olleet kenenkään orjia. Kuinka voit sanoa, että meistä tulee vapaita?" 34. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jokainen, joka tekee syntiä, on synnin orja. 35. Orja ei pysy talossa ikuisesti, mutta poika pysyy. 36. Jos Poika vapauttaa teidät, te olette todella vapaita. 37. Minä tiedän kyllä, että te olette Abrahamin jälkeläisiä. Silti te haluatte tappaa minut, koska sanani ei saa teissä sijaa. 38. Minä puhun, mitä olen Isäni luona nähnyt - ja te teette, mitä olette omalta isältänne oppineet." 39. He vastasivat Jeesukselle: "Meidän isämme on Abraham." Jeesus sanoi: "Jos olisitte Abrahamin lapsia, te myös tekisitte Abrahamin tekoja. 40. Mutta nyt te haluatte tappaa minut - miehen, joka on sanonut teille totuuden, sen, minkä on Jumalalta kuullut. Niin ei Abraham tehnyt. 41. Te teette aivan samoin kuin isänne." He sanoivat: "Me emme ole porton poikia. Meillä on yksi isä, Jumala." 42. Tähän Jeesus sanoi: "Jos Jumala olisi teidän isänne, te rakastaisitte minua, sillä minä olen lähtöisin Jumalasta ja tulen hänen luotaan. Minä en edes päättänyt tulostani itse, vaan hän lähetti minut. 43. Miksi te ette ymmärrä minun puhettani? Siksi, että te ette siedä kuunnella, mitä minä sanon. 44. Te olette lähtöisin Saatanasta. Hän on teidän isänne, ja hänen halunsa te tahdotte tyydyttää. Saatana on ollut murhaaja alusta asti. Hän on kaukana totuudesta, se on hänelle vieras. Kun hän valehtelee, hän todella puhuu omiaan, sillä hän on valehtelija ja valheen isä. 45. Mutta minua te ette usko, koska minä sanon teille totuuden. 46. Kuka teistä voi osoittaa, että minä olen tehnyt syntiä? Ja jos puhun totta, miksi ette usko minua? 47. Se, joka on lähtöisin Jumalasta, kuulee mitä Jumala puhuu. Te ette kuule, koska ette ole lähtöisin Jumalasta."

Sivu 70. (Raamattu opettaa, että ”kuolleet eivät tiedä yhtään mitään”. He eivät ole elossa eikä heillä ole tietoista olemassaoloa missään. Kertomus Lasaruksesta vahvistaa tämän. … Kertoiko hän kauhukertomuksia palavasta Helvetistä? Raamattu ei sano Lasaruksen puhuneen mitään sellaista.)

Aikaisemmissa kommenteissani olen käynyt läpi niitä raamatunkohtia (en kaikkia), jotka nimenomaan osoittavat, että ruumiin kuoleman jälkeen ollaan tietoisessa tilassa. Kertomus Lasaruksesta ei vahvista Jehovan todistajien väitettä.

Miksi Lasarus ei kertonut mitään kuoleman jälkeisestä olotilasta? Ei raamattu sano sitä ettei hän olisi kertonut. Raamattu vaikenee asiasta. Ei se, ettei jotain kerrota raamatussa tarkoita sitä, ettei ko. asiaa ole. Ei raamatussa mainita myöskään sanaa ”kissa” ja silti kissoja on olemassa. Pikemminkin Jeesuksen sana Lasaruksesta ihmisille (Joh 11:44) "Päästäkää hänet siteistä ja antakaa hänen mennä.", osoittaa, että Lasaruksesta oli vaikeaa tulla takaisin maalliseen elämään kuolemanjälkeisestä tietoisuudesta. Lasarus tarvitsi aikaa sopeutuakseen taas ”kylmään maailmaan”, mitä aikaa hän ei olisi tarvinnut, jos hän ei olisikaan ollut neljää päivää tietoisessa tilassa ”muualla”.

Sivu 71. (Ei pitäisi olla vaikea uskoa, että hän voi luoda elämää uudelleen.)

Jehovan todistajat uskovat näin, mutta miksi sitten Jehovan todistajat eivät voi uskoa, että ruumiillisen kuoleman jälkeen ollaankin tietoisessa tilassa? Siksi koska Jehovan todistajat opettavat, etteivät kaikki nousekaan kuolleista.

Jehovan todistajien oppi on tältäkin osin Jumalan evankeliumin vastainen, koska jos katumattomat rikolliset, tai muut ihmiset, vain häviäisivät olemattomuuteen, mitä tarvetta olisi kääntyä Jumalan puoleen. Monen ihmisen suuri tarve on vain luovuttaa ja häipyä. Tätä myös Saatana haluaa, koska silloin tulevan tuomion pelkokaan ei toisi ketään Jeesuksen luo.

Sivu 72. (Tulee olemaan ylösnousemus, sekä vanhurskaiden että epävanhurskaiden. Mitä tällä tarkoitetaan?)

Myöhemmin käy ilmi, että Jehovan todistajilla on kristityistä poikkeava käsitys asiasta. Kirjasen mukaan Jehovan todistajat jakavat ihmiset ylösnousemuksen suhteen seuraaviin ryhmiin:

Jeesuksen uskolliset seuralaiset herätetään kuolleista taivaaseen. Kirjasen sivulla 74.

”Vanhurskaat” palvelevat Jehovaa tuhat vuotta kestävän kauden aikana. Kirjasen sivulla 72 ja 73.

”Epävanhurskaat” herätetään tuhat vuotta kestävän kauden aikana ja heille annetaan aikaa hankkia tietoa Jehovasta ja opetella palvelemaan häntä. Kirjasen sivulla 72 ja 73.

”Gehennaan joutuneet” ”toivottamat tapaukset”, joita ei herätetä ollenkaan. Kirjasen sivulla 73.

Seuraavana raamatunkohtia, jotka kertovat ylösnousemuksesta.

Apt 24:15 ja yhtä lailla kuin nämä tässä minä (Paavali) toivon ja odotan, että Jumala herättää kuolleista niin hurskaat kuin jumalattomat.
Tämä raamatunkohta nimenomaan sanoo että myös jumalattomat herätetään. Ei siis ole sellaista ihmisryhmää, joka jätettäisiin herättämättä.

Ilm 20:3-5 Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

1 Kor 15:42-44. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen.

Sivu 72. (”Vanhurskaisiin” sisältyvät monet niistä, joissa kerrotaan raamatussa, ja jotka elivät ennen kuin Jeesus tuli maan päälle. … ”Vanhurskaisiin” kuuluu myös meidän aikanamme kuolevia Jehovan palvelijoita.)

Jehovan todistajien mukaan ”vanhurskaisiin” kuuluvat nyt elävistä ihmisistä ne ”jotka ovat hankkineet tietoa Jehovasta ja opetelleet palvelemaan häntä”. He ovat tuhat vuotta kestävän kauden aikana niitä uskollisia, jotka palvelevat Jehovaa.

”Vanhurskaat” –sana on lainausmerkeissä, joten se ei tarkoita saamaa, kuin mitä se tarkoittaa kristityillä. Seuraavana joitakin raamatunkohtia.

1 Joh 3: 7. Lapseni, älkää antako kenenkään johtaa itseänne harhaan. Joka tekee Jumalan tahdon, on vanhurskas, niin kuin Kristus on vanhurskas.
Kristus kuuluu itsekin vanhurskaisiin. Tämän pitäisi jo yksinään kumota Jehovan todistajien käsitys siitä, ketkä kuuluvat heidän ”vanhurskaisiinsa”.

1 Joh 2:29. Kun tiedätte, että hän on vanhurskas, te myös käsitätte, että jokainen, joka noudattaa vanhurskautta, on syntyisin Jumalasta.
Tämä vahvistaa edellisen.

Hebr 12:22-24 Teidän edessänne on tuhansittain enkeleitä ja juhlaa viettävä esikoisten seurakunta, ne, joiden nimet ovat taivaan kirjassa. Siellä on Jumala, kaikkien tuomari, siellä ovat perille päässeiden vanhurskaiden henget, ja siellä on uuden liiton välimies Jeesus ja vihmontaveri, joka huutaa, mutta ei kostoa niin kuin Abelin veri.
Vanhurskaat ovat taivaassa Jeesuksen luona.

Tit 3:5-7. hän pelasti meidät, ei meidän hurskaiden tekojemme tähden, vaan pelkästä armosta. Hän pelasti meidät pesemällä meidät puhtaiksi, niin että synnyimme uudesti ja Pyhä Henki uudisti meidät. Tämän Hengen hän vuodatti runsaana meidän päällemme Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kautta, jotta me hänen armonsa ansiosta tulisimme vanhurskaiksi ja saisimme osaksemme ikuisen elämän, niin kuin toivomme.
Vanhurskas saa jo nyt ikuisen elämän (eikä vasta mahdollisuutta siihen, niin kuin Jehovan todistajat opettavat).

Gal 3:11. On selvää, ettei kukaan tule Jumalan silmissä vanhurskaaksi lakia noudattamalla, sillä "uskosta vanhurskas saa elää".
Vanhurskaaksi tullaan uskomalla, ei hankkimalla tietoa tai palvelemalla.

Gal 2:16. Kun kuitenkin tiedämme, ettei ihminen tule vanhurskaaksi tekemällä lain vaatimia tekoja vaan uskomalla Jeesukseen Kristukseen, olemme mekin uskoneet Jeesukseen Kristukseen, jotta tulisimme vanhurskaiksi häneen uskomalla emmekä tekemällä lain vaatimia tekoja. Eihän kukaan ihminen tule vanhurskaaksi tekemällä mitä laki vaatii.
Tämä vahvistaa edellisen.

Rom 8:30 … niille, jotka hän on tehnyt vanhurskaiksi, hän on myös lahjoittanut kirkkautensa.
Vanhurskailla on myös Jumalan kirkkaus.

Rom 5:1-2 Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa. Kristus on avannut meille pääsyn tähän armoon, jossa nyt lujasti pysymme. Me riemuitsemme siitä toivosta, että pääsemme Jumalan kirkkauteen.
Vanhurskas pääsee Jumalan kirkkauteen.

Rom 3:26 hän (Jeesus) on itse vanhurskas ja tekee vanhurskaaksi sen, joka uskoo Jeesukseen.

Sivu 72. (Näitä miljardeja ”epävanhurskaita” ei unohdeta. Hekin saavat ylösnousemuksen, ja heille annetaan aikaa hankkia tietoa tosi Jumalasta ja opetella palvelemaan häntä. Tuhat vuotta kestävän kauden aikana kuolleet herätetään ja he saavat tilaisuuden liittyä niiden maan päällä elävien uskollisten ihmisten joukkoon, jotka palvelevat Jehovaa. … Tätä ajanjaksoa sanotaan raamatussa tuomiopäiväksi.)

Sana ”epävanhurskaita” on Jehovan todistajilla tässä lainausmerkeissä, joten se ei tarkoita saamaa, kuin mitä se tarkoittaa kristityillä.

Ilm 20:3-5 mukaan; Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt.

Näillä muilla kuolleilla tarkoitetaan kristittyjen raamatussa kaikkia muita kuin vanhurskaita. Epävanhurskaat herätetään kristittyjen raamatun mukaan vasta tuhat vuotta kestävän kauden jälkeen, ei tuhatvuotiseen kauteen, niin kuin Jehovan todistajat olettavat. Epävanhurskaat eivät saa toista mahdollisuutta elää ihmiselämäänsä maan päällä, vaikka Jehovan todistajat niin väittävät.

Tuomiopäivällä tarkoitetaan kristittyjen raamatussa aivan muuta, kuin mitä Jehovan todistajat tässä esittävät.

Sivu 73. (Merkitseekö tämä sitä, että kuolleista herätetään jokainen maan päällä elänyt ihminen? Ei. … Jehova on lopullinen tuomari. Hän ei herätä kuolleista niitä, joiden hän toteaa olevan jumalattomia ja haluttomia muuttumaan.)

Tämä Jehovan todistajien väite on kummallinen.

Ilm 20:11-15; Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Jos kerran kuolemakin antaa kaikki kuolleensa tuomittaviksi, miten joku voi väittää, ettei kaikkia kuolleita herätetä? Kyseisen raamatunkohdan pääsanoma on kuitenkin se, että jos nimeä ei löydy elämän kirjasta (ei ole uudestisyntynyt Jumalan lapseksi ja saanut Jumalan Pyhää Henkeä sinetiksi), joutuu kohtaamaan toisen kuoleman. Tämä kohta jakaa kaikki ihmiset, syntien suuruudesta riippumatta, kahteen joukkoon. Niihin, joiden nimi löytyy elämän kirjasta, ja kaikkiin muihin.

Sivu 73 (Taivaallinen ylösnousemus. – Raamatussa puhutaan myös toisenlaisesta ylösnousemuksesta, jonka välityksellä ihminen saa elämän taivaassa henkiolentona. Tästä mainitaan raamatussa vain yksi esimerkki, Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus.)

Jehovan todistajat erottavat Jeesuksen ylösnousemuksen erilleen vanhurskasten ylösnousemuksesta mutta näin ei tule tehdä. Jeesus on jo noussut taivaaseen ylösnousemusruumiissa mutta vanhurskaat saavat samanlaisen ylösnousemusruumiin aikanaan. Esim. 1 Joh 3:2: Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on.

Kristittyjen raamatussa puhutaan ensimmäisestä (eli vanhurskaiden) ja toisesta ylösnousemuksesta (eli kaikkien muiden). Ensimmäiseen ylösnousemukseen kuuluvat sekä ”temmatut” että marttyyreinä kuolleet.

1 Tes 4:13-18 Tahdomme, veljet, teidän olevan selvillä siitä, mitä tapahtuu kuoleman uneen nukkuville, jotta ette surisi niin kuin nuo toiset, joilla ei ole toivoa. Jos kerran Jeesus on kuollut ja noussut kuolleista, niin kuin me uskomme, silloin Jumala myös on Jeesuksen tullessa tuova poisnukkuneet elämään yhdessä hänen kanssaan. Ilmoitamme teille, mitä Herra on sanonut: Me elossa olevat, jotka saamme jäädä tänne siihen asti kun Herra tulee, emme ehdi poisnukkuneiden edelle. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. Meidät, jotka olemme vielä elossa ja täällä jäljellä, temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan. Näin saamme olla aina Herran kanssa. Rohkaiskaa siis toisianne näillä sanoilla.

Ilm 20:1-6 Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

Sivu 74. (Hän puhui taivaaseen menevästä joukosta ”pienenä laumana” (Luukas 12:32). Kuinka monta tähän suhteellisen pieneen uskollisten kristittyjen ryhmään kuuluisi? Ilmestyksen 14:1:n mukaan apostoli Johannes sanoo: ”Minä näin, ja katso, Karitsa seisoi Siioninvuorella ja hänen kanssaan sataneljäkymmentäneljätuhatta, joiden otsaan oli kirjoitettu hänen nimensä ja hänen Isänsä nimi. Nämä 144000 kristittyä, joiden joukossa ovat Jeesuksen uskolliset apostolit, herätetään kuolleista taivaaseen. Milloin tämä tapahtuu? Apostoli Paavali kirjoitti, että heidän ylösnousemuksensa koittaisi Jeesuksen läsnäolon aikana. Elämme tuota aikaa nykyään, kuten 9. luvussa osoitetaan. Kun siis ne harvat, jotka 144000 ovat jäljellä, kuolevat meidän aikanamme, heidät herätetään saman tien elämään taivaaseen. Ihmisten valtaenemmistö saa kuitenkin tulevaisuudessa ylösnousemuksen maanpäälliseen paratiisiin.)

Edellä on monta sellaista väitettä, joihin joko ei löydy raamatusta perusteita, tai perusteet on haettu yksittäisestä lauseesta unohtamalla se asiayhteys, jossa lause on sanottu. Erittelen seuraavassa yllä olevan Jehovan todistajien tekstin.

1) (Hän puhui taivaaseen menevästä joukosta ”pienenä laumana”. (Luukas 12:23.))

Kysymys ei ole taivaaseen menevien joukosta vaan siitä, että Jeesuksen luona oleva opetuslasten joukko oli pieni. Luvun 12 jakeista 1 ja 22 käy ilmi, että Jeesus puhui opetuslapsilleen ko. sanat.

Luukas 12:1-23. Kun sillä välin kansaa oli kokoontunut tuhatmäärin, niin että he polkivat toisiaan, rupesi hän puhumaan opetuslapsillensa: "Ennen kaikkea kavahtakaa fariseusten hapatusta, se on: ulkokultaisuutta. … 22. Ja hän sanoi opetuslapsillensa: "Sen tähden minä sanon teille: älkää murehtiko hengestänne, mitä söisitte, älkääkä ruumiistanne, mitä päällenne pukisitte. … 29. Älkää siis tekään etsikö, mitä söisitte ja mitä joisitte, älkääkä korkeita tavoitelko. 30. Sillä näitä kaikkia maailman pakanakansat tavoittelevat; mutta teidän Isänne kyllä tietää teidän näitä tarvitsevan. 31. Vaan etsikää Jumalan valtakuntaa, niin myös nämä teille annetaan sen ohessa. 32. Älä pelkää, sinä piskuinen lauma; sillä teidän Isänne on nähnyt hyväksi antaa teille valtakunnan. 33. Myykää, mitä teillä on, ja antakaa almuja; hankkikaa itsellenne kulumattomat kukkarot, loppumaton aarre taivaisiin, mihin ei varas ulotu ja missä koi ei turmele. 34. Sillä missä teidän aarteenne on, siellä on myös teidän sydämenne. 35. Olkoot teidän kupeenne vyötetyt ja lamppunne palamassa; 36. ja olkaa te niiden ihmisten kaltaiset, jotka herraansa odottavat, milloin hän palajaa häistä, että he hänen tullessaan ja kolkuttaessaan heti avaisivat hänelle.

Ilmestyskirjan 7: luvussa on kerrottu taivaassa olevien lukumäärästä seuraavasti:

9. Tämän jälkeen minä näin, ja katso, oli suuri joukko, jota ei kukaan voinut lukea, kaikista kansanheimoista ja sukukunnista ja kansoista ja kielistä, ja ne seisoivat valtaistuimen edessä ja Karitsan edessä puettuina pitkiin valkeihin vaatteisiin, ja heillä oli palmut käsissään, 10. ja he huusivat suurella äänellä sanoen: "Pelastus tulee meidän Jumalaltamme, joka valtaistuimella istuu, ja Karitsalta." 11. Ja kaikki enkelit seisoivat piirissä valtaistuimen ja vanhinten ja neljän olennon ympärillä ja lankesivat kasvoilleen valtaistuimen eteen ja kumartaen rukoilivat Jumalaa, 12. sanoen: "Amen! Ylistys ja kirkkaus ja viisaus ja kiitos ja kunnia ja voima ja väkevyys meidän Jumalallemme aina ja iankaikkisesti, amen!" 13. Ja yksi vanhimmista puhui minulle ja sanoi: "Keitä ovat nämä pitkiin valkeihin vaatteisiin puetut, ja mistä he ovat tulleet?" 14. Ja minä sanoin hänelle: "Herrani, sinä tiedät sen." Ja hän sanoi minulle: "Nämä ovat ne, jotka siitä suuresta ahdistuksesta tulevat, ja he ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä. 15. Sen tähden he ovat Jumalan valtaistuimen edessä ja palvelevat häntä päivät ja yöt hänen temppelissään, ja hän, joka valtaistuimella istuu, on levittävä telttamajansa heidän ylitsensä.

Totta on kuitenkin se, että taivaaseen menevien joukko on pieni verrattuna kaikkina aikoina eläneiden ja elävien ihmisten kokonaismäärään.

2) (Kuinka monta tähän suhteellisen pieneen uskollisten kristittyjen ryhmään kuuluisi? Ilmestyksen 14:1:n mukaan apostoli Johannes sanoo: ”Minä näin, ja katso, Karitsa seisoi Siioninvuorella ja hänen kanssaan sataneljäkymmentäneljätuhatta, joiden otsaan oli kirjoitettu hänen nimensä ja hänen Isänsä nimi. Nämä 144000 kristittyä, joiden joukossa ovat Jeesuksen uskolliset apostolit, herätetään kuolleista taivaaseen.)

Kysymyksessä ei voi olla Jehovan todistajien tarkoittama taivaaseen menevä ryhmä mm. seuraavista syistä:

Ilm 7:1-4 Tämän jälkeen näin neljä enkeliä, jotka seisoivat maan neljällä kulmalla ja pidättelivät maan neljää tuulta, ettei mikään niistä puhaltaisi yli maan ja meren eikä vasten ainoatakaan puuta. 2. Ja vielä näin yhden enkelin, joka nousi idästä kantaen elävän Jumalan sinettiä. Hän huusi kovalla äänellä noille neljälle enkelille, joille oli annettu valta hävittää maata ja merta: 3. "Älkää hävittäkö maata, älkää merta älkääkä puita, ennen kuin olemme painaneet sinetin meidän Jumalamme palvelijoiden otsaan." 4. Minä kuulin myös sinetillä merkittävien määrän. Sinetin sai sataneljäkymmentäneljätuhatta, ja heitä oli kaikista Israelin heimoista:
Nämä 144000 merkitään vasta ilmestyskirjan ilmoittamien tapahtumien aikana.
Merkityt ovat Israelin heimoista, ei muista kansallisuuksista.

Ilm 14:1-5 Sitten näin tämän: Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan oli sataneljäkymmentäneljätuhatta ihmistä, joiden otsaan oli kirjoitettu hänen nimensä ja hänen Isänsä nimi. 2. Minä kuulin taivaasta äänen, joka oli kuin suurten vesien pauhu tai kuin ukkosen jylinä. Ääni, jonka kuulin, oli myös kuin harppujen helinää ja harpunsoittajien laulua. 3. Valtaistuimen edessä ja neljän olennon ja vanhinten edessä laulettiin uutta laulua, jota ei voinut oppia kukaan muu kuin nuo sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka on ostettu maan päältä. 4. He eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa vaan ovat pysyneet puhtaina kuin neitsyet, ja he seuraavat Karitsaa, minne hän meneekin. Heidät on ostettu ihmisten joukosta esikoislahjaksi Jumalalle ja Karitsalle. 5. Valhetta ei heidän suustaan ole kuultu, he ovat puhtaita ja virheettömiä.
Nämä 144000 ovat Siionin vuorella (maan päällä).
He eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa, vaan ovat ikään kuin neitsyet.
He eivät ole valehdelleet.

3) (Milloin tämä tapahtuu? Apostoli Paavali kirjoitti, että heidän ylösnousemuksensa koittaisi Jeesuksen läsnäolon aikana. Elämme tuota aikaa nykyään, kuten 9. luvussa osoitetaan.)

Jehovan todistajat viittaavat kirjasensa 9 luvussa Matteuksen 24 lukuun, jossa on käytetty alkutekstissä ”paruusia” -sanaa. Sana voidaan kääntää joko läsnäoloksi tai tulemiseksi. Jehovan todistajien mukaan Jeesuksen läsnäolo alkoi, eli Jeesus otti hallintavallan, vuonna 1914. Laskelmaan (ja sen virheisiin), joilla ko. vuosilukuun on päädytty, palaan myöhemmin.

Seuraavassa Matteuksen teksti:

Mat 24:1. Ja Jeesus lähti ulos pyhäköstä ja meni pois; ja hänen opetuslapsensa tulivat hänen tykönsä näyttämään hänelle pyhäkön rakennuksia. 2. Niin hän vastasi ja sanoi heille: "Ettekö näe näitä kaikkia? Totisesti minä sanon teille: tähän ei ole jäävä kiveä kiven päälle, maahan jaottamatta." 3. Ja kun hän istui Öljymäellä, tulivat opetuslapset erikseen hänen tykönsä ja sanoivat: "Sano meille: milloin se tapahtuu, ja mikä on sinun tulemuksesi ja maailman lopun merkki?" 4. Silloin Jeesus vastasi ja sanoi heille: "Katsokaa, ettei kukaan teitä eksytä. 5. Sillä monta tulee minun nimessäni sanoen: 'Minä olen Kristus', ja he eksyttävät monta. 6. Ja te saatte kuulla sotien melskettä ja sanomia sodista; katsokaa, ettette peljästy. Sillä näin täytyy tapahtua, mutta tämä ei ole vielä loppu. 7. Sillä kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, ja nälänhätää ja maanjäristyksiä tulee monin paikoin. 8. Mutta kaikki tämä on synnytystuskien alkua. 9. Silloin teidät annetaan vaivaan, ja teitä tapetaan, ja te joudutte kaikkien kansojen vihattaviksi minun nimeni tähden. 10. Ja silloin monet lankeavat pois, ja he antavat toisensa alttiiksi ja vihaavat toinen toistaan. 11. Ja monta väärää profeettaa nousee, ja he eksyttävät monta. 12. Ja sen tähden, että laittomuus pääsee valtaan, kylmenee useimpien rakkaus. 13. Mutta joka vahvana pysyy loppuun asti, se pelastuu. 14. Ja tämä valtakunnan evankeliumi pitää saarnattaman kaikessa maailmassa, todistukseksi kaikille kansoille; ja sitten tulee loppu. 15. Kun te siis näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan pyhässä paikassa - joka tämän lukee, se tarkatkoon - 16. silloin ne, jotka Juudeassa ovat, paetkoot vuorille; 17. joka on katolla, älköön astuko alas noutamaan, mitä hänen huoneessansa on, 18. ja joka on pellolla, älköön palatko takaisin noutamaan vaippaansa. 19. Voi raskaita ja imettäväisiä niinä päivinä! 20. Mutta rukoilkaa, ettei teidän pakonne tapahtuisi talvella eikä sapattina. 21. Sillä silloin on oleva suuri ahdistus, jonka kaltaista ei ole ollut maailman alusta hamaan tähän asti eikä milloinkaan tule. 22. Ja ellei niitä päiviä olisi lyhennetty, ei mikään liha pelastuisi; mutta valittujen tähden ne päivät lyhennetään. 23. Jos silloin joku sanoo teille: 'Katso, täällä on Kristus', tahi: 'Tuolla', niin älkää uskoko. 24. Sillä vääriä kristuksia ja vääriä profeettoja nousee, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että eksyttävät, jos mahdollista, valitutkin. 25. Katso, minä olen sen teille edeltä sanonut. 26. Sen tähden, jos teille sanotaan: 'Katso, hän on erämaassa', niin älkää menkö sinne, tahi: 'Katso, hän on kammiossa', niin älkää uskoko. 27. Sillä niin kuin salama leimahtaa idästä ja näkyy hamaan länteen, niin on oleva Ihmisen Pojan tulemus. 28. Missä raato on, sinne kotkat kokoontuvat. 29. Mutta kohta niiden päivien ahdistuksen jälkeen aurinko pimenee, eikä kuu anna valoansa, ja tähdet putoavat taivaalta, ja taivaitten voimat järkkyvät. 30. Ja silloin Ihmisen Pojan merkki näkyy taivaalla, ja silloin kaikki maan sukukunnat parkuvat; ja he näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suurella voimalla ja kirkkaudella. 31. Ja hän lähettää enkelinsä suuren pasunan pauhatessa, ja he kokoavat hänen valittunsa neljältä ilmalta, taivasten ääristä hamaan toisiin ääriin. 32. Mutta oppikaa viikunapuusta vertaus: kun sen oksa jo on tuore ja lehdet puhkeavat, niin te tiedätte, että kesä on lähellä. 33. Samoin te myös, kun näette tämän kaiken, tietäkää, että se on lähellä, oven edessä. 34. Totisesti minä sanon teille: tämä sukupolvi ei katoa, ennen kuin kaikki nämä tapahtuvat. 35. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät koskaan katoa. 36. Mutta siitä päivästä ja hetkestä ei tiedä kukaan, eivät taivasten enkelit, eikä myöskään Poika, vaan Isä yksin.

Ko. sana ei voi tarkoittaa läsnäoloa seuraavista syistä:

Opetuslapset yhdistävät kysymyksessään Jeesuksen paluun maan päälle (tulemuksen) ja maailman lopun toisiinsa.

Maailmansodat ovat vasta alkua, eivät merkki siitä, että Jeesus olisi jo tullut.

Jakeiden 27 ja 30 mukaan Jeesuksen tulemus on äkillinen ja näkyvä, ei salainen niin kuin Jehovan todistajat esittävät.

Jakeen 31 mukaan Jeesuksen tulemuksen yhteydessä temmataan häneen uskovat ihmiset maan päältä pois, joten se ei ole jäljelle jääville salainen tapahtuma.

Jakeen 36 mukaan ko. päivän ajankohtaa eivät voi tietää myöskään Jehovan todistajat.

Jeesuksen läsnäolo seurakunnan keskellä tuli konkreettiseksi helluntaina, kun Pyhä Henki annettiin uskovien sydämeen. Ei vasta vuonna 1914. Jeesus on ollut maailmassa aina läsnä, myös vanhan testamentin aikana.

4) (Kun siis ne harvat, jotka 144000 ovat jäljellä, kuolevat meidän aikanamme, heidät herätetään saman tien elämään taivaaseen.)

Kirjasessa ei tarkemmin määritellä, keitä nämä ”harvat” ovat, mutta asiayhteydestä ilmenee, että he ovat pääasiassa Jehovan todistajia. Perusteluja heidän herättämiselleen taivaaseen ennen muita, ei ole raamatusta löydettävissä.

5) (Ihmisten valtaenemmistö saa kuitenkin tulevaisuudessa ylösnousemuksen maanpäälliseen paratiisiin.)

Tämäkin Jehovan todistajien väite on kummallinen. 1 Tess 4:15-17 mukaan . Ilmoitamme teille, mitä Herra on sanonut: Me elossa olevat, jotka saamme jäädä tänne siihen asti kun Herra tulee, emme ehdi poisnukkuneiden edelle. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. Meidät, jotka olemme vielä elossa ja täällä jäljellä, temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan. Näin saamme olla aina Herran kanssa.

Ja 1 Kor 15:50-53 mukaan. Mutta tämän minä sanon, veljet, ettei liha ja veri voi periä Jumalan valtakuntaa, eikä katoavaisuus peri katoamattomuutta. Katso, minä sanon teille salaisuuden: emme kaikki kuolemaan nuku, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasunan soidessa; sillä pasuna soi, ja kuolleet nousevat katoamattomina, ja me muutumme. Sillä tämän katoavaisen pitää pukeutuman katoamattomuuteen, ja tämän kuolevaisen pitää pukeutuman kuolemattomuuteen.

Ylösnousemuksessa ei mennä maanpäälliseen paratiisiin ihmisruumiissa, niin kuin Jehovan todistajat väittävät, vaan taivaaseen ylösnousemusruumiissa.

Sivu 78. (Jumala on apostolien päivistä lähtien valinnut uskollisia kristittyjä kootakseen tuon 144000 ryhmän.)

Kysymyksessä ei voi olla Jehovan todistajien tarkoittama ryhmä, koska; nämä 144000 merkitään vasta ilmestyskirjan ilmoittamien tapahtumien aikana. Ei siis apostolien päivistä lähtien. Wikipedian mukaan Jehovan todistajat saivat kerättyä tämän 144000 hengen ryhmän täyteen jo 1935, jonka jälkeen siihen ei ole ollut mahdollisuutta kuulua. Merkityt ovat Israelin heimoista, ei muista kansallisuuksista.

Ilm 7:1-4 Tämän jälkeen näin neljä enkeliä, jotka seisoivat maan neljällä kulmalla ja pidättelivät maan neljää tuulta, ettei mikään niistä puhaltaisi yli maan ja meren eikä vasten ainoatakaan puuta. 2. Ja vielä näin yhden enkelin, joka nousi idästä kantaen elävän Jumalan sinettiä. Hän huusi kovalla äänellä noille neljälle enkelille, joille oli annettu valta hävittää maata ja merta: 3. "Älkää hävittäkö maata, älkää merta älkääkä puita, ennen kuin olemme painaneet sinetin meidän Jumalamme palvelijoiden otsaan." 4. Minä kuulin myös sinetillä merkittävien määrän. Sinetin sai sataneljäkymmentäneljätuhatta, ja heitä oli kaikista Israelin heimoista:

Sivu 84. (Milloin Jumalan valtakunta ryhtyy toimiin? – Kuinka pitkä tuo odotusaika olisi? Vilpittömät raamatun tutkijat laskivat 1800-luvulla, että se päättyisi vuonna 1914.)

Kirjasessa käsitellään aihetta tarkemmin sivuilla 215-218, jossa yhteydessä palaan tarkemmin asiaan. Tässä yhteydessä voisin kuitenkin todeta, ettei ko. päivämäärä ole ensimmäinen Jehovan todistajien nimeämä päivämäärä, jolloin Jeesuksen tulemuksen olisi pitänyt tapahtua. Kun Jeesuksen tulemuksen merkit eivät toteutuneet myöskään vuonna 1914, Jehovan todistajat muuttivat ko. päivämäärän nyt tässä kirjasessa esitetyksi Jeesuksen läsnäolon / hallintavallan saamisen päiväksi.

Tässä Jehovan todistajien kirjasessa ei käsitellä sanallakaan Jehovan todistajien opin perustamista eikä Jehovan todistajien historiaa.

Sivu 85. Valtakunta alkoi hallita vuonna 1914, ja silloin Saatana karkotettiin taivaasta maan läheisyyteen. (Ilmestys 12:9.))

Kyseinen ilmestyskirjan kohta ei mainitse vuosilukuja eikä sellaisia aikoja, joista vuosilukuja voitaisiin laskea. Jehovan todistajien laskelman yleisesti tunnustettuihin virheisiin palaan ko. sivujen 215-218 yhteydessä.

Sivu 85. (Tuosta vuodesta alkaneet maailmantapahtumat vahvistivat, että heidän laskelmansa piti paikkansa.)

Keskiajalla musta surma vei hautaan kolmasosan Euroopan kansalaisista. Silloinkin ihmiset luulivat lopun aikojen tulleen. Keskiajalla kansainvaellukset ja mongolit hävittivät Eurooppaa. Vaikka ensimmäinen ja toinen maailmansota olivat verisiä, eivät ne kuitenkaan olleet poikkeuksellisia verrattuna muihin aikaisempiin tapahtumiin. Tämän vuoksi niitä ei voida pitää todisteena Jeesuksen hallintavallan alkamisesta.

Sivu 86. (Elämmekö ”viimeisiä päiviä”?)

Jehovan todistajien mukaan viimeiset päivät alkoivat 1914, jolloin Jeesuksesta tuli taivaassa kuningas. Asia on kerrottu kirjasen sivulla 87.

Kristittyjen raamatun mukaan viimeiset päivät alkoivat Jeesuksen ihmiseksi syntymisen jälkeen.

Hebr 1:1-2 Monet kerrat ja monin tavoin Jumala muinoin puhui isillemme profeettojen suulla, mutta näinä viimeisinä aikoina hän on puhunut meille Pojassaan, jonka hän on pannut kaiken perilliseksi ja jonka välityksellä hän myös on luonut maailmat.

Sivu 87. (Mikael [yksi Jeesuksen nimistä])

Jehovan todistajien mukaan Jeesus ja enkeli Mikael ovat yksi ja sama olento. Asiasta on tarkempi selvitys kirjasen sivuilla 218-219. Palaan asiaan tarkemmin silloin.

Mutta jos Jeesus olisi enkeli, usea raamatun kirjoitus muuttuisi mahdottomaksi. Tällainen on mm. Gal 1:8. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu.

Sivu 92. (Valtakunnan hyvää uutista … saarnataan kautta maapallon yli 230 maassa ja yli 400 kielellä.)

Jehovan todistajat mainitsevat yllä mainitun asian seuraavan raamatun ennustuksen yhteydessä: ”Tämä valtakunnan hyvä uutinen tullaan saarnaamaan koko asutussa maassa.”

Kristillinen raamattu tai sen merkittävä osa, joihin ei lueta mukaan Jehovan todistajien kirjoituksia tai käännöksiä, on vuoteen 2007 mennessä käännetty 2545 kielelle.

Sivu 95. (… ja seisoa [hyväksyttyinä] ihmisen pojan edessä.)

Jehovan todistajat eivät sanalla ”hyväksyttyinä” tarkoita samaa kuin kristityt. Heillä hyväksyttyjä ovat ne, jotka tunnustavat Jehovan nimen ja pyrkivät tekemään Jehovan tahdon. Itse asiassa he eivät tee Jehovan tahtoa, vaan he tekevät niitä tekoja, joita heidän johtajansa ”määräävät”. Hyväksyntä heillä perustuu tiettyjen nimettyjen tekojen tekemiseen ja tiettyjen nimettyjen tekemisien välttämiseen.

Kristityillä Jumalan hyväksyntä perustuu siihen, että Jeesus Kristus on Jumalan poikana, Jumalana ja sijaisuhrina kärsinyt sen rangaistuksen ja eron Jumalasta, joka olisi kuulunut minulle. Tämän Jumala on tehnyt minulle, joka olin kuollut synteihini, enkä voinut erossa Jumalasta mitään tehdä itseni pelastamiseksi. Kun nyt uskon tämän pelastuksen omalle kohdalleni, olen Jumalan hyväksymä ja Hänen oma lapsensa. Jumala vaikuttaa minussa myös sen uskon, jolla uskon Hänen Poikaansa.

Sivu 129. (Ette saa syödä minkäänlaisen lihan verta. … Kristittyjä sitoo samanlainen käsky.)

Jehovan todistajat vetoavat apostolien kokoontumiseen, jossa ko. ”käsky” annettiin. Jehovan todistajien tulkinta on kummallinen.

Apt 15:27-29. Lähetämme siis Juudaksen ja Silaksen, ja he tuovat tämän saman viestin myös suullisesti. Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin."

”Käskyn” sisältö on kuitenkin vapautus juutalaisen lain noudattamisen alta sisältäen myös veren syömisen. Sitä tuli karttaa koska juutalaisperäisille kristityille se oli edelleen kauhistus.

Mar 7:18-20 mukaan kaikki ruoka on puhdasta. Hän sanoi heille: "Oletteko tekin noin ymmärtämättömiä? Ettekö käsitä, ettei mikään ulkoapäin ihmiseen tuleva voi saastuttaa häntä? Eihän se mene hänen sydämeensä - vatsaan se menee, ja sieltä se sitten ulostuu." Näin Jeesus teki selväksi, että kaikki ruoka on puhdasta. Ja hän jatkoi: "Se mikä tulee ihmisestä ulos, se saastuttaa ihmisen.

Sivu 135. (Raamattu sanoo, että miesten tulee kohdella vaimoaan samalla tavoin kuin Jeesus kohteli opetuslapsiaan. Siinä käsketään: Miehet rakastakaa jatkuvasti vaimoanne, niin kuin Kristuskin rakasti seurakuntaa ja luovutti itsensä sen puolesta.)

Itse asia, jonka Jehovan todistajat tässä esittävät, on OK. Opetuslapset ja seurakunta ovat kuitenkin eri asioita. Opetuslapset olivat Jeesuksen yhteydessä hänen kanssaan kulkemassa. Seurakunnalla tarkoitettiin laajempaa ihmisryhmää. Raamatun käyttämää seurakunta-sanaa ei saa typistää koskemaan pelkästään jotain tiettyä ryhmää.

Sivu 145. (Jehova antaa jokaiselle ihmiselle maan päällä mahdollisuuden saada ikuinen elämä. Mutta saadaksemme elää ikuisesti paratiisissa meidän on palvottava Jumalaa oikein ja elettävä jo nyt hänen hyväksymällään tavalla.)

Tästä käy ilmi Jehovan todistajien pelastusoppi kiteytettynä. Jehovan todistajat määrittelevät itse, mitä on oikea palvonta ja millainen elämä on Jehovan hyväksymä. Jehovan todistajien oppi erottaa heidät kristittyjen joukosta. Heillä ei ole kristittyjen kanssa ehtoollisyhteyttä eikä rukousyhteyttä. Heidän lapsensa eivät saa kuunnella kristittyjen aamuhartauksia kouluissa eikä päiväkodeissa. He eivät osallistu Jumalan palvontaan kristittyjen kanssa. Apostolien ja joidenkin muiden raamatussa mainittujen lisäksi vain he voivat toimia opettajina 1000 -vuotisessa kaudessa tai päästä suoraan taivaaseen. Heille Jehovan nimen tunnustaminen, vaikka itse sanovat ettei sitä voi tietää aidoksi, on oikeaa oppia.

Sivu 145. (Tosi uskonto vie ikuiseen elämään.) Ja tähän liittyen sivulla 146. (Toisin sanoen ne, jotka harjoittavat tosi uskontoa, voitaisiin tunnistaa heidän uskonkäsitystensä ja käytöksensä perusteella.) ja edelleen sivulta 146 (Tosi uskonnon harjoittajat palvovat ainoastaan Jehovaa ja tekevät tunnetuksi hänen nimeään.) ja edelleen sivulta 148 (Tähän palvontaan sisältyy se, että ihmisille kerrotaan, mikä on tosi Jumalan nimi …).

Jehovan todistajat eivät mitenkään käsittele sitä valtavaa määrää kristittyjä marttyyrejä, jotka surmattiin Rooman vainojen aikana areenalla, sen vuoksi etteivät he suostuneet luopumaan siitä tunnustuksesta, että Jeesus Kristus on Herra. Jehovan nimen oikea lausuminen nykyaikana on heille merkityksellisempää.

Jeesuksen ajan fariseukset olivat käytökseltään todellisesti mallikelpoisia. Fariseukset pyrkivät noudattamaan Jumalan (= ”Jehovan”) määräyksiä pilkuntarkasti. Heidän kirjoituksistaan ovat Jehovan todistajat ilmeisesti saaneet selville sen, miten Jumalan nimi (Jehovan todistajien mielestä) oikein lausutaan. Kuitenkin Jeesus sanoi fariseuksille, että he ovat käärmeen sikiöitä (Mat 23:33).

Oikea kristitty tunnustaa, ettei uskonto ja sen harjoittaminen, ei edes oikeaoppisen kristinuskon, vie ketään ikuiseen elämään. Ikuiseen elämään pääsevät vain ne, jotka uskovat evankeliumin ja joiden sydämeen Jumala antaa sinetiksi Pyhän Henkensä merkiksi siitä, että kyseinen henkilö on ”adoptoitu” Jumalan omaksi lapseksi Jeesuksen ristillä vuotaneen sovintoveren kautta. Oikeat teot ovat vasta seurausta Jumalan lapseudesta.

Sivu 150. (Jeesuksen tosi seuraajat saarnaavat Jumalan valtakuntaa ihmiskunnan ainoana toivona.)

Jehovan todistajat tuovat tässä (1000 –vuotisen) valtakunnan ainoaksi toivoksi ja mitätöivät näin kristittyjen raamatun ilmoituksen Jeesuksesta ainoana toivona. Jeesuksen tosi seuraajat eivät saarnaa Jumalan valtakuntaa, niin kuin Jehovan todistajat väittävät, vaan tietä sinne. Jeesus on ainoa tie Jumalan valtakuntaan. Joka uskoo evankeliumin ja sitä kautta syntyy Jumalan lapseksi, on jo Jumalan valtakunnan kansalainen.

Sivu 151. (Kysy itseltäsi edellä käsiteltyjen näkökohtien pohjalta: Mikä uskonnollinen ryhmä perustaa kaikki opetuksensa raamattuun ja tekee tunnetuksi Jehovan nimeä?)

Ainoa ryhmä, joka tekee tunnetuksi Jehovan nimeä, on todellakin Jehovan todistajat. Jehovan nimen asiallisuutta on käsitelty muualla tarkemmin.

Jehovan todistajien oppi perustuu tarkoitushakuisesti tiettyihin kohtiin raamatussa, ei sen kokonaisnäkemykseen. Olen tässä vastineessa pyrkinyt tuomaan esille niitä raamatun kohtia, jotka kertovat toista, kuin mitä Jehovan todistajien esille ottamat kohdat.

Jehovan todistajat ovat löytäneet oppinsa vasta parin sadan vuoden aikana ja siten, että se on muuttunut useaan kertaan yksityiskohdiltaan erilaiseksi kuin mitä se on ollut aikaisemmin. Seuraava odotettavissa oleva (ennustettava) muutos Jehovan todistajien opetuksessa liittyy ilmeisesti verensyöntikieltoon. Mahdollisesti myös vuosiluvun 1914 merkitystä tulevat Jehovan todistajat joskus tulevaisuudessa arvioimaan uudelleen.

Sivu 151 ja 152. (Saadaksemme Jumalan hyväksynnän, meidän on … katkaistava kaikki siteet väärään uskontoon ja omaksuttava tosi palvonta.)

Jehovan todistajat ovatkin katkaisseet yhteyden kristittyihin ja erottaneet kannattajansa kaikista muista. Näin onkin heidän kannaltaan järkevää, koska näin ”lauma” on helpommin hallittavissa. Tämä on johtanut myös siihen, että jos joku heistä luopuu omasta opistaan, ei hänen kanssaan olla missään tekemisissä. Näin varjellaan myös jäljelle jääviä siltä, etteivät muut opit sotke ”oikeaa” oppia. Jehovan todistajien opista luopuneen ei kuitenkaan tarvitse joutua tyhjän päälle, sillä on jo olemassa suuri joukko entisiä Jehovan todistajia, jotka saavat tukea toisiltaan.

Sivu 156. (Varhaiskristityt eivät viettäneet joulua)

Joulun viettoon, samoin kuin muiden juhlapäivien viettoon ei tässä vaiheessa ole tarvetta ottaa muuta kantaa kuin mitä kristittyjen raamatun kanta on. Rom 14:5 mukaan. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, …

Palaan asiaan myöhemmin tarkemmin.

Sivu 159. (Suositut juhlatkin … ovat peräisin epäpuhtaasta ympäristöstä.) ja tähän liittyen sivulla 160 (Älkää koskeko mihinkään epäpuhtaaseen.)

Kristittyjen raamatusta saa aivan toisen käsityksen kuin mitä Jehovan todistajilla on.

Apt 10:9. Silloin ääni taas puhui taivaasta: 'Minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi.'

Ja 1 Tim 4:4-6. Sillä kaikki, minkä Jumala on luonut, on hyvää, eikä mikään ole hyljättävää, kun se kiitoksella vastaanotetaan; sillä se pyhitetään Jumalan sanalla ja rukouksella. Kun tätä veljille opetat, niin olet hyvä Kristuksen Jeesuksen palvelija, joka ravitset itseäsi uskon ja sen hyvän opin sanoilla, jota olet noudattanut.

Sivu 164. (Meidän on kuitenkin rukoiltava Jehovaa hänen hyväksymällään tavalla, jos haluamme hänen kuuntelevan rukouksiamme.)

Jehovan todistajien kirjasessa on rukouksen osalta paljon hyvää ja oikeaa. Jehovan todistajat kuitenkin vaikenevat tärkeimmistä rukousaiheista kuten armolahjoista ja Jumalan voiman tuntemisesta.

1 Kor 12:31. Mutta tavoitelkaa kaikkein arvokkaimpia armolahjoja!

Ef 1:17-23. Minä rukoilen, että Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala, kirkkauden Isä, antaisi teille viisauden ja näkemisen hengen, niin että oppisitte tuntemaan hänet, ja että hän valaisisi teidän sisäiset silmänne näkemään, millaiseen toivoon hän on meidät kutsunut, miten äärettömän rikkaan perintöosan hän antaa meille pyhien joukossa ja miten mittaamaton on hänen voimansa, joka vaikuttaa meissä uskovissa. Se on sama väkevä voima, jota hän osoitti herättäessään Kristuksen kuolleista ja asettaessaan hänet istumaan oikealle puolelleen taivaassa, ylemmäksi kaikkia valtoja, voimia ja mahteja, ylemmäksi kaikkia herruuksia, jotka mainitaan tässä ja tulevassakin maailmassa. Jumala on alistanut kaiken hänen valtaansa ja asettanut hänet kaiken yläpuolelle seurakuntansa pääksi. Seurakunta on Kristuksen ruumis ja hänen täyteytensä, hänen, joka kaiken kaikessa täyttää.

Sivu 174. (Kaste)

Jehovan todistajien käyttämä kaste eroaa kristillisestä kasteesta.

Kasteen oikeaoppisuuteen en ota muuta kantaa kuin viittaan alkuajoilta säilyneeseen kirjallisuuteen, jonka nimi on ”Kahdentoista apostolin opetus” (Didakhe). Opetuksessa käsketään kastamaan sanomalla lause ”Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen”. Ko. lausetta ei voi korvata sanalla Jehova (Jehova-nimi ei sisällä Poikaa eikä Pyhää Henkeä.). Opetuksen (Didakhe) kohta 7 kasteeseen liittyen kuuluu näin:

Mitä kasteeseen tulee, kastakaa seuraavasti. Kun olette lausuneet kaiken edellä olevan, kastakaa Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen juoksevaa vettä käyttäen. Mutta jos sinulla ei ole juoksevaa vettä, kasta muuhun veteen. Jos et voi kastaa kylmää vettä käyttäen, kasta lämpimällä. Mutta jos sinulla ei ole kumpaakaan, valele päähän kolmesti vettä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Ennen kastetta paastotkoon kastaja ja kastettava sekä jotkut muut lisäksi, jos on mahdollista. Kastettavan käske paastota päivä tai kaksi ennen toimitusta.

Sivu 195. (LIITE Jumalan nimen käyttö ja merkitys) ja siihen liittyen (Muinaishepreaa kirjoitettiin ilman vokaaleja, ja siksi kukaan ei voi nykyään varmasti tietää, miten raamatun ajan ihmiset lausuivat kirjainyhdistelmän JHWH tai JHVH. Mutta pitäisikö sen estää meitä käyttämästä Jumalan nimeä?)

Jehovan todistajat eivät itse kerro, miten he ovat päätyneet käyttämään Jumalasta Jehova nimeä. He vain toteavat (kirjasen sivu 197), että Jehova tulee miksi tahansa, mitä tarvitaan. Tämän tarkemmin he eivät nimen käyttöä perustele.

Jeesus nimenomaan sanoi opetuslapsilleen, että rukoilkaa te siis näin: ”Isä meidän …” Jeesus käytti Abba-sanaa, joka merkitsee ”iskä” tai ”isukki”. Eli se on lapsen isästään käyttämä hellyttelynimi. Näinhän Jumalan lapsen (uudestisyntyneen kristityn) tuleekin rukoilla. Tuntuisi aika kummalliselta rukoilla omaa isäänsä käyttäen hänen erisnimeään.

Sivu 197. (LIITE Ennustus messiaan tulosta Danielin profetiassa) ja siihen liittyen sivulta 199 (… tulemme vuoteen 29 ya. Juuri tuonna vuonna Jeesus kastettiin ja hänestä tuli messias.)

Daniel kyllä ennusti messiaan syntymän, mutta Jeesus oli messias jo syntymästään asti, ei vasta (Johanneksen) kasteesta, niin kuin Jehovan todistajat väittävät.

Jes 9:5. Sillä lapsi on meille syntynyt, poika on meille annettu, jonka hartioilla on herraus, ja hänen nimensä on: Ihmeellinen neuvonantaja, Väkevä Jumala, Iankaikkinen isä, Rauhanruhtinas.

Mat 2:1-5 Kun Jeesus oli syntynyt Juudean Betlehemissä kuningas Herodeksen aikana, Jerusalemiin tuli idästä tietäjiä. He kysyivät: "Missä se juutalaisten kuningas on, joka nyt on syntynyt? Me näimme hänen tähtensä nousevan taivaalle ja tulimme osoittamaan hänelle kunnioitustamme." Kuullessaan tästä kuningas Herodes pelästyi, ja hänen kanssaan koko Jerusalem. Hän kutsui koolle kansan ylipapit ja lainopettajat ja tiedusteli heiltä, missä messiaan oli määrä syntyä. "Juudean* Betlehemissä", he vastasivat, "sillä näin on ilmoitettu profeetan kirjassa:

Sivu 201. (LIITE Totuus Isästä, Pojasta ja pyhästä Hengestä)

1) Sivulla 202 Jehovan todistajat vetoavat sellaisiin käännöksiin, jossa Joh 1:1 lause ”Sana oli Jumala”, onkin käännetty muotoon ”Sana oli jumala” tai ”Sana oli Jumalan luona ja olemukseltaan samanlainen kuin hän”. Sen vuoksi ”jumala” ei merkitsisikään siinä Jehovan todistajien mukaan Jumalaa, vaan väkevää. Perustelu on kummallinen eikä riitä varsinkaan kun muita raamatun kohtia, joiden mukaan Jeesus on Jumala, eivät Jehovan todistajat käsittele ollenkaan.

2) (Miten joku voi olla jonkun luona ja samalla olla tuo persoona?) Kysymällä näin Jehovan todistajat osoittavat, että he eivät ole ymmärtäneet kristinuskon perusteita. Tällainen kysymys voisi olla oikea, jos se koskisi ihmistä. Mutta nyt onkin kysymys Jumalasta, joka jo raamatun ensimmäisessä lauseessa ilmoittaa itsensä monikkomuodossa. Kristillinen uskontunnustus tunnustaa sen, että Jumala on jotain sellaista, jota ihmisjärjellä ei voidakaan ymmärtää. Parhaiten Jumalan voi ”ymmärtää” sellaisena, jona Jumala itse on raamatussa itsensä ilmoittanut. Seuraavana muutamia kohtia:

-	1 Moos 1:1, Jossa Jumala-sana on alkutekstissä monikkomuodossa.
Alussa loi Jumala taivaan ja maan.

-	Jes 9:5, jossa Jeesusta sanotaan Väkeväksi Jumalaksi ja Iankaikkiseksi Isäksi.
Sillä lapsi on meille syntynyt, poika on meille annettu, jonka hartioilla on herraus, ja hänen nimensä on: Ihmeellinen neuvonantaja, Väkevä Jumala, Iankaikkinen isä, Rauhanruhtinas.

-	Joh 14:7-10 käy ilmi, että Isä ja Poika ovat yhtä.
Jos te tunnette minut, opitte tuntemaan myös minun Isäni. Te tunnette hänet jo nyt, olettehan nähneet hänet." Filippus sanoi hänelle: "Herra, anna meidän nähdä Isä, muuta emme pyydä." Jeesus vastasi: "Etkö sinä, Filippus, tunne minua, vaikka olen jo näin kauan ollut teidän seurassanne? Joka on nähnyt minut, on nähnyt Isän. Kuinka voit sanoa: 'Anna meidän nähdä Isä'? Etkö usko, että minä olen Isässä ja Isä on minussa? Kun puhun teille, en puhu omissa nimissäni: Isä on minussa, ja minun tekoni ovat hänen tekojaan.

-	Luk 22:67-71, jossa Jeesus tuomitaan sen vuoksi että hän käytti itsestään Jumalan nimeä (sanoi olevansa Jumala).
ja sanoivat: "Jos sinä olet Kristus, niin sano se meille." Hän vastasi heille: "Jos minä teille sanon, niin te ette usko; ja jos kysyn, ette vastaa. Mutta tästedes Ihmisen Poika on istuva Jumalan voiman oikealla puolella." Silloin he kaikki sanoivat: "Sinä siis olet Jumalan Poika?" Hän vastasi heille: "Tepä sen sanotte, että minä olen." Niin he sanoivat: "Mitä me enää todistusta tarvitsemme? Sillä me itse olemme kuulleet sen hänen omasta suustansa."

-	Joh 20:26-29, jossa Jeesus otti vastaan Jumalalle kuuluvan palvonnan.
Viikon kuluttua Jeesuksen opetuslapset olivat taas koolla, ja Tuomas oli toisten joukossa. Ovet olivat lukossa, mutta yhtäkkiä Jeesus seisoi heidän keskellään ja sanoi: "Rauha teille!" Sitten hän sanoi Tuomaalle: "Ojenna sormesi: tässä ovat käteni. Ojenna kätesi ja pistä se kylkeeni. Älä ole epäuskoinen, vaan usko!" Silloin Tuomas sanoi: "Minun Herrani ja Jumalani!" Jeesus sanoi hänelle: "Sinä uskot, koska sait nähdä minut. Autuaita ne, jotka uskovat, vaikka eivät näe."

-	Pyhä Henki on persoona, joka puhuu ja tuntee surua,.
Hebr 3:7 Sen tähden, niin kuin Pyhä Henki sanoo:
1 Tim 4:1. Mutta Henki sanoo selvästi, että tulevina aikoina moniaat luopuvat uskosta ja noudattavat villitseviä henkiä ja riivaajien oppeja
Ef 4:30. Älkää tuottako surua Jumalan Pyhälle Hengelle,

-	2 Kor 13:13, josta käy ilmi kolminaisuus.
Tulkoon teidän kaikkien osaksi Herran Jeesuksen Kristuksen armo, Jumalan rakkaus ja Pyhän Hengen yhteys!

-	Raamatussa Henki on välillä oma persoonansa, välillä Kristuksen Henki ja välillä Jumalan Henki. Jumalan toiminta on välillä Hengen toimintaa, välillä Pojan toimintaa ja välillä Isän Jumalan toimintaa. Esim. Rakkauden voi antaa Jumala (2 Kor 13:13) tai Pyhä Henki (Rom 15:30)
Rom 15:30. Herramme Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Pyhän Hengen antamaan rakkauteen vedoten pyydän teitä, veljet,

Sivu 204. (LIITE Tosi kristityt eivät käytä palvonnassa ristiä.)

Jehovan todistajat perustelevat näkemystään sillä, että ristiksi yleensä käännetty kreikan sana on stau-ros`, jonka perusmerkitys on pystysuora paalu tai pylväs. Riippumatta siitä, mitä sanaa raamatussa on käytetty tai mikä on ko. sanan tarkka merkitys, Jeesus naulittiin ristille. Siitä ei ole historiallistakaan epäselvyyttä.

Raamatun tietosanasto (Heikki Palva) kertoo rististä seuraavasti:

Kuolemaantuomitun teloittaminen naulaamalla tai sitomalla hänet ristiin oli julmimpia roomalaisten käyttämiä rangaistuksia. Se oli samalla häpeärangaistus, johon Rooman kansalaista ei voinut tuomita. Orjille ja vieraiden kansojen jäsenille rangaistus voitiin määrätä murhasta, ryöstöstä, merirosvouksesta, valtiopetoksesta tai kapinasta.

Roomalaiset omaksuivat tämän teloitustavan foinikialaisilta, Ciceron kertoman mukaan 6. vuosisadan lopulla eKr. Tarquinius Superbuksen aikana, Liviuksen mukaan jo pari vuosisataa aikaisemmin. Foinikialaiset puolestaan olivat ehkä saaneet vaikutteita idästä, luultavasti Persiasta, missä Herodotos kertoo rangaistusta käytetyn ainakin 6. vuosisadalla eKr. Tapa tunnetaan myös Egyptistä, Intiasta, Karthagosta, Skyytiasta, jopa Germaniastakin. Vanhassa testamentissa sitä ei mainita, ellei Esra 6:11:ssa tarkoiteta ristiinnaulitsemista (näin Josefus, Ant. XI 1, 3-6);

Josefus kertoo Antiokos Epifaneen 167/6 eKr. ristiinnaulinneen sellaisia juutalaisia, jotka kieltäytyivät noudattamasta hänen jyrkkiä juutalaisuuden vastaisia lakejaan. Aleksanteri Jannaios taas surmautti tällä tavoin 800 fariseusta 88 eKr. (Josefus, Ant. XII 5, 4 ja XIII 14, 2). Vuonna 4 eKr. ristiinnaulitutti roomalainen sotapäällikkö Varus 2 000 juutalaista kapinoitsijaa, 66 jKr. Florus 3 600. Jerusalemin piirityksen aikana Josefus väittää olleen puutetta sekä ristinpuista että paikoista, joihin niitä voi pystyttää (Ant. XVII 10, 10 ja Bell. II 14, 9). Ristiinnaulitsemisen kielsi Rooman valtakunnassa ensimmäinen kristitty keisari Konstantinus vuonna 315.

Tavallisimmat ristinpuut olivat T:n muotoinen crux commissa eli Antoniuksen risti ja crux immissa (crux capitata) eli latinalainen risti, jonka poikkipuu ei ollut aivan pystyhirren yläpäässä. X:n muotoinen crux decussata eli Andreaan risti ei ollut vielä vanhalla ajalla käytössä.

Koska Jeesuksen ristiinnaulitsivat Rooman armeijan sotilaat, tuomion täytäntöönpanossa ilmeisesti noudatettiin roomalaista tapaa. Kun tuomitulle oli annettu raippoja, hänet vietiin teloituspaikalle kaupungin muurin ulkopuolelle. Hänen oli itse kannettava ristin poikkihirsi (patibulum). Taulua, johon tuomion syy oli kirjoitettu, kantoi joko tuomittu itse kaulassaan tai edellä kulkeva airut. Pystyhirsi (crux simplex) seisoi useimmiten valmiiksi pystytettynä teloituspaikalla, jonne saavuttua tuomittu riisuttiin alasti. Sitten hänen kätensä sidottiin tai naulattiin ranteista poikkihirteen, joka tämän jälkeen nostettiin ylös ja kiinnitettiin pystyhirteen. Tuomitun ruumiinpainoa kannattamassa oli pystyhirteen kiinnitetty tappi (sedile), jonka päälle hänet nostettiin "istumaan" hajareisin. Lopuksi sidottiin tai naulattiin jalat pystyhirteen; myös keskiruumis voitiin sitoa. Jalat jäivät tavallisesti vajaan metrin korkeudelle maasta. Tuomion syystä kertova kirjoitus jätettiin yleisön näkyville, latinalaisessa ristissä usein pään yläpuolelle.

Tuomittu kitui ristillä pitkään, joskus jopa useita vuorokausia. Kuolemaa voitiin jouduttaa, mutta kun tällaista olisi voitu pitää rangaistuksen lieventämisenä, se tehtiin julmalla tavalla: sääriluut nuijittiin rikki (crurifragium). Huumaavan juoman antaminen ei ollut roomalainen, vaan juutalainen tapa. Kuoleman toteaminen ja samalla varmistaminen tapahtui pistämällä keihäällä kylkeen (percussio sub alas).

Sivu 206. (LIITE Herran illallinen – juhla Jumalan kunniaksi)

Jehovan todistajien mukaan tätä ateriaa tulee viettää vain kerran vuodessa. Jehovan todistajat myös lisäävät raamatun tekstiin sanan ”tarkoittaa”, vaikka alkutekstissä sitä sanaa ei ole käytetty. Tämä tarkoittaa minun ruumistani, tämä tarkoittaa minun vertani. Kääntämällä ko. kohdat kyseisellä tavalla, Jehovan todistajat lisäävät tekstiin omia tulkintojaan. Kirjasen sivun 208 tekstin mukaan vain muutama tuhat Jehovan todistajaa osallistuu tälle aterialle, muut seuraavat sitä sivusta. Aterialle voivat osallistua vain ne, joilla on taivaallinen toivo. Tämä tarkoittanee sitä, että aterialle osallistuvat kuuluvat siihen 144000 hengen ryhmään.

Jehovan todistajien tulkinta ehtoollisesta on väärä, koska alkuseurakunta perimätiedon mukaan nautti Herran ehtoollista kokoontuessaan. Se, että sitä nautittaisiin vain kerran vuodessa, on kummallinen tulkinta, eikä sille ole raamatullisia eikä historiallisia perusteita. Jeesuksen omien sanojen mukaan ehtoollinen kuuluu kaikille.

Joh 6:52-57. Silloin juutalaiset riitelivät keskenään sanoen: "Kuinka tämä voi antaa lihansa meille syötäväksi?" Niin Jeesus sanoi heille: "Totisesti, totisesti minä sanon teille: ellette syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertansa, ei teillä ole elämää itsessänne. Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, sillä on iankaikkinen elämä, ja minä herätän hänet viimeisenä päivänä. Sillä minun lihani on totinen ruoka, ja minun vereni on totinen juoma. Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, se pysyy minussa, ja minä hänessä. Niin kuin Isä, joka elää, on minut lähettänyt, ja minä elän Isän kautta, niin myös se, joka minua syö, elää minun kauttani.

1 Kor 11:23-29. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee. Niinpä se, joka arvottomalla tavalla syö tätä leipää ja juo Herran maljasta, tekee syntiä Herran ruumista ja verta vastaan. Jokaisen on tutkittava itseään, ennen kuin syö tätä leipää ja juo tästä maljasta. Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion.

Sivu 208. (LIITE Mitä merkitsevät sanat ”sielu” ja ”henki”?)

Jehovan todistajien mukaan ihmisessä ei ole sellaista osaa (sielua tai henkeä), joka jatkaisi olemassaoloaan ruumiillisen kuoleman jälkeen. Jehovan todistajat tarkoittavat ihmisen hengellä ihmisessä olevaa elämänvoimaa. Elämänvoiman he selittävät olevan ikään kuin matkaradion paristot, jotka antavat radiolle virtaa. Hengellä ei Jehovan todistajien mielestä ole tunteita eikä se pysty ajattelemaan. Ilman henkeä eli elämänvoimaa ruumis Jehovan todistajien mielestä ”kuolee ja palaa tomuun”. Elämänvoima kyllä Jehovan todistajien mielestä palaa Jumalan luo, mutta tämä ei heidän mielestään tarkoita sitä, että se kuitenkaan kirjaimellisesti siirtyisi taivaaseen, vaan kaikki toivo tulevasta elämästä on ikään kuin Jumalan käsissä. (Kirjasen sivuilta 210-211.)

Yllä olevan kaltaiseen ristiriitaan joudutaan, kun hylätään osa raamatun ilmoituksesta. Jehovan todistajat ovat hylänneet sen raamatun ilmoituksen, jossa kerrotaan, että sielut ovat ruumiillisen kuoleman jälkeen tietoisessa tilassa. Siitä kertovia raamatunkohtia olen käsitellyt kirjasen sivun 57 käsittelyn yhteydessä. Tässä ko. raamatunkohdat lyhennettyinä.

Ilm 6:9-11 ”Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. … Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa...”

Luk 16:19-31 19. … Niin tapahtui, että köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Aabrahamin helmaan. Ja rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Ja kun hän nosti silmänsä tuonelassa, vaivoissa ollessaan, näki hän kaukana Aabrahamin ja Lasaruksen hänen helmassaan.

Matt 22:23-33 Jeesus sanoi fariseuksille: Mutta ylösnousemuksesta puheen ollen - ettekö ole lukeneet, mitä Jumala on teille sanonut: 'Minä olen Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala'? Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien."

Heb 11:40 – 12:24 ... vaan te olette käyneet … täydellisiksi tulleitten vanhurskasten henkien tykö ja uuden liiton välimiehen, Jeesuksen, tykö…

Saar 12:5-7 … mutta ihminen menee iäiseen majaansa …Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

Kol 3:1. Jos te siis olette herätetyt Kristuksen kanssa, niin etsikää sitä, mikä on ylhäällä, jossa Kristus on, istuen Jumalan oikealla puolella. Tässä Paavali puhuu elossa oleville ihmisille, jotka on herätetty siitä ensimmäisen kuoleman tilasta (ovat olleet Jumalasuhteessaan kuolleita) ja saaneet uudestisyntymässä Jeesukselta Pyhän Hengen sinetiksi.

Ef 2:4-6 mutta Jumala, …on tehnyt meidät, jotka olimme kuolleet rikoksiimme, eläviksi Kristuksen kanssa … ja yhdessä hänen kanssaan herättänyt ja yhdessä hänen kanssaan asettanut meidät taivaallisiin

1 Kor 6:17 17. Mutta joka yhtyy Herraan, on yksi henki hänen kanssaan. Me olemme uudestisynnyttyämme yhtä henkeä Jumalan kanssa

Rom 8:14-17. Sillä kaikki, joita Jumalan Henki kuljettaa, ovat Jumalan lapsia. Sillä …te olette saaneet lapseuden hengen, jossa me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa meidän henkemme kanssa, että me olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, niin olemme myöskin perillisiä, Jumalan perillisiä ja Kristuksen kanssaperillisiä, jos kerran yhdessä hänen kanssaan kärsimme, että me yhdessä myös kirkastuisimme. Jos me kerran olemme Jumalan lapsia ja Kristuksen kanssaperillisiä, Jumala kohtelee meitä samalla periaatteella kuin Jeesusta. Ei Jeesuskaan mennyt ristin kuoleman jälkeen tiedottomaan (olemattomaan) tilaan, vaan astui alas tuonelaan ja saarnasi vankeudessa oleville hengille (1 Piet 3:19)

Rom 6:8-11 Mutta jos olemme kuolleet Kristuksen kanssa, niin me uskomme saavamme myös elää hänen kanssaan …Niin tekin pitäkää itsenne … Jumalalle elävinä Kristuksessa Jeesuksessa.

Koska ihminen iankaikkisuusolentona ja Henki liittyvät keskeisesti raamatun ilmoittamaan pelastusoppiin (miten ihminen uudestisyntyy), käsittelen kristittyjen pelastusoppia seuraavassa lyhyesti sellaisena kuin kristityt ovat sen alusta alkaen käsittäneet ja millaisena myös minä olen sen raamatusta löytänyt.

1) Lähtökohtaisesti (paratiisissa) ihminen ja Jumala olivat sopusoinnussa keskenään. Ihmisellä oli Jumalan Henki asumassa sydämessään. Ihmisellä oli myös koko ajan mahdollisuus syödä elämänpuusta. Ihmistä vain kiellettiin syömästä hyvän- ja pahantiedon puusta, koska siitä seuraisi kuolema. Varoitus annettiin vielä vahvistetussa muodossa, ”kuolemalla kuoleman”.

-	Ihminen oli ja on edelleenkin elävä olento. Eläimien ja kasvikunnan luomisesta poiketen raamattu kertoo, että Jumala teki ihmiselle jotain poikkeuksellista. Hän puhalsi ihmiseen elämän hengen. Raamatun kielenkäytössä Hengestä ja tuulesta käytetään samaa sanaa. Jumalan (Hengen)puhallus, jota ei tehty eläimille, kuvaa sitä erityisasemaa, joka ihmisellä jumalasuhteessaan oli.

-	Vaikka elämänpuuta ei selitettäisikään muulla tavalla, riittänee selitykseksi se, että kun ihmisen Jumalayhteys on kunnossa, on elämäkin täydellisesti Jumalan käsissä. Elämänpuulla on kuitenkin jokin konkreettisempi salaisuudeksi jäävä merkitys, koska ilmestyskirja kertoo elämänpuun olevan taivaassa (Ilm 22:2).

-	Paratiisissa ollessaan ihminen ei ollut vielä ”kuolemalla kuollut”, vaan hän jutteli ja käveli Jumalan kanssa. Hän tunsi Jumalan sellaisena kuin Jumala halusi itsensä hänelle ilmoittaa.

-	Hyvän – ja pahantiedon puulla oli ilmeisesti kahdenlainen tarkoitus. Koetella ihmisen kuuliaisuutta ja lopulta, kun ihminen olisi ollut siihen valmis, Jumala olisi antanut syödä siitä. Koetellessaan ihmistä, Jumala oli jo ottanut huomioon lankeamisen ”mahdollisuuden” (itse asiassa Hän tiesi, mitä tulisi tapahtumaan).

-	Adam ja Eeva jättivät tästä tapahtumasta tietoutta jälkipolville ja siitä on luettavissa 1:ssä Mooseksen kirjassa.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 1:7. Silloin Herra Jumala teki maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän hengen, ja niin ihmisestä tuli elävä sielu.

-	1 Ms. 2:15-17. Ja Herra Jumala otti ihmisen ja pani hänet Eedenin paratiisiin viljelemään ja varjelemaan sitä. Ja Herra Jumala käski ihmistä sanoen: "Syö vapaasti kaikista muista paratiisin puista, mutta hyvän- ja pahantiedon puusta älä syö, sillä sinä päivänä, jona sinä siitä syöt, pitää sinun kuolemalla kuoleman."

-	1 Ms. 3:22. Ja Herra Jumala sanoi: (syntiinlankeemuksen jälkeen) "Katso, ihminen on tullut sellaiseksi kuin joku meistä, niin että hän tietää hyvän ja pahan. Kun ei hän nyt vain ojentaisi kättänsä ja ottaisi myös elämän puusta ja söisi ja eläisi iankaikkisesti!

2) Jumala oli antanut kiellon syödä hyvän- ja pahantiedonpuusta Adamille ennen Eevan luomista (1 Ms 2:16-18). Tämä selittänee osaltaan sen, miksi Eeva oli niin helppo pettää. Onhan meidänkin vaikeaa uskoa sitä, mikä kerrotaan toisen ihmisen välityksellä. Eeva kuitenkin otti ja söi hyvän- ja pahantiedonpuusta ja antoi Adamillekin joka myös söi. Seuraukset olivat juuri sitä, mitä Jumala oli sanonutkin, kuolemalla kuoleminen. Adamin lankeemuksen voisi selittää sillä, että hän halusi miellyttää Eevaa enemmän kuin Jumalaa.

-	Eivät Adam ja Eeva heti kuolleet ruumiillista kuolemaa. Ruumiillinen kuolema on itse asiassa sivuseikka ihmisen pelastumisen kannalta. Eikä ikuinen elämäkään ole yhtään sidoksissa ruumiin hengissä pysymiseen. Ajatellaan asiaa seuraavasti; Jos kerran Jumala on elämän lähde ja sen ylläpitäjä, niin eikö Jumalan yhteydestä poistuminen ole myös elämän yhteydestä poistumista.

-	Adam ja Eeva kuolivat heti, kun he kadottivat ”elämää ylläpitävän” suhteensa Jumalaan. He tekivät vastoin Jumalan ehdotonta selväsanaista kieltoa ja näin ottivat ”pesäeron” Jumalasta.

-	Ihminen kyllä tiesi nyt hyvän ja pahan, mutta hänellä ei ollut itsessään enää voimaa toteuttaa tietämäänsä hyvää. Lisäksi ”käärme” osasi edelleenkin vääristää kaiken hyvän sen vastakohdaksi. Ihminen oli menettänyt jumalayhteyden ja sitä kautta osallisuuden Jumalan Pyhään Henkeen. Ja nyt ollessaan erossa Jumalasta, ihminen oli kuollut. Hän pelkäsi Jumalaa.

-	Raamatussa puhutaan (ensimmäisestä) kuolemasta ja toisesta kuolemasta mm. Ef 2:1-5 ja Ilm 20:6. Tämä Adamin ja Eevan kokema ero Jumalasta on se ensimmäinen kuolema, jonka he siirsivät myös jälkipolville. Toisella kuolemalla ei tarkoiteta ruumiin kuolemaa, vaan Jumalan tuomiota aikojen lopulla.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 3:4-10. Niin käärme sanoi vaimolle: "Ette suinkaan kuole; vaan Jumala tietää, että sinä päivänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmänne, ja te tulette niin kuin Jumala tietämään hyvän ja pahan." Ja vaimo näki, että siitä puusta oli hyvä syödä ja että se oli ihana katsella ja suloinen puu antamaan ymmärrystä; ja hän otti sen hedelmästä ja söi ja antoi myös miehellensä, joka oli hänen kanssansa, ja hänkin söi. Silloin aukenivat heidän molempain silmät, ja he huomasivat olevansa alasti; ja he sitoivat yhteen viikunapuun lehtiä ja tekivät itselleen vyöverhot. Ja he kuulivat, kuinka Herra Jumala käyskenteli paratiisissa illan viileydessä. Ja mies vaimoineen lymysi Herran Jumalan kasvojen edestä paratiisin puiden sekaan. Mutta Herra Jumala huusi miestä ja sanoi hänelle: "Missä olet?" Hän vastasi: "Minä kuulin sinun askeleesi paratiisissa ja pelkäsin, sillä minä olen alasti, ja sen tähden minä lymysin."

-	Ef 2:1-5. Ja Jumala on eläviksi tehnyt teidät, jotka olitte kuolleet rikoksiinne ja synteihinne, joissa te ennen vaelsitte tämän maailman menon mukaan, ilmavallan hallitsijan, sen hengen hallitsijan, mukaan, joka nyt tekee työtään tottelemattomuuden lapsissa, joiden joukossa mekin kaikki ennen vaelsimme lihamme himoissa, noudattaen lihan ja ajatusten mielitekoja, ja olimme luonnostamme vihan lapsia niin kuin muutkin; mutta Jumala, joka on laupeudesta rikas, suuren rakkautensa tähden, jolla hän on meitä rakastanut, on tehnyt meidät, jotka olimme kuolleet rikoksiimme, eläviksi Kristuksen kanssa - armosta te olette pelastetut

-	Ilm 20:6. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

-	Ilm 21:8. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema."

3) Adamin ja Eevan perillisinä ihmiset, myös me, olemme perineet sydämeemme myös sen ”tyhjän paikan”, jonka vain Jumalan Pyhä Henki voi täyttää. Tämä ilmenee myös hengellisenä kaipauksena. Ilman Jumalan antamaa Pyhää Henkeä mekin olemme kuolleet synteihimme (Ef 2:1-5) ja olemme (ensimmäisen) kuoleman tilassa.

-	Ihmistä voisi verrata kopioon, josta otetaan aina uusi kopion kopio. Samoin kuin kopio kerta kerralta huononee, huononee myös ihmisen perimä geenivirheiden kasautumisen vuoksi.

-	Saatana yrittää edelleenkin estää ihmisen pääsyn Jumalan yhteyteen ja nyt hänellä on siinä liittolainen, ihminen itse.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Rom 7:18-21. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta.

4) Ihmisen lankeaminen ei tullut Jumalalle yllätyksenä. Jumala tiesi sen. Jumalalla oli menettelytapa valmiina, jolla Jumala itse korjaisi Adamin ja Eevan rikkomuksen, synnin, seuraukset. Sen Jumala kertoi evankeliumina ihmisille paratiisissa heidän sieltä karkottamisen yhteydessä. Jumala ei siis heittänyt ihmistä tyhjän päälle, vaan toivon varaan. Tämä heille kerrottu toivo oli tieto ”vaimon siemenen” eli Kristuksen tulevasta syntymästä ja että Kristus kerran ”hoitaisi homman kotiin” eli polkisi rikki käärmeen pään.

-	Vaimon siemen on ko. tekstissä yksikkömuodossa ja tarkoittaa yhtä tiettyä yksittäistä Eevan jälkeläistä. Huomionarvoinen seikka on, ettei siemen (jälkeläinen) tullut miehen puolelta. Vaikka raamattu ei olekaan biologian oppikirja, kannattaa huomata, ettei raamatun teksti ole ristiriidassa nykytietämyksen kanssa. Se on ristiriidassa ainoastaan tarkoitushakuisen nykytietämyksen kanssa, joka on sitä, että otetaan vain se näennäinen tieto, jolla voidaan todistaa, ettei Jumalaa tarvita.

-	Vanhan testamentin ajan ihmiset pelastuivat uskomalla Kristukseen samoin kuin mekin pelastumme uskomalla Kristukseen. He uskoivat Häneen, joka oli luvattu mutta ei vielä ollut tullut. Me uskomme Häneen, joka oli luvattu ja joka on jo tullut. (Katso ”Kristillinen dogmatiikka / Franz Pieper”, sivu 472 Vanhan liiton armovälineet.)

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 3:13-15. Niin Herra Jumala sanoi vaimolle: "Mitäs olet tehnyt?" Vaimo vastasi: "Käärme petti minut, ja minä söin." Ja Herra Jumala sanoi käärmeelle: "Koska tämän teit, kirottu ole sinä kaikkien karjaeläinten ja kaikkien metsän eläinten joukossa. Vatsallasi sinun pitää käymän ja tomua syömän koko elinaikasi. Ja minä panen vainon sinun ja vaimon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä välille; se on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän."

-	1 Kor 10:1-4 Veljet, haluan teidän tietävän, että isämme vaelsivat kaikki pilven johdattamina ja kulkivat meren poikki. Kaikki he saivat pilvessä ja meressä kasteen Mooseksen seuraajiksi. Kaikki he söivät samaa hengellistä ruokaa ja joivat samaa hengellistä juomaa. Hehän joivat siitä hengellisestä kalliosta, joka kulki heidän mukanaan; tämä kallio oli Kristus.

5) Jeesus syntyi niin kuin raamatun vanhan testamentin kirjoituksissa oli luvattu. Hän syntyi neitsyestä vaimon siemenenä. Mutta tapa, jolla Jeesus murskasi käärmeen pään, ei ollut se jota suurin osa juutalaisista odotti. Jeesus ei tullut hallitsemaan maallisena kuninkaana vaan Hän tuli kärsivänä messiaana sovittamaan ihmiskunnan Jumalan kanssa. Jeesus sai aikaan myös sen, että yhteys Jumalan kanssa palautuisi ja sitä kautta myös (ikuinen) elämä. Jeesuksen puheet kansanjoukolle ja varsinkin opetuslapsille itselleen ovat opetuslapset kirjanneet muistiin.

-	Jeesuksen syntymä on ajoitettu vuosien 7-2 välille ennen ajanlaskun alkua.

-	Jeesuksen puheet olivat niin rankkoja ja radikaaleja, että Häneen voi suhtautua vain kahdella tavalla. Joko Hän oli se, joka sanoi olevansa, eli samanaikaisesti ihminen sekä Jumalan valtuuksilla oleva Jumala, joka täyttäisi ne kirjoitukset, jotka Hänestä oli vanhassa testamentissa kirjoitettu. Toinen vaihtoehto on täydellinen mielipuoli, joka tekeytyy jumalaksi. Muita vaihtoehtoja Jeesus ei itsekään jättänyt opetuslapsilleen.

-	Jeesus voitiin tuomita ristille vain ja ainoastaan siksi, että Hän tunnusti ylipapeille olevansa Jumala. Koska he eivät uskoneet Jeesusta, he tuomitsivat hänet herjauksesta.

-	Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa on iankaikkinen elämä. (Tarkemmin seuraavassa kohdassa 6.)

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Luk 1:34-35. Niin Maria sanoi enkelille: "Kuinka tämä voi tapahtua, kun minä en miehestä mitään tiedä?" Enkeli vastasi ja sanoi hänelle: "Pyhä Henki tulee sinun päällesi, ja Korkeimman voima varjoaa sinut; sen tähden myös se pyhä, mikä syntyy, pitää kutsuttaman Jumalan Pojaksi.

-	Joh 17:1-5. Tämän Jeesus puhui ja nosti silmänsä taivasta kohti ja sanoi: "Isä, hetki on tullut, kirkasta Poikasi, että Poikasi kirkastaisi sinut; koska sinä olet antanut hänen valtaansa kaiken lihan, että hän antaisi iankaikkisen elämän kaikille, jotka sinä olet hänelle antanut. Mutta tämä on iankaikkinen elämä, että he tuntevat sinut, joka yksin olet totinen Jumala, ja hänet, jonka sinä olet lähettänyt, Jeesuksen Kristuksen. Minä olen kirkastanut sinut maan päällä: minä olen täyttänyt sen työn, jonka sinä annoit minun tehtäväkseni. Ja nyt, Isä, kirkasta sinä minut tykönäsi sillä kirkkaudella, joka minulla oli sinun tykönäsi, ennen kuin maailma olikaan.

-	Joh 10:30-33. Minä ja Isä olemme yhtä." Niin juutalaiset ottivat taas kiviä maasta kivittääksensä hänet. Jeesus vastasi heille: "Minä olen näyttänyt teille monta hyvää tekoa, jotka ovat Isästä; mikä niistä on se, jonka tähden te tahdotte minut kivittää?" Juutalaiset vastasivat hänelle: "Hyvän teon tähden me emme sinua kivitä, vaan jumalanpilkan tähden, ja koska sinä, joka olet ihminen, teet itsesi Jumalaksi."

-	Joh 5:37-40. Ja Isä, joka on minut lähettänyt, hän on todistanut minusta. Te ette ole koskaan kuulleet hänen ääntänsä ettekä nähneet hänen muotoansa, eikä teillä ole hänen sanaansa teissä pysyväisenä; sillä te ette usko sitä, jonka hän on lähettänyt. Te tutkitte kirjoituksia, sillä teillä on mielestänne niissä iankaikkinen elämä, ja ne juuri todistavat minusta; ja te ette tahdo tulla minun tyköni, että saisitte elämän.

-	Luk 7:48-50. Sitten hän sanoi naiselle: "Sinun syntisi ovat anteeksi annetut." Niin ateriakumppanit rupesivat ajattelemaan mielessänsä: "Kuka tämä on, joka synnitkin anteeksi antaa?" Mutta hän sanoi naiselle: "Sinun uskosi on sinut pelastanut; mene rauhaan."

-	Mat 9:2-7. Ja katso, hänen tykönsä tuotiin halvattu mies, joka makasi vuoteella. Kun Jeesus näki heidän uskonsa, sanoi hän halvatulle: "Poikani, ole turvallisella mielellä; sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi." Ja katso, muutamat kirjanoppineista sanoivat mielessään: "Tämä pilkkaa Jumalaa." Mutta Jeesus ymmärsi heidän ajatuksensa ja sanoi: "Miksi te ajattelette pahaa sydämessänne? Sillä kumpi on helpompaa, sanoako: 'Sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi', vai sanoa: 'Nouse ja käy'? Mutta tietääksenne, että Ihmisen Pojalla on valta maan päällä antaa syntejä anteeksi, niin" - hän sanoi halvatulle - "nouse, ota vuoteesi ja mene kotiisi." Ja hän nousi ja lähti kotiinsa.

-	Mat 8:10-12. Tämän kuullessaan Jeesus hämmästyi ja sanoi niille, jotka häntä seurasivat: "Totisesti: näin vahvaa uskoa en ole tavannut yhdelläkään israelilaisella. Minä sanon teille, että niin idästä kuin lännestä tulee monia, jotka taivasten valtakunnassa käyvät aterialle yhdessä Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin kanssa. Mutta ne, joiden oli määrä periä valtakunta, heitetään ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita."

-	Mat 16:15-17. "Entä te?" kysyi Jeesus. "Kuka minä teidän mielestänne olen?" Simon Pietari vastasi: "Sinä olet Messias, elävän Jumalan poika." Jeesus sanoi hänelle: "Autuas olet sinä, Simon, Joonan poika. Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri, vaan minun Isäni, joka on taivaissa.

6) Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa on iankaikkinen elämä (Joh 17:1-5). Joka uskoo evankeliumin Kristuksesta, on siirtynyt kuolemasta elämään, eikä hän enää kuole. Jumalasuhteessaan kuollut alkaa elää koska Jumala synnyttää hänet uudesti. Ihminen ns. uudestisyntyy Jumalan lapseksi ja Jumala antaa varmistukseksi Pyhän Henkensä ihmisen sydämeen asumaan.. Ja tätä Jumalan yhteydessä alkanutta elämää ei ruumiillinen kuolema katkaise, vaan se ainoastaan sinetöi sen.

-	Vain Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omallekin kohdalleen uskoneen (= evankeliumi) Jumala itse (uudesti)synnyttää omaksi lapsekseen ja Pyhä Henki tulee ihmissydämeen asumaan. Pyhä Henki ei kuitenkaan määräile, vaan suostuttelee ja suosittaa Jeesusta. Jumalan lapseus on juridinen (adoptioon perustuva). Jeesus on Jumalan ainosyntyinen poika ja samaa olemusta Isän Jumalan kanssa.

-	Ihminen ei voi millään teoilla tai tekemättä jättämisillä hankkia (ostaa) itselleen tätä Jumalan lapseutta. Ei edes siten osittain, että ihminen tekisi jotain ja Jumala antaisi sitten loput.

-	Vain Jumalan lapsi voi päästä ikuiseen elämään, taivaaseen, Jumalan yhteyteen, yms. koska vain hän on alkanut elää. Muut ovat edelleenkin sen ensimmäisen kuoleman vallassa.

-	Pyhä Henki on meille annettu sinetiksi ja vakuudeksi siitä että olemme Jumalan lapsia ja taivaan kansalaisia. Me olemme kuitenkin samaan aikaan vielä täällä maailmassa ja lihallisessa olomuodossa. Paavali puhuu tästä kahteen suuntaan repimisestä Roomalaiskirjeen 7 luvussa. Tämän vuoksi me joudumme elämässämme kilvoittelemaan (ristiriitatilanteessa kääntymään Kristuksen puoleen).

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Joh 3:5-7. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: jos joku ei synny vedestä ja Hengestä, ei hän voi päästä sisälle Jumalan valtakuntaan. Mikä lihasta on syntynyt, on liha; ja mikä Hengestä on syntynyt, on henki. Älä ihmettele, että minä sanoin sinulle: teidän täytyy syntyä uudesti, ylhäältä.

-	Tiit 3:4-7. Mutta kun Jumalan, meidän vapahtajamme, hyvyys ja ihmisrakkaus ilmestyi, pelasti hän meidät, ei vanhurskaudessa tekemiemme tekojen ansiosta, vaan laupeutensa mukaan uudestisyntymisen peson ja Pyhän Hengen uudistuksen kautta, jonka Hengen hän runsaasti vuodatti meihin meidän Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kautta, että me vanhurskautettuina hänen armonsa kautta tulisimme iankaikkisen elämän perillisiksi toivon mukaan.

-	Mar 10:26-27. Opetuslapset olivat yhä enemmän ihmeissään ja kyselivät toisiltaan: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

-	Luk 20:35-36. Mutta tulevassa maailmassa ne, jotka on katsottu ylösnousemuksen arvoisiksi, eivät enää mene naimisiin. He eivät enää voi kuolla, sillä he ovat enkelien kaltaisia. He ovat Jumalan lapsia, ylösnousemuksesta osallisia.

-	Joh 1:12-13 Mutta kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, hän antoi oikeuden tulla Jumalan lapsiksi, kaikille, jotka uskovat häneen. He eivät ole syntyneet verestä, eivät ruumiin halusta, eivät miehen tahdosta, vaan Jumalasta.

-	Apt 2:38-39. Pietari vastasi: "Kääntykää ja ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen, jotta syntinne annettaisiin anteeksi. Silloin te saatte lahjaksi Pyhän Hengen. Teitä tämä lupaus tarkoittaa, teitä ja teidän lapsianne, ja myös kaikkia niitä, jotka ovat etäällä - keitä ikinä Herra, meidän Jumalamme, kutsuu."

-	Rom 8:15-17. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän.

-	Rom 8:23-24. … myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, huokailemme odottaessamme Jumalan lapseksi pääsemistä, ruumiimme lunastamista vapaaksi. Meidät on pelastettu, se on varma toivomme. Mutta toivo, jonka jo näkee täyttyneen, ei enää ole toivo.

-	Gal 3:26-29. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi. Ja jos te kerran olette Kristuksen omia, te olette Abrahamin jälkeläisiä ja saatte periä sen, mikä hänelle oli luvattu.

-	Gal 4:4-7. Mutta kun aika oli täyttynyt, Jumala lähetti tänne Poikansa. Naisesta hän syntyi ja tuli lain alaiseksi lunastaakseen lain alaisina elävät vapaiksi, että me pääsisimme lapsen asemaan. Ja koska tekin olette Jumalan lapsia, hän on lähettänyt meidän kaikkien sydämiin Poikansa Hengen, joka huutaa: "Abba! Isä!" Sinä et siis enää ole orja vaan lapsi. Ja jos kerran olet lapsi, olet myös perillinen, Jumalan tahdosta.

-	Fil 2:13. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

-	1 Joh 3:1-3. Katsokaa, kuinka suurta rakkautta Isä on meille osoittanut: me olemme saaneet Jumalan lapsen nimen, ja hänen lapsiaan me myös olemme. Tästä syystä maailma ei meitä tunne, eihän se tunne häntäkään. Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on. Jokainen, joka näin panee toivonsa häneen, pitää itsensä puhtaana, niin kuin hän on puhdas ja pyhä.

-	2 Kor 5:17-21. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.

7) Joka ei ole uudestisyntynyt Jumalan lapseksi, kokee toisenlaisen kohtalon, josta raamattu käyttää mm. sanaa kadotus. Jeesus oli tässä ehdoton. Hän jakoi ihmiset kahteen ryhmään. Lampaisiin ja vuohiin, niihin jotka Hänen kanssaan kokoavat ja niihin, jotka hajottavat.

-	On myös ihmisryhmä, joka ei ole koskaan saanut kuulla sanomaa Jeesuksesta. Raamattu antaa viitteitä myös heidän kohtalostaan (Room 2:14-16). Heidän kohtalonsa pohtiminen ei ole kuitenkaan meille ajankohtaista. Meille / minulle ajankohtaista on, miten minä suhtaudun Jeesukseen, kun kuulen Hänestä?

-	Ihminen uudestisyntyy Jumalan lapseksi, kun hän omakohtaisesti uskoo että Jeesus on kuollut hänenkin syntiensä puolesta. Tällöin ihminen turvautuu Jumalan armoon, joka on kohdattavissa (saatavissa) vain ja ainoastaan Jeesuksessa.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Mat 7:22-23. Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!'

-	2 Kor 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

-	Jaak 4:12. Yksi ainoa on lainsäätäjä ja tuomari, hän, jolla on valta pelastaa ja valta tuomita kadotukseen. Mutta mikä sinä olet tuomitsemaan lähimmäisesi?

-	Fil 3:18-19. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita.

-	2 Kor 4:2-4. Olemme hylänneet kaiken salakähmäisen, emme toimi petollisesti emmekä vääristele Jumalan sanaa, vaan tuomme esiin totuuden ja toivomme, että jokainen omassatunnossaan arvioi meidät Jumalan edessä. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

-	Luk 11:23. Joka ei ole minun kanssani, se on minua vastaan, ja joka ei minun kanssani kokoa, se hajottaa.

8) Ylösnousemuksen, jota sanotaan myös tempaukseksi, tapahtuessa maan päällä on eläviä ihmisiä. Jeesuksen omina ruumiillisen kuoleman kokeneet, uudestisyntyneet Jumalan lapset, saavat ylösnousemusruumiin. Samanaikaisesti heidän kanssaan maan päällä elossa olevat uudestisyntyneet Jumalan lapset muuttuvat ja saavat myös ylösnousemusruumiin.

-	Tähän yhteyteen liitetään myös Jeesuksen kertomus kymmenestä neitsyestä, jotka odottivat ylkää (Mat 25:1-13.).

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Kor 15:42-44. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen.

-	1 Kor 15:51-53. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

-	Joh 5:28-29. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

-	Mat 24:38-42. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee.

9) Tempauksen jälkeen (tai mahdollisesti jo ennen sitä) alkavat ilmestyskirjassa kerrotut tapahtumat, jotka johtavat 1000-vuotiseen aikakauteen, jossa sielunvihollinen ei ole harhauttamassa ihmisiä, kunnes vasta ko. aikakauden lopussa. 1000-vuotinen aikakausi on nyt elävien ihmisten pelastuskysymykseen nähden merkityksetön asia.

-	Jesajan 24 luvussa on yhtymäkohtia niihin ilmestyskirjassa kerrottuihin tapahtumiin, jotka alkavat tempauksen jälkeen.

-	Ilmestyskirja 20 luvussa on viitteitä siitä, että myös tempauksen jälkeen olisi mahdollista pelastua, mutta marttyyrikuoleman kautta.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:1-6. Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

-	Jes 24:1-23. Katso, Herra tekee maan tyhjäksi ja autioksi, mullistaa sen muodon ja hajottaa sen asukkaat. 2. Ja niinkuin kansan käy, niin papinkin, niinkuin orjan, niin hänen herransa, niinkuin orjattaren, niin hänen emäntänsä, niinkuin ostajan, niin myyjän, niinkuin lainanottajan, niin lainanantajan, niinkuin velallisen, niin velkojankin. 3. Maa tyhjentämällä tyhjennetään ja ryöstämällä ryöstetään. Sillä Herra on tämän sanan puhunut. 4. Maa murehtii ja lakastuu, maanpiiri nääntyy ja lakastuu; kansan ylhäiset maassa nääntyvät. 5. Maa on saastunut asukkaittensa alla, sillä he ovat rikkoneet lait, muuttaneet käskyt, hyljänneet iankaikkisen liiton. 6. Sentähden kirous kalvaa maata, ja sen asukkaat syystänsä kärsivät; sentähden maan asukkaat kuumuudesta korventuvat, ja vähän jää ihmisiä jäljelle. 7. Viini murehtii, viiniköynnös kuihtuu, kaikki ilomieliset huokaavat. 8. Loppunut on vaskirumpujen riemu, lakannut remuavaisten melu, loppunut kanteleitten riemu. 9. Ei laulaen viiniä juoda, väkijuoma käy karvaaksi juojillensa. 10. Kukistettu on autio kaupunki, joka talo teljetty, sisään pääsemätön. 11. Viinistä on kaduilla valitus, kaikki ilo on mennyt mailleen, riemu maasta paennut. 12. Jäljellä on kaupungissa hävitys, portti on pirstaleiksi lyöty. 13. Sillä niin on käyvä maan päällä, kansojen keskuudessa, kuin öljypuuta karistettaessa, kuin jälkikorjuussa, viininkorjuun päätyttyä. 14. Ne korottavat äänensä ja riemuitsevat, ne huutavat mereltä päin Herran valtasuuruutta: 15. "Sentähden kunnioittakaa Herraa valon mailla, ja meren saarilla Herran, Israelin Jumalan, nimeä." 16. Maan äärestä kuulemme ylistysvirret: "Ihana on vanhurskaan osa!" Mutta minä sanon: "Riutumus, riutumus on minun osani, voi minua: ryöstäjät ryöstävät, raastaen ryöstäjät ryöstävät!" 17. Kauhu ja kuoppa ja paula on edessäsi, sinä maan asukas. 18. Joka pakenee kauhun ääntä, se putoaa kuoppaan, ja joka kuopasta nousee, se puuttuu paulaan. Sillä korkeuden akkunat aukenevat ja maan perustukset järkkyvät. 19. Maa murskaksi musertuu, maa halkee ja hajoaa, maa horjuu ja huojuu. 20. Maa hoippuu ja hoipertelee niinkuin juopunut, huojuu niinkuin lehvämaja. Raskaana painaa sitä sen rikkomus, se kaatuu eikä enää nouse. 21. Sinä päivänä Herra kostaa korkeuden sotajoukolle korkeudessa ja maan kuninkaille maan päällä. 22. Heidät kootaan sidottuina vankikuoppaan ja suljetaan vankeuteen; pitkän ajan kuluttua heitä etsiskellään. 23. Ja kuu punastuu, ja aurinko häpeää, sillä Herra Sebaot on kuningas Siionin vuorella ja Jerusalemissa, ja hänen vanhintensa edessä loistaa kirkkaus.

10) Valkea valtaistuin, kansojen tuomio ja toinen kuolema.

-	Ratkaisevaa on, onko nimi kirjoitettu elämän kirjaan. Jeesus sanoi olevansa tie, totuus ja elämä. Vain uskomalla evankeliumi, uskomalla että Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemalla hankittu sovitus Jumalan kanssa koskee myös minua ja syntymällä siten Jumalan lapseksi, aikaansaa sen, että Jumala kirjoittaa ihmisen, joka nyt on Hänen oma oman lapsensa, nimen elämän kirjaan.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:11-15. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

-	Ilm 21:8. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema."

11) Kaikki alkoi siitä, kun ihminen luotiin paratiisiin Jumalan yhteyteen. Hän seurusteli Jumalan kanssa luonnollisella tavalla ilman pelkoa. Nyt on Jumala itse saattanut olotilan – ei entiselleen, vaan paremmaksi.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:3-4. Ja minä kuulin suuren äänen valtaistuimelta sanovan: "Katso, Jumalan maja ihmisten keskellä! Ja hän on asuva heidän keskellänsä, ja he ovat hänen kansansa, ja Jumala itse on oleva heidän kanssaan, heidän Jumalansa; ja hän on pyyhkivä pois kaikki kyyneleet heidän silmistänsä, eikä kuolemaa ole enää oleva, eikä murhetta eikä parkua eikä kipua ole enää oleva, sillä kaikki entinen on mennyt."

Sivu 212. (LIITE Mitä ovat Seol ja Haades?)

Jehovan todistajat erottavat Seolin/Haadeksen Gehennasta. Kaikkia niitä käytetään raamatun alkutekstissä kuvaamaan hautaa, helvettiä tai tuonelaa. Tällaiseen väkinäiseen erittelyyn joudutaan, kun halutaan perusteluja omalle raamatun kokonaisilmoituksesta poikkeavalle näkemykselle.

Jehovan todistajat mainitsevat (kirjasensa sivulla 213), että ”Sitä vastoin kuolleet, jotka eivät saa ylösnousemusta, ovat raamatun mukaan Gehennassa.” Todisteeksi tälle he mainitsevat raamatunkohdat Matteus 5:30, 10:28 ja 23:33. Päätelmä on kummallinen sillä esim. Matteuksen 5 luvun 30 jae on keskellä Jeesuksen selitystä siitä, mitä on huoruuden synti. Mikäli Jehovan todistajien opetus pitäisi paikkansa, ei yksikään, joka edes vahingossa on katsahtanut naista himoiten, saisi ylösnousemusta.

Mat 10:28 ei kerro sitä, ettei ylösnousemusta olisi, Joten on kummallista miksi Jehovan todistajat vetoavat tähän kohtaan.

Mikäli taas Mat 23:33 tulkittaisiin siten, etteivät ko. henkilöt saisi ylösnousemusta, olisi se sekä raamatun vastainen että järjenvastainen tulkinta. Mikäli ko. henkilöt ”raukeaisivat tyhjiin”, niin kuin Jehovan todistajat sanovat, pääsisivät he silloin tuomiota pakoon. Raamattu taas sanoo, etteivät he pääse tuomiota pakoon.

Matteus 5:27-32. Te olette kuulleet sanotuksi: 'Älä tee huorin.' 28. Mutta minä sanon teille: jokainen, joka katsoo naista himoiten häntä, on jo sydämessään tehnyt huorin hänen kanssansa. 29. Jos sinun oikea silmäsi viettelee sinua, repäise se pois ja heitä luotasi; sillä parempi on sinulle, että yksi jäsenistäsi joutuu hukkaan, kuin että koko ruumiisi heitetään helvettiin. 30. Ja jos sinun oikea kätesi viettelee sinua, hakkaa se poikki ja heitä luotasi; sillä parempi on sinulle, että yksi jäsenistäsi joutuu hukkaan, kuin että koko ruumiisi menee helvettiin. 31. On sanottu: 'Joka hylkää vaimonsa, antakoon hänelle erokirjan.' 32. Mutta minä sanon teille: jokainen, joka hylkää vaimonsa muun kuin huoruuden tähden, saattaa hänet tekemään huorin, ja joka nai hyljätyn, tekee huorin.

Mat 10:28. Älkääkä peljätkö niitä, jotka tappavat ruumiin, mutta eivät voi tappaa sielua; vaan ennemmin peljätkää häntä, joka voi sekä sielun että ruumiin hukuttaa helvettiin.

Mat 23:33. Te käärmeet, te kyykäärmeitten sikiöt, kuinka te pääsisitte helvetin tuomiota pakoon?

Sivu 213 (LIITE Mikä on tuomiopäivä?)

Kirjasen sivulla 214 Jehovan todistajat sanovat, tulkitessaan Johanneksen ilmestyksessä mainittua kirjakääröä, näin: ”Onko noihin kirjakääröihin pantu muistiin ihmisten menneet teot? Ei ole, sillä tuomio ei perustu siihen, mitä ihmiset ovat tehneet ennen kuolemaansa. Raamattu nimittäin sanoo: Se joka on kuollut, on vapautunut synnistään (Roomalaisille 6:7). Ylösnousseet heräävät eloon ikään kuin puhtain paperein. … Yksilöt siis tuomitaan sen perusteella, mitä he tekevät tuomiopäivän (= Jehovan todistajilla 1000 vuoden kausi) aikana.”

Jehovan todistajien tulkinta perustuu Rom 6:7 kohdan täydelliseen väärinymmärrykseen. Jehovan todistajat ovat ottaneet Roomalaiskirjeen kuudennesta luvusta vain yhden lauseen erilleen muusta yhteydestä ja saavat sen näin omasta mielestään puoltamaan kantaansa. Paavali ei ko. kohdassa tarkoita ruumiillista kuolemaa vaan mielentilaa, jossa ollaan kuolleita synnille. Jehovan todistajien harhaa lisää se, että he jättävät huomioimatta samassa yhteydessä roomalaiskirjeessä olevan armolahjan, joka liittyy kiinteästi synnille kuolemiseen.

Rom 6:1. Mitä siis sanomme? Onko meidän pysyttävä synnissä, että armo suureksi tulisi? 2. Pois se! Me, jotka olemme kuolleet pois synnistä, kuinka me vielä eläisimme siinä? 3. Vai ettekö tiedä, että me kaikki, jotka olemme kastetut Kristukseen Jeesukseen, olemme hänen kuolemaansa kastetut? 4. Niin olemme siis yhdessä hänen kanssaan haudatut kasteen kautta kuolemaan, että niinkuin Kristus herätettiin kuolleista Isän kirkkauden kautta, samoin pitää meidänkin uudessa elämässä vaeltaman. 5. Sillä jos me olemme hänen kanssaan yhteenkasvaneita yhtäläisessä kuolemassa, niin olemme samoin myös yhtäläisessä ylösnousemuksessa, 6. kun tiedämme sen, että meidän vanha ihmisemme on hänen kanssaan ristiinnaulittu, että synnin ruumis kukistettaisiin, niin ettemme enää syntiä palvelisi; 7. sillä joka on kuollut, se on vanhurskautunut pois synnistä. 8. Mutta jos olemme kuolleet Kristuksen kanssa, niin me uskomme saavamme myös elää hänen kanssaan, 9. tietäen, että Kristus, sittenkuin hänet kuolleista herätettiin, ei enää kuole: kuolema ei enää häntä vallitse. 10. Sillä minkä hän kuoli, sen hän kerta kaikkiaan kuoli pois synnistä; mutta minkä hän elää, sen hän elää Jumalalle. 11. Niin tekin pitäkää itsenne synnille kuolleina, mutta Jumalalle elävinä Kristuksessa Jeesuksessa. 12. Älköön siis synti hallitko teidän kuolevaisessa ruumiissanne, niin että olette kuuliaiset sen himoille, 13. älkääkä antako jäseniänne vääryyden aseiksi synnille, vaan antakaa itsenne, kuolleista eläviksi tulleina, Jumalalle, ja jäsenenne vanhurskauden aseiksi Jumalalle. 14. Sillä synnin ei pidä teitä vallitseman, koska ette ole lain alla, vaan armon alla. 15. Kuinka siis on? Saammeko tehdä syntiä, koska emme ole lain alla, vaan armon alla? Pois se! 16. Ettekö tiedä, että kenen palvelijoiksi, ketä tottelemaan, te antaudutte, sen palvelijoita te olette, jota te tottelette, joko synnin palvelijoita, kuolemaksi, tahi kuuliaisuuden, vanhurskaudeksi? 17. Mutta kiitos Jumalalle, että te, jotka ennen olitte synnin palvelijoita, nyt olette tulleet sydämestänne kuuliaisiksi sille opin muodolle, jonka johtoon te olette annetut, 18. ja että te synnistä vapautettuina olette tulleet vanhurskauden palvelijoiksi! 19. Minä puhun ihmisten tavalla teidän lihanne heikkouden tähden. Sillä niinkuin te ennen annoitte jäsenenne saastaisuuden ja laittomuuden palvelijoiksi laittomuuteen, niin antakaa nyt jäsenenne vanhurskauden palvelijoiksi pyhitykseen. 20. Sillä kun olitte synnin palvelijoita, niin te olitte vapaat vanhurskaudesta. 21. Minkä hedelmän te siitä silloin saitte? Sen, jota te nyt häpeätte. Sillä sen loppu on kuolema. 22. Mutta nyt, kun olette synnistä vapautetut ja Jumalan palvelijoiksi tulleet, on teidän hedelmänne pyhitys, ja sen loppu on iankaikkinen elämä. 23. Sillä synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

Sivu 215 (LIITE 1914 – merkittävä vuosi raamatun profetiassa.)

Sivulta 215. (Raamatuntutkijat julistivat jo muutamien vuosikymmenien ajan etukäteen, että vuonna 1914 tapahtuisi jotain merkittävää.)

Tässä tarkoitetaan Jehovan todistajien opin hyväksyneitä tutkijoita. Kristillisistä raamatuntutkijoista ei tiettävästi yksikään ole samalla kannalla. Nämä samat Jehovan todistajien opin hyväksyneet tutkijat olivat tiettävästi päätyneet aikaisempaan vuosilukuun ennen vuotta 1914. Kun sitten Jeesus ei tullutkaan, he löysivät ”virheen” laskelmistaan ja päätyivät vuoteen 1914. Kun Jeesus ei tullut vielä silloinkaan, he muuttivat oppiaan ja opetustaan siten, että Jeesus tulikin näkymättömänä ja otti silloin hallituksen ja taivaallisen hallintavallan.

Jehovan todistajat, niiden laskentavirheiden lisäksi joita seuraavassa nettikatkelmassa käsitellään, eivät laskelmissaan ota huomioon sitä lyhyehköä aikaa ennen roomalaisaikaa, jolloin juutalaiset hallitsivat itse itseään, vaan ottavat senkin ajan mukaan ”pakanoiden ajaksi”.

Jehovan todistajat käyttävät yhtenä perusteenaan sitä raamatun kertomusta, jossa Saatana kiusasi Jeesusta sanomalla: Tämän kaiken annan sinulle, jos kumarrat minua, sillä minun haltuuni tämä (maailma) on uskottu. Tässä Jehovan todistajat ovat uskoneet Saatanan valheen, että muka Saatanalla olisi maailmassa ylin valta. Jobin kirja kumoaa tämän luulon. Jumalalla on aina ollut maailman ylin hallintavalta, ei Saatanalla. Tämän vuoksi ei Jeesuksella ole ollut vähäisintäkään tarvetta ottaa hallitusta, koska se on aina ollut Hänellä.

Jehovan todistajien käsitystä vuodesta 1914 on käsitelty myös Jehovan todistajien kirjasen sivuilla 84, 85 ja 86. Katso myös niistä tekemäni kommentit.

Seuraavassa kopioitu katkelma netistä:

Lainaisin kuitenkin mielelläni erästä Herätkää!-lehden artikkelia vuodelta 1975, joka sallii toisten uskontojen opillisten kysymysten ristiriitojen paljastamisen.
"On totta, että arvostelu, joka paljastaa jonkun uskonnon opetusten tai menettelyjen viat, saattaa ensin vaikuttaa ankaralta. Miten hänen tulisi kuitenkin suhtautua siihen? Ei niiden tavoin, jotka raivostuivat ja tulivat väkivaltaisiksi Stefanuksen arvostelun tähden. Pane sen sijaan merkille joidenkuiden ateenalaisten erinomainen suhtautuminen heidän kuultuaan Paavalin lausunnot. He hyväksyivät Raamatun totuuden ja tulivat uskoviksi omaksi ikuiseksi hyödykseen. " (g75 8/5 s. 22)

Veljesseura.org

Jehovan todistajien vuosiluvut: 1914 - Lyhyt kertaus

Vuosi 1914 on kriittinen vuosi Jehovan todistajille. Se tarkoittaa vuotta, jolloin kansakuntien määräaika loppui ja Jeesus kruunattiin Jumalan taivaallisen valtakunnan kuninkaaksi. (Viite: Watchtower 1.5.1993, Watchtower 1.11.1993 [Engl])

Jehovan todistajat käyttävät Danielin neljättä lukua apuna vuoden määrittämiseen. He lisäävät 360 päivää vuodessa jokaiseen seitsemään "aikaan" josta tulee yhteensä 2520 vuotta. He lisäävät tämän vuoteen 607 ennen ajanlaskumme alkua, jolloin heidän mielestään Jerusalem kaatui ja joutui Babylonian vallan alle. Tämä kuullostaa todella sekavalta, ja sitä sen on tarkoitus ollakin, mutta selvennetäänpä alle. Puhu perustellen käyttämällä Raamattua-kirja kertoo ajanlaskusta ja sen perusteita sivuilla 29-34.

"Seitsemän ajan" laskeminen

"Seitsemän aikaa" = 7x360 = 2520 vuotta
(Raamatun vuosi 12x30pv = 360pv)
"Seitsemän ajan" täyttymyksessä kukin päivä vastaa yhtä vuotta
Lokakuun alku 607 eaa. - 31.joulukuuta 607 eaa. = 1/4v
1.1.606 eaa. 31.12. 1 eaa. = 606v
1.1. 1 ya. - 31.joulukuuta 1914 = 1913
1.1 1914 - lokakuun alku 1914 = 1/4v

Yhteensä: 2520 vuotta

Täsmälleen sama laskelma, jolla Jehovan todistajat aikoinaan ennustelivat maailmanloppua.

Laskelma vaikuttaa vakuuttavalta, mutta mikä on sen ongelma?

Laskutavan epätarkkuudet

Ongelma löytyy vuodesta 607, johon laskelma nojaa. Laskentatapa on vanhaa perua ja sen juuret johtavat vanhoihin adventistien aikalaskelmiin. Historioitsijat pitävät Jerusalemin autioituksen ajankohtana vuotta 586 eaa. (jotkut 587 eaa.). Tämä tarkoittaa sitä, että Jehovan todistajien laskelmat ovat 20 vuotta pielessä.
Todisteeksi tälle voi esimerkiksi tutkia http://www.thebritishmuseum.ac.uk

Hakusana 587 antaa tietoa Nebukadnessarin hallinnosta. Lainaan sieltä pienen otoksen:

Jerusalem was captured (597 BC). Problems in this region persisted when Zedekiah, the Babylonian-appointed king of Judah, rebelled. As a result, in 587-6 BC Jerusalem was taken again and a large section of the population deported.
Vapaa käännös: Jerusalem valloitettiin 597 eaa. Ongelmat alueella eivät hellittäneet ja Zedekiah kapinoi. Tuloksena tästä vuonna 587/586 eaa. Jerusalem vallattiin uudelleen ja suuri osa ihmisistä joutui pakkosiirtolaisuuteen.
Vuodesta 607 eaa. ei ole minkäänlaisia merkkejä.

Miksi Jehovan todistajat eivät muuta tätä opetusta, kuten he ovat tehneet niin monille muille opetuksille? Se johtuu puhtaasti siitä, että tämä vuosi on heidän opetustensa perusta. Sen muuttaminen johtaisi sisäisiin ongelmiin ja aiheuttaisi jäsenissä luottamuspulaa. Heidät on pakotettu pitämään kiinni vuodesta 607 vaikka he tietävätkin sen olevan väärässä. He pitäytyvät mieluummin uskomaan järjestöönsä, kuin historialliseen totuuteen.

Millä Jehovan todistajat perustelevat, että vuosi 1914 olisi oikea vuosi "viimeisten päivien alkamiseksi"?

Lyhyt vastaus: Valheella, koska koko laskelma on historiallisesti katsottuna väärä.
Pidempi vastaus:
He uskovat, että vuosi 1914 täyttää Raamatun ennustukset niistä seikoista, jotka tulevat tapahtumaan lopunaikoina. Tunnusmerkkien piirteet ovat kirjoitettu Matteuksen 24. ja 25. lukuun ja joitakin yksityiskohtia mainitsevat 2. Timoteuksen kirjeen 3:1-5, 2. Pietarin kirjeen 3:3,4 ja Ilmestyksen 6:1-8. Voit katsoa ne tarkemmin omasta Raamatustasi, mutta kertailen lyhyesti mitä Puhu perustellen-kirja kertoo:

Vuonna 1914 alkoi ensimmäinen maailmansota, joka oli suurin sota ihmiskunnan historiassa ja sen jälkeen tuli toinen maailmansota. Lisäksi maailmassa on paljon ydinaseita.

Nälänhätää. Kuivuus koettelee Afrikkaa.

Maanjäristyksiä. He uskovat, että maanjäristyksiä on ollut useammin kuin aikaisemmin. Voi olla totta, tai sitten määrän lisääntyminen johtuu tarkemmasta seurannasta. Myöskin maapallon aikaisemmassa historiassa maanjäristykset ovat olleet säännöllisiä, elleivät jopa jokapäiväisiä.

"Ruttotaudit". Usein Jehovan todistajat siteeraavat espanjantautia,malariaa ja muita vastaavia nopeasti leviäviä tauteja. Mikään ei tosin viittaa siihen, etteikö koko ihmiskunnan historian aikana olisi ollut pandemioita.

"Tulee olemaan pelottavia näkyjä". Tällä he viittaavat ihmiskunnan jatkuvaan pelkotilaan. He myöskin perustelevat tämän kohdan täyttymystä mm. väkivaltarikollisuuden, työttömyyden jne lisääntymisellä.

Kristuksen seuraajien vaino. Tämä tarkoittaa heidän mielestään samaa kuin Jehovan todistajien vaino. Tällä hetkellä maailmassa ei ole järjestäytynyttä kristittyjen vainoa, Jehovan todistajien työ on tosin kielletty joissakin maissa.

"Valtakunnan hyvä uutinen tullaan saarnaamaan koko asutussa maassa". He ajattelevat, että Jehovan todistajia on jo melkein joka maassa. Tämä kohta täyttyisi siis heidän kenttätyönsä avulla.

Minkälaisia muita ongelmia tähän laskukaavaan sisältyy, sen lisäksi, että se nojaa historiallisesti epäpätevään vuoteen?

Yksi ongelma on se, että laskelmassa profeetallinen vuosi oli 360 päivää. Jos tämä lasku muutettaisiin oikeaan joka on n. 365.25 päivää vuodessa (tällöin karkausvuosia ei tarvita, koska 0.25 x 4 = 1 päivä) 2520 profeetallisesta vuodesta tulisi 2556,75 vuotta oikeaa aikaa. Mihin vuoteen tämä silloin johtaisi? Vuoteen 1951.

Jälleen yksi niistä kohdista, joissa Vartiotorniseura on ottanut itselleen oikeuksia olettaa asioita ja muuttaa oletuksiaan.

Aiheeseen tullaan palaamaan myöhemmin, mutta tässä pieni kertaus niille jotka eivät vielä olleet perehtyneet vuoden 1914 taustoihin.

Linkkejä:
http://www.reexamine.org/quotes/607bce.htm - Lainauksia VT seuran julkaisuista
http://www.thebritishmuseum.ac.uk - Historiallisia faktoja

Sivu 218. (LIITE Kuka on ylienkeli Mikael?)

Jehovan todistajien kirjasen sivulla 219 on lause: ”joten tästä jakeesta voidaan päätellä, että Jeesus itse on ylienkeli Mikael.” Ja myöhemmin samalla sivulla: ”on johdonmukaista päätellä, että Mikael on itse Jeesus Kristus taivaallisessa asemassaan.”

Jehovan todistajilla ei samaa Kristusta, joka kristityillä on. Heillä on eri Kristus, joka heillä on ylienkeli Mikael taivaallisessa asemassaan. Jehovan todistajien perustelut asialle ovat kestämättömät. Seuraavassa muutama heidän perustelunsa ja osoitus, miksi se on väärä.

Perustelu: Ylienkeleitä on vain yksi.
Miksi perustelu on väärä:
Mikael on vain yksi suurimmista enkeliruhtinaista (Dan 10:12-13).

Perustelu: Mikael on enkeliarmeijan johtaja.
Miksi perustelu on väärä:
Koska Jehovan todistajat kieltävät Jeesuksen Jumaluuden, heille tulee vaikeuksia sijoittaa Jeesus mihinkään asemaan taivaassa. Siksi he joutuvat hakemaan keinotekoisia perusteluita. Vaikka Mikael on enkeliarmeijan johtaja, ei se ole vähäisinkään perustelu sille, että Jeesus ja Mikael olisivat sama persoona. Raamattu puhuu Jeesuksesta Jumalana ja siitä asiasta ei päästä ohitse muutoin kuin vääristämällä raamatun sanaa.

Perustelu: Mikael väitteli Saatanan kanssa.
Miksi perustelu on väärä: Tämä väite itse asiassa kertookin meille sen, etteivät Mikael ja Jeesus voi missään tapauksessa olla yksi ja sama persoona. Mikaelilla ei ollut valtaa Saatanan yli, koska hän joutui sanomaan ”Tuomitkoon sinut Jumala”(Juud 1:9). Raamattu sen sijaan sanoo, että Jeesus ihmisenä oli enkeleitä halvempi (vähäisempi), mutta siitä huolimatta Hänellä oli jopa ihmisenä ollessaan käskyvalta Saatanan ja sen joukkojen yli.

Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

Dan 10:12-13. Hän sanoi minulle: "Älä pelkää, Daniel. Sinun sanasi kuultiin ensimmäisestä päivästä alkaen, jolloin nöyrästi pyysit ymmärrystä Jumalalta. Minä olen tullut sinun sanojesi vuoksi. Persian enkeliruhtinas on vastustanut minua kaksikymmentäyksi päivää, mutta Mikael, yksi suurimmista enkeliruhtinaista, tuli auttamaan minua. Tästä syystä minä olen viipynyt siellä, Persian kuninkaiden luona.

Juud 1:9. Mutta ei ylienkeli Miikaelkaan, kun riiteli ja väitteli perkeleen kanssa Mooseksen ruumiista, rohjennut lausua herjaavaa tuomiota, vaan sanoi: "Rangaiskoon sinua Herra!"

Hebr 2:5-9. Sillä enkelien alle hän ei alistanut tulevaa maailmaa, josta me puhumme.

Vaan joku on jossakin paikassa todistanut, sanoen: "Mikä on ihminen, että sinä häntä muistat, tai ihmisen poika, että pidät hänestä huolen? Sinä teit hänet vähäksi aikaa enkeleitä halvemmaksi, kirkkaudella ja kunnialla sinä hänet seppelöitsit, ja sinä panit hänet hallitsemaan kättesi tekoja; asetit kaikki hänen jalkojensa alle." Sillä, asettaessaan kaikki hänen valtansa alle, hän ei jättänyt mitään hänen allensa alistamatta. Mutta nyt emme vielä näe kaikkea hänen valtansa alle asetetuksi. Mutta hänet, joka vähäksi aikaa oli tehty enkeleitä halvemmaksi, Jeesuksen, me näemme hänen kuolemansa kärsimyksen tähden kirkkaudella ja kunnialla seppelöidyksi, että hän Jumalan armosta olisi kaikkien edestä joutunut maistamaan kuolemaa.

Sivu 219 (LIITE Mikä on ”Suuri Babylon”?)

Sivulla 220 Jehovan todistajat mainitsevat, että: ”Nainen nimeltä Suuri Babylon edustaa selvästikin väärän uskonnon maailmanmahtia, johon sisältyvät kaikki Jehova Jumalaa vastustavat uskonnot.”

Vaikka ne merkit, joiden Jehovan todistajat väittävät soveltuvan muihin, soveltuvat vielä paremmin heihin itseensä, en väitä että Jehovan todistajien uskonto olisi se ”Suuri Babylon”.

Sivu 221. (LIITE Syntyikö Jeesus joulukuussa?)

Jehovan todistajat väittävät, ettei Jeesus voinut syntyä jouluna, koska sää oli niin kylmä ja sateinen, ettei lampaita pidetty ulkona. Jeesuksen syntyessähän lammaspaimenet paimensivat lampaita ulkona.

Juutalaisen kirjallisuuden mukaan oli kuitenkin yksi lauma, jota paimennettiin ulkona vuodet läpeensä. Tämä lauma oli se, josta Jerusalemin uhrilampaat otettiin ja sitä paimennettiin nimenomaan Betlehemin seudulla.

Jeesuksen syntymä voidaan ajoittaa myös muiden juutalaisten säilyneiden kirjoitusten perusteella ja niiden perusteella Jeesus, jota kutsuttiin ”Marian äpäräksi” syntyi juuri jouluna.

Joten jos joku haluaa viettää Jeesuksen syntymäjuhlaa juuri jouluna, siihen löytyy kyllä perusteita.

Sivu 222. LIITE Miten suhtautua juhlapäiviin?)

Tähän kohtaan Jehovan todistajien opin kumoamiseksi riittänee viittaus Paavalin kirjeeseen roomalaisille (Rom 14:5-6): ”Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, …”

Eksytys

Uusi testamentti pitää selvänä, että eksytyksiä tulee. Jeesus itse että apostolit varoittavat uskovia niistä. Apostoli Paavali sanoo Efeson seurakunnan vanhimmille, ”Teidän omasta joukostanne nousee miehiä, jotka julistavat totuudenvastaisia oppeja vetääkseen opetuslapset mukaansa” (Apt. 20:30). Pääeksytys on Jeesuksen jumaluuden kiistäminen. Erikoisen suuressa määrässä eksytykset antavat leimansa aikakauden lopun ajalle. Antikristuksen tuleminen näet tapahtuu saatanan vaikutuksesta valheen kaikella vallalla, voimalla, tunnusteoilla, ihmeillä ja kaikilla vääryyden viettelyksillä.

Raamatun kohtaan, ”sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan” (Matt. 24:24) sisältyy myös lupaus Jumalan varjeluksesta omilleen; ”jos mahdollista”. Jumala haluaa, että kaikki pelastuisivat (Joh. 3:16-19). Jumala on kuitenkin antanut minulle vapaan tahdon. Jos kaikista Jumalan minun hyväkseni tekemistä toimenpiteistä huolimatta teen valintani vastoin Jumalan Raamattuun kirjoitettua tahtoa, estän itse Jumalan pelastustahtoa omalla kohdallani toteutumasta. Muu ei voi estää Jumalan tahtoa toteutumasta.

Pelastumattomat

Ihmiset voidaan yleisellä tasolla jakaa pelastuneisiin (Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omalle kohdalleen uskoneet = uudestisyntyneet) ja kadotukseen meneviin (=Jumalan suhteen kuoleman tilassa olevat). Jumala kuitenkin ainoana tietää varmasti, kuka kumpaankin ryhmään lopulta kuuluu. Sielunvihollinen pyrkii kaikin tavoin pitämään ihmiset erossa evankeliumista, Jumalan sanasta, joka pelastaisi heidät.

Sananl. 12:28. Vanhurskauden polku vie elämään, mutta monet kulkevat kuoleman tietä.

2. Kor. 4:3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

Pelastumattomat ihmiset ovat harhassa, jossa saatana, tämän maailman jumala, heidät pitää.

Toiset hylkäävät Jumalan kokonaan huuhaana kuten ateistit, jotka kuitenkin huomaamattaan nostavat ihmisen itsensä tai luonnonvalinnan sellaiseksi voimaksi, jolla he korvaavat jumalan.

Filosofi Nietze sanoi, että jos Jumala olisi olemassa, on sietämätön ajatus että minä en ole Hän.

Ps. 53:2. Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat, inhottavia heidän tekonsa. Kukaan heistä ei tee hyvää.

Tai sitten he tekevät itselleen omat jumaluutensa (buddhalaiset, animistit, ym.). Luullessaan uhraavansa jumalilleen he tosiasiassa palvovatkin riivaajia.

Wikipedia kertoo animismista seuraavaa; Animismi eli sielu-usko on käsitys, jonka mukaan kaikilla olioilla on sielu. Antropologi Edward Tylor esitti teoksessaan Primitive Culture vuonna 1871 käsitteen animismi alkukantaisten kulttuurienuskonnoille, joiden mukaan jokainen luonnonesine, kuten kivi, puu tai vesiputous, on jumala tai sen ilmentymä. Siihen liittyy siis usko lukemattomiin henkiolentoihin, jotka asuvat esimerkiksi eläimissä ja kasveissa valvoen maailman tapahtumia ja vaikuttaen niihin. Ihmisillä tämä henkiaines on sielu, joka jää jäljelle ruumiin kuoltua. Tämä käsitys ilmenee uskona vainajien sieluun. Animismin käsitettä on arvosteltu, mutta sen on sanottu sopivan yhä kuvaamaan uskomusjärjestelmiä, joilla ei ole kirjoituksiin jähmettynyttä teologista oppia. Animismia on myös rinnakkain järjestäytyneiden uskontojen kanssa, esimerkiksi buddhalaisuudessa.

Suomalaisten muinaisessa maailmankuvassa oli animistisia piirteitä. Kaikessa voitiin uskoa olevan voimaa tai olentoja, eli väkeä. Saamelaisilla oli useita pyhiä uhripaikkoja, joita kutsuttiin seidoiksi. Seidan haltijaa lepytettiin lahjoilla muun muassa metsästysonnen takaamiseksi.

Gal. 4:8. Silloin, kun ette vielä tunteneet Jumalaa, te palvelitte jumalina sellaisia, jotka eivät mitään jumalia ole.

5. Moos. 32:16-17. Israel sai hänet kiivastumaan vierailla jumalillaan, vihastutti hänet iljettävillä menoillaan. Se uhrasi pahoille hengille, epäjumalille, joista ei ennen tiennyt, uusille, äsken löytämilleen jumalille, joita isät eivät tunteneet.

1. Kor. 10:20. Tarkoitan sitä, että epäjumalien palvelijat uhraavat pahoille hengille eivätkä Jumalalle, enkä halua teidän joutuvan yhteyteen pahojen henkien kanssa.

Ääripäässä ovat saatanaan herranaan uskovat, joille saatana jopa antaa valtaansa tehdä ihmetekoja. Saatanan valta on kuitenkin Jumalan rajoittamaa.

Luuk. 22: 31-32. Simon, Simon! Saatana on saanut luvan seuloa teitä niin kuin viljaa. Mutta minä olen rukoillut puolestasi, ettei uskosi sammuisi. Ja kun olet palannut takaisin, vahvista veljiäsi."

2. Moos. 7:10-12. Mooses ja Aaron menivät faraon luo ja tekivät niin kuin Herra oli käskenyt. Aaron heitti sauvansa faraon ja hänen hoviväkensä eteen, ja se muuttui käärmeeksi. Silloin farao kutsutti luokseen oppineet ja noidat, ja nämä Egyptin loitsijat tekivät taioillaan samoin: he heittivät kukin sauvansa, ja ne muuttuivat käärmeiksi. Mutta Aaronin sauva nieli heidän sauvansa.

2. Moos. 7:20-22. Mooses ja Aaron tekivät niin kuin Herra oli käskenyt. Mooses kohotti sauvansa ja löi Niilin vettä faraon ja hänen hovimiestensä nähden, ja kaikki vesi muuttui vereksi. Niilin kalat kuolivat ja virta alkoi haista niin etteivät egyptiläiset voineet juoda sen vettä, ja verta oli Egyptissä kaikkialla. Mutta Egyptin loitsijat tekivät samoin taioillaan, ja farao pysyi kovana eikä kuunnellut Moosesta ja Aaronia, niin kuin Herra oli sanonutkin.

2. Moos. 8:12-15. Herra sanoi Moosekselle: "Käske Aaronin ojentaa sauvansa ja lyödä maata, niin sen tomusta tulee syöpäläisiä kaikkialle Egyptiin." He tekivät näin. Aaron ojensi kätensä ja löi sauvallaan maata, ja syöpäläisiä tuli sekä ihmisiin että karjaan. Maan tomu muuttui syöpäläisiksi kaikkialla Egyptissä. Myös loitsijat koettivat taioillaan saada aikaan syöpäläisiä, mutta eivät osanneet. Ja kun syöpäläiset vaivasivat ihmisiä ja karjaa, loitsijat sanoivat faraolle: "Yksin Jumalan sormi voi tehdä tämän." Mutta farao pysyi kovana eikä kuunnellut heitä, niin kuin Herra oli sanonutkin.

Job 1:7-10. Herra kysyi Saatanalta: "Mistä sinä tulet?" Saatana vastasi: "Olen kuljeksinut pitkin ja poikin maita mantereita." Herra kysyi: "Oletko pannut merkille palvelijani Jobin? Ei ole maan päällä toista hänen kaltaistaan, niin vilpitöntä ja nuhteetonta ja jumalaapelkäävää, ei ketään, joka niin karttaisi kaikkea pahaa." Saatana vastasi Herralle: "Miksi ei Job olisi jumalaapelkäävä? Sinähän olet sulkenut hänet suojelukseesi, hänet ja hänen perheensä ja omaisuutensa. Olet siunannut kaiken mihin hän ryhtyy, ja hänen karjansa leviää yli maan.

Ihminen joka luulee, että hänen syntymässä saadussa omassa luonnossaan olisi jotain sellaista hyvää, joka olisi Jumalalle mieleen, on jo harhassa. Hän näet luulee itsestään löytyvän jotain, jonka tähden Jumala olisi velvollinen hyväksymään hänet. Tällaista ihmiskäsitystä kuvaa hyvin runon säe; ”Ei paha ole kenkään ihminen, vain toinen on heikompi toista”. Tällainen ihminen jopa vetoaa siihen että Jumala on rakkaus eikä rakkautensa vuoksi voi muuta kuin hyväksyä ihmisen ja ihmisen omat yritykset. He ovat harhassa siksi, että he olettavat Jumalan rakkauden peittävän Jumalan muut ominaisuudet. Missä Jumalan rakkaus näkyy? Se ei näy siinä että Hän muka rakkautensa vuoksi sulkisi silmänsä meidän synneiltämme, eikä siksi rankaisisi niistä oikeudenmukaisesti. Se näkyy siinä, että Hän itse kantoi poikansa kuolemassa minun ja sinun tekemät synnit ristille. Jumalan rakkauteen vetoamisen sijasta meidän tulee vedota Hänen sanaansa, Hänen lupauksiinsa. Nämä lupaukset toteutuivat ja toteutuvat edelleenkin Pojassa, ne eivät toteudu rakkaudessa ilman Poikaa. Jumalan lupaus on siinä, että yksikään sellainen ihminen, joka Jumalan Pojan, Jeesuksen Kristuksen sovitusteon omalle kohdalleen uskoo, ei joudu kadotukseen.

Vaikka jokainen ihminen luonnollisessa tilassaan onkin Jumalalle täysin kelpaamaton, Jumala rakasti silti luomaansa ihmistä niin paljon, että halusi itse kärsiä sen rangaistuksen, joka meille kelvottomiksi käyneille ihmisille olisi kuulunut. Tämä sovitus, se että Jeesus kärsi puolestamme, on ikään kuin talletettuna meitä varten, josko me sen kohdallemme hyväksyisimme. Meidän vanha luontomme ei kuitenkaan muutu hyväksi edes tämän sovituksen hyväksymisen kautta. Me joudumme taistelemaan itsessämme olevaa kelvotonta luontoamme vastaan pelastuneinakin, ja tätä eivät monet uudestisyntyneet nuoret kristityt ymmärrä.

Room. 7:14-25. Me tiedämme, että laki on hengellinen. Minä sitä vastoin olen turmeltunut ihminen, synnin orjaksi myyty. En edes ymmärrä, mitä teen: en tee sitä, mitä tahdon, vaan sitä, mitä vihaan. Ja jos kerran teen sitä, mitä en tahdo, silloin myönnän, että laki on hyvä. Niinpä en enää teekään itse sitä, mitä teen, vaan sen tekee minussa asuva synti. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia.

Matt. 22:29. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa.

Joh. 3:16-18. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Nuori kristitty

Nuori kristitty on helposti kaikenlaisten opintuulten heiteltävinä. Vasta kun hän riittävästi juurtuu Jumalan sanaan, Raamattuun, hän kykenee erottamaan eksytyksen todellisesta Jumalan tahdosta. Kristityn oma vanha luonto, joka on edelleenkin sodassa Jumalaa vastaan, yrittää viedä häntä takaisin synninharjoitukseen. Tällainen kristitty on pelastunut, hänen sydämessään asuu Pyhä Henki ja hän menossa taivaaseen ja hän voi todistaa Herrastaan vapahtajastaan. Mutta muiden opettajaksi hänestä ei vielä ole.

Yksi nuoren kristityn väärinymmärrys onkin se, että hän yrittää ajaa luonnollisia halujaan riivaajina ulos. Luonnolliset halut/tarpeet kuten ruoantarve, seksuaalisuus, vallanhalu, laiskuus, yliyrittäminen, tarve miellyttää muita, jne. ovat oikeita silloin, kun niitä toteutetaan Raamatun ilmoittamalla tavalla. Jotkut niistä on vain suoraan tunnustettava synniksi ja kamppailtava niitä vastaan. Saatana yrittää harhauttaa näissäkin ehdottamalla oikotietä esim. siten, että ”laiskuuden riivaajaa” yritetään ajaa ulos sen sijaan että ihminen tunnustaisi laiskuutensa synniksi ja tekisi parannuksen laiskuudestaan. Kun sitten kristitty tekee parannuksen laiskuudestaan, saatana yrittää viedä hänet toiseen äärilaitaan, yliyrittämiseen, että kristitty palaisi loppuun ja pettyisi Jumalaan. Tällöin kannattaa muistaa, ettei Jumala ole vaatinut yliyrittämistä, vaan ihminen itse on sen valinnan tehnyt. Jumalan tahto on, että väsynyt lepäisi (Jes. 28:12).

Ef. 4:11-16. Hän antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen. Kun me kaikki sitten pääsemme yhteen ja samaan uskoon ja Jumalan Pojan tuntemiseen ja niin saavutamme aikuisuuden, Kristuksen täyteyttä vastaavan kypsyyden, silloin emme enää ole alaikäisiä, jotka ajelehtivat kaikenlaisten opin tuulten heiteltävinä ja ovat kavalien ja petollisten ihmisten pelinappuloita. Silloin me noudatamme totuutta ja rakkautta ja kasvamme kaikin tavoin kiinni Kristukseen, häneen, joka on pää. Hän liittää yhteen koko ruumiin ja pitää sitä koossa kaikkien jänteiden avulla, kunkin jäsenen toimiessa oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

Gal. 3:1-3. Te mielettömät galatalaiset, kuka teidät on lumonnut? Asetettiinhan teidän silmienne eteen aivan avoimesti Jeesus Kristus ristiinnaulittuna! Vastatkaa vain tähän kysymykseen: saitteko te Hengen tekemällä lain vaatimat teot vai kuulemalla ja uskomalla evankeliumin? Kuinka voitte olla noin mielettömiä! Te aloititte Hengen varassa. Pyrittekö nyt päämäärään omin avuin? …

9-11. Mutta nyt te tunnette Jumalan, ja ennen kaikkea Jumala tuntee teidät. Kuinka te nyt jälleen turvaudutte noihin heikkoihin ja surkeisiin alkuvoimiin? Aiotteko jälleen alistua niiden orjiksi? Te pidätte tarkoin silmällä päiviä, kuukausia, juhla-aikoja ja määrävuosia. Pelkään pahoin, että olen tehnyt teidän takianne turhaa työtä. …

19-20. Rakkaat lapseni, teidän vuoksenne minun on jälleen kärsittävä synnytystuskia, kunnes Kristus saa muodon teissä. Kunpa voisin olla nyt luonanne ja löytää oikean äänensävyn! En tiedä, mitä teille tekisin. …

5:4-9. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle. Koska me uskosta olemme saaneet Hengen, odotamme hartaasti, että toivomme toteutuisi ja me saavuttaisimme vanhurskauden. Kristuksessa Jeesuksessa on yhdentekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ei. Ainoa tärkeä on rakkautena vaikuttava usko. Te etenitte jo hyvää vauhtia. Kuka teidät on pysäyttänyt? Tehän ette enää tottele totuutta. Tämä ei ole lähtöisin ainakaan hänestä, joka teitä kutsuu. Pieni määrä hapatetta hapattaa koko taikinan.

Kol. 2:18-23. Teidän voittajan palkintoanne ei saa riistää teiltä kukaan, joka nöyryyttää itseään kieltäymyksin, vajoaa näkyihinsä ja palvoo enkeleitä. Sellaisen ihmisen tekevät hänen omat tyhjät ajatuksensa ylpeäksi, eikä hänellä ole yhteyttä Kristukseen, päähän, joka huolehtii koko ruumiista ja pitää sitä nivelten ja jänteiden avulla koossa, niin että se kasvaa Jumalan tarkoittamalla tavalla. Jos kerran olette yhdessä Kristuksen kanssa kuolleet pois maailman alkuvoimien ulottuvilta, miksi yhä käyttäydytte tämän maailman mukaisesti ja alistutte sellaisiin sääntöihin kuin "älä tartu", "älä maista", "älä kosketa"? Tämä kaikkihan koskee sellaista, mikä käytön jälkeen häviää. Kysymys on vain ihmisten käskyistä ja opeista. Nämä omatekoista hurskautta, nöyryyden harjoitusta ja ruumiin kurittamista vaativat käskyt tosin näyttävät viisailta, mutta todellisuudessa ne ovat arvottomia ja tyydyttävät vain ihmisen ylpeyttä.

Jaak. 5:19-20. Veljeni, jos joku teistä eksyy totuudesta ja toinen ohjaa hänet takaisin, niin tietäkää tämä: joka palauttaa syntisen harhatieltä, pelastaa hänet kuolemasta ja peittää paljotkin synnit.

Jes. 28:12. hän(Jumala), joka oli sanonut heille: - Tässä on lepopaikka. Sallikaa väsyneiden hengähtää, täällä on lepo ja virvoitus. Mutta he eivät tahtoneet kuulla.

Oma lukunsa ovat sitten seurakuntiin sisälle tulleet, tai siellä jo olevat ”kristityt”, jotka kyllä tunnustavat jumalan, he tunnustavat myös Jeesuksen, he tunnustavat hengen, he tunnustavat enkelit, he väittävät noudattavansa Jumalan tahtoa, mutta Jumalan sanaa he käyttävät ja noudattavat valikoidusti. Mikäli nämä tuovat esiin mielipiteensä siinä mielessä, että ovat tulleet oppimaan lisää Jeesuksesta ja haluavat ojentautua Jumalan Sanan, Raamatun mukaan, he ovat aivan oikeassa paikassa. Mutta mikäli heidät päästetään saarnaamaan oppia, joka ei sisällä ristiinnaulitun Kristuksen sovitusta heidän itsensä ja muiden puolesta, ovat he susia lammasten vaatteissa.

2. Tim. 3:13-17. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Piet. 2:1-3. Israelin kansan keskuudessa esiintyi kuitenkin myös vääriä profeettoja, ja samoin on teidänkin joukkoonne ilmestyvä vääriä opettajia. He salakuljettavat teidän keskuuteenne tuhoisia harhaoppeja, jopa kieltävät herransa, joka on ostanut heidät omikseen. Pian he kuitenkin saattavat itsensä tuhoon. Heidän irstasta menoaan lähtevät monet seuraamaan, ja näiden takia totuuden tie tulee häväistyksi. Ahneudessaan he pyrkivät käyttämään teitä hyväkseen esittämällä tekaistuja tarinoita. Mutta heille muinoin langetettu tuomio on yhä voimassa, heidän tuhonsa odottaa heitä.

Joh. 2:18-27. Lapseni, viimeinen aika on käsillä. Te olette kuulleet, että on tulossa Antikristus, ja niin onkin nyt monia antikristuksia ilmaantunut. Tästä me tiedämme, että viimeinen aika on käsillä. He ovat lähtöisin meidän joukostamme, mutta he eivät olleet meidän joukkoamme. Jos he olisivat kuuluneet meihin, he olisivat pysyneet keskuudessamme. Mutta täytyihän käydä ilmi, etteivät kaikki kuulu meihin. Te taas olette Pyhältä saaneet Hengen voitelun, ja kaikilla teillä on tieto. En minä kirjoitakaan teille sen vuoksi, ettette tuntisi totuutta, vaan siksi, että te tunnette sen ja tiedätte, ettei mikään valhe ole lähtöisin totuudesta. Kuka sitten on valehtelija, ellei se, joka kieltää Jeesuksen olevan Kristus? Sellainen ihminen on antikristus, niin Isän kuin Pojan kieltäjä. Joka kieltää Pojan, hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä. Pysyköön siis teissä se, minkä jo alussa olette kuulleet. Jos se, minkä olette kuulleet alusta asti, pysyy teissä, tekin pysytte Pojassa ja Isässä. Ja tämän hän itse on meille luvannut: iankaikkisen elämän. Tämän olen kirjoittanut teille niistä, jotka tahtovat johtaa teitä harhaan. Teissä kyllä pysyy se voitelu, jonka olette Pyhältä saaneet, ettekä te tarvitse kenenkään opetusta. Hänen Henkensä opettaa teitä kaikessa ja on tosi, hänessä ei ole petosta. Niin kuin hän on teitä opettanut, niin pysykää hänessä.

Joh. 4:1-6. Rakkaat ystävät, älkää uskoko kaikkia henkiä. Koetelkaa ne, tutkikaa, ovatko ne Jumalasta, sillä maailmassa on liikkeellä monia vääriä profeettoja. Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta. Yksikään henki, joka kieltää Jeesuksen, ei ole Jumalasta. Sellainen henki on Antikristuksen henki, jonka te olette kuulleet olevan tulossa ja joka jo on maailmassa. Te, lapseni, olette Jumalasta, ja te olette voittaneet nuo väärät profeetat, sillä se, joka on teissä, on suurempi kuin se, joka on maailmassa. He ovat maailmasta. Maailmasta on se, mitä he puhuvat, ja maailma kuuntelee heitä. Me olemme Jumalasta. Joka tuntee Jumalan, kuuntelee meitä, mutta joka ei ole Jumalasta, se ei meitä kuuntele. Tästä me tunnemme totuuden hengen ja eksytyksen hengen.

Juud. 1:3-23. Rakkaat ystävät! Hartaasti olen halunnut kirjoittaa teille yhteisestä pelastuksestamme, ja nyt sain aiheen kehottaa teitä taistelemaan sen uskon puolesta, joka pyhille on kertakaikkisesti annettu. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen. Vaikka te kaiken tiedättekin, tahdon silti muistuttaa teitä siitä, että Herra kyllä ensin pelasti kansansa Egyptistä mutta tuhosi sitten ne, jotka eivät uskoneet. Ja niitä enkeleitä, jotka eivät pitäneet kiinni korkeasta asemastaan vaan hylkäsivät omat asuinsijansa, hän pitää pimeydessä ikuisissa kahleissa suurta tuomion päivää varten. Niin kävi myös Sodoman ja Gomorran ja muiden sen seudun kaupunkien, jotka samalla tavoin antautuivat siveettömyyden ja luonnonvastaisten himojen valtaan: niiden saama rangaistus on varoittava esimerkki, joka muistuttaa ikuisesta tulesta. Yhtä kaikki nämä hurmahenget tekevät samalla tavoin. He saastuttavat ruumiinsa, halveksivat Herraa ja hänen valtaansa ja herjaavat henkivaltoja. Ei edes ylienkeli Mikael, kiistellessään Mooseksen ruumiista Paholaisen kanssa, rohjennut herjata eikä tuomita tätä, vaan sanoi: "Nuhdelkoon Herra sinua!" Mutta nämä ihmiset herjaavat sitä, mitä eivät tunne, ja sillä, minkä he luonnostaan, järjettömien eläinten tavoin tuntevat, he saattavat itsensä turmioon. Voi heitä! He ovat lähteneet Kainin tielle, palkan toivossa he ovat harhautuneet Bileamin jäljille, ja Korahin tavoin he ovat kapinoinnillaan hankkineet itselleen tuhon. Nämä ihmiset ovat häpeätahroja teidän rakkaudenaterioillanne, kun he mässäilevät mistään piittaamatta. He ovat paimenia, jotka huolehtivat vain itsestään. He ovat pilviä, jotka tuuli vie ja jotka eivät vettä anna, puita, jotka syksyllä eivät kanna hedelmää, kahdesti kuolleita, juuriltaan repäistyjä, pärskyviä meren aaltoja, joiden vaahtoharjana on heidän häpeänsä, radaltaan harhautuneita tähtiä, joille ikuisiksi ajoiksi on varattuna synkin pimeys. Heistä on myös ennustanut Henok, Aadamista seitsemäs: "Katso, Herra tulee pyhiensä tuhatlukuisen joukon kanssa ja panee jokaisen tuomiolle. Hän rankaisee kaikkia jumalattomia jokaisesta teosta, jonka he jumalattomuudessaan ovat tehneet, ja kaikista julkeista puheista, joita nuo jumalattomat syntiset ovat häntä vastaan puhuneet." Nuo ihmiset ovat osaansa tyytymättömiä valittelijoita, jotka elävät himojensa vallassa. Heidän puheensa ovat suurellisia, ja omaa etuaan tavoitellen he mielistelevät ihmisiä.

Rakkaat ystävät! Muistakaa te, mitä Herramme Jeesuksen Kristuksen apostolit ovat ennalta puhuneet. Hehän sanoivat teille, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka elävät jumalattomien himojensa vallassa. Nämä luokittelevat ihmisiä, vaikka itse ovat ajatuksiltaan maallisia, Henkeä vailla. Rakkaat ystävät, rakentakaa te edelleen elämäänne pyhimmän uskonne perustalle, Pyhässä Hengessä rukoillen. Pysykää Jumalan rakkaudessa ja odottakaa, että Herramme Jeesus Kristus armossaan johtaa meidät iankaikkiseen elämään. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

Lopun aikana, lähellä Kristuksen toista tulemusta tulee seurakuntaan erityisen suuri eksytys. Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden (2 Tess. 2:11). Saatanan ihmeteoilla höystetty vääryys pettää ne, jotka eivät ole rakastaneet totuutta (Jumalan Sanaa Raamatussa, evankeliumia ristiinnaulitusta Jeesuksesta), joka olisi pelastanut heidät (2 Tess. 2:10). Rakkaus yleisellä tasolla ei pelasta ketään. Rakkaus ilman rakkautta Raamattuun Jumalan sanana, vie harhaan.

Jeesuksen ajan fariseusten itselleen omaksuma oppi esti heitä rakastamasta vieraisiin kansoihin kuuluvia ja epäpuhtaita sekä vammaisia. Saksassa Hitlerin aikaan ei tarvinnut rakastaa juutalaisia eikä romaaneja, lopulta ei niitäkään, jotka asettuivat yleiselle mielipiteelle poikkiteloin. Moni saksalainen kristitty joutuikin kaasukammioon mielipiteidensä vuoksi toisten kristittyjen hyväksyessä hiljaisesti tapahtuneen. Nykyisin ollaan jo lähellä sitä, ettei ”normaalin-kristityn” tarvitsisi rakastaa toisinajattelijaa (oli tämä sitten Raamattu-uskova tai ei), ei ainakaan silloin, mikäli tämä uskaltaa tuoda omat ajatuksensa (Raamattuun sidotut tai muut) esille omalla tavallaan – koska kuulija kokisi sen tuomiona ja vihapuheena. Raamatun sanasta kiinni pitävät kristityt mitätöidään ihan vapaasti, eikä heitä näin ollen rakastetakaan. ”Kiihkouskovat” eivät edes suostu kuuntelemaan muita, koska heidän uskonsa ei vielä kestä vastaväitteitä. Saatana yrittää rakkauden varjolla lopettaa Raamatun Sanan (ristiinnaulitun Kristuksen) julistamisen, ettei kukaan vain pelastuisi uskomalla todelliseen Jumalan Rakkauteen, Jeesukseen. Lääkärikin tutkittuaan potilaan ”tuomitsee” tässä olevan syövän ja kysyy saisiko sen leikata pois. Valelääkäri ei sitä tee, koska ei osaa, ei uskalla, eikä halua tuottaa mielipahaa potilaalleen. Eikö sitten olisi sallittua tuoda Raamatun sana synnistä sellaisena esille kuin mitä se on kirjoitettu, että se leikkaisi ja myös parantaisi? Valejulistaja ei sitä kuitenkaan tee.

Hes. 34:18-21. Eikö teille riitä, että saatte syödä hyvän laitumenne ruohon? Pitääkö teidän vielä tallata jalkoihinne se mikä jää jäljelle? Eikö teille riitä kirkasvetinen juomapaikkanne? Pitääkö teidän sotkea se jälkeenne? Onko muiden lampaitteni käytävä laitumella siellä, missä teidän jalkanne ovat tallanneet, ja juotava vettä, jonka teidän jalkanne ovat sotkeneet? Sen tähden sanoo Herra Jumala näin: Minä pidän siitä huolen, että oikeus toteutuu lihavan ja laihan lampaan kesken. Te olette kyljillänne ja hartioillanne sysineet heikkoja, te olette puskeneet niitä sarvillanne, kunnes olette saaneet ajetuksi ne laumasta.

Matt. 24:3-5. Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä eikä siellä ollut muita, opetuslapset tulivat hänen luokseen ja kyselivät: "Sano meille, milloin se kaikki tapahtuu. Mikä on merkkinä sinun tulostasi ja tämän maailman lopusta?" Jeesus vastasi: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias', ja eksyttävät monia. …

10-13. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu. …

24-27. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan. Tämän minä olen teille nyt ennalta ilmoittanut. "Jos siis teille sanotaan: 'Hän on tuolla autiomaassa', älkää lähtekö sinne, tai jos sanotaan: 'Hän on sisällä talossa', älkää uskoko sitä. Sillä niin kuin salama leimahtaa idässä ja valaisee taivaan länteen asti, niin on oleva Ihmisen Pojan tulo.

Mark. 13:3-6. Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä temppeliä vastapäätä, kyselivät Pietari, Jaakob, Johannes ja Andreas, jotka olivat hänen kanssaan: "Milloin se kaikki tapahtuu? Kerro meille, mikä on merkkinä siitä, että sen toteutuminen on lähellä." Jeesus alkoi puhua heille: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä se olen', ja eksyttävät monia. …

22-23. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät tunnustekoja ja ihmeitä johtaakseen, jos mahdollista, valitut harhaan. Pitäkää siis varanne. Minä olen ennalta ilmoittanut teille kaiken.

Luuk. 21:7-8. Jotkut kysyivät: "Opettaja, milloin tämä kaikki tapahtuu? Mikä on merkkinä siitä, että se aika on tulossa?" Jeesus sanoi: "Varokaa, ettei teitä johdeta harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä se olen', ja: 'Aika on tullut.' Mutta älkää lähtekö heidän peräänsä.

2 Tess. 2:1-17. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala. Muistattehan, että puhuin teille tästä jo silloin kun olin luonanne. Te tiedätte, mikä häntä vielä pidättää, niin että hän ilmestyy vasta kun hänen hetkensä koittaa. Vääryyden salainen vaikutus on jo olemassa. Sen, joka sitä on vielä pidättämässä, on vain ensin poistuttava tieltä; silloin ilmestyy tuo vääryyden ihminen, jonka Herra Jeesus on surmaava suunsa henkäyksellä ja tuhoava tulemisensa kirkkaudella. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

Mutta teidän vuoksenne meillä on täysi syy aina kiittää Jumalaa, te Herralle rakkaat veljemme. Jumala on valinnut teidät ensimmäisinä pelastumaan, kun Henki pyhittää teidät ja te uskotte totuuteen. Tähän juuri, Jeesuksen Kristuksen kirkkauden omistamiseen, hän kutsui teidät, kun toimme teille evankeliumin. Pysykää siis lujina, veljet, ja pitäkää kiinni niistä opetuksista, joita olemme suullisesti tai kirjeessämme antaneet teille. Itse Herramme Jeesus Kristus ja Jumala, meidän Isämme, joka on rakastanut meitä ja on armossaan antanut meille iankaikkisen lohdutuksen ja hyvän toivon, rohkaiskoot sydämiänne ja antakoot teille aina voimaa hyviin tekoihin ja puheisiin.

Profeetta Miika oli Jumalan profeetta, jota valheen henki ei ollut eksyttänyt. Ahabin profeetat sen sijaan antoivat kaikki eksyttää itsensä, vaikka eivät itse olleet siitä tietoisia. Tämä Vanhan Testamentin kohta kertoo meille sen, että älkäämme olko varmoja omasta oikeassa olemisestamme.

2 Aikak. 18:18-23. Miika sanoi vielä: "Kuulkaa siis Herran sana! Minä näin Herran istuvan valtaistuimellaan, ja kaikki taivaan joukot seisoivat hänen oikealla ja vasemmalla puolellaan. Ja Herra sanoi: 'Kuka eksyttäisi Ahabin, Israelin kuninkaan, niin että hän lähtee sotaretkelle ja kaatuu Ramot-Gileadissa?' Yksi vastasi yhtä, toinen toista, kunnes esiin tuli muuan henki. Se asettui Herran eteen ja sanoi: 'Minä eksytän hänet.' 'Millä tavoin?' kysyi Herra. Henki vastasi: 'Minä lähden sinne ja menen valheen henkenä jokaisen hänen profeettansa suuhun.' Silloin Herra sanoi: 'Eksytä sinä hänet, sinä pystyt siihen. Mene ja tee niin.' Ja niin on käynyt, Herra on lähettänyt valheen hengen näiden profeettojesi suuhun. Onnettomuuden hän on sinun osallesi määrännyt!" Silloin Sidkia, Kenaanan poika, tuli siihen. Hän löi Miikaa poskelle ja sanoi: "Olisiko muka Herran henki poistunut minusta ja alkanut puhua sinun kauttasi?"

Vaarallisin ja helpoimmin omaksuttu harhaoppi tulee yleensä hyvin lähelle oikeaa oppia. Siitä puuttuu kuitenkin aina Jeesuksen Kristuksen sovitustyö ainoana sovittavana tekijänä Jumalan ja ihmisen välillä. Harhaoppi korostaa ihmistä, ihmisen tekemisiä tai ihmisen ominaisuuksia jotka ovat joko ihmisessä alkuperäisinä tai Jumalalta saatuina ominaisuuksina. Rakkaus, ilo, rauha, jne., eivät ole meidän aikaansaamaamme hedelmää, vaan Pyhä Henki saa sen ihmisessä aikaan tiettyä tarkoitusta varten.

Kumpi omenassa (hedelmä) on tärkeämpi, Itse omena vai omenan siemenet? Ihmislähtöisesti (itsekkäästi) ajatellen tärkeämpi on hedelmä. Omenapuun kannalta hedelmän tarkoitus on kuitenkin auttaa levittämään omenan siemeniä.

Mikä Hengen hedelmässä (rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys, itsehillintä) on tärkeää? Ihmislähtöisesti (itsekkäästi) ajatellen tärkeintä on rakkaus, onhan se Raamatun mukaan suurinkin. Jollei Hengen hedelmä vie sanomaa Jeesuksen Kristuksen sovituskuolemasta sisällään eteenpäin, on se hedelmä ilman Jumalan Sanan siementä. Ihmisille se kyllä kelpaa mutta Jumalan valtakunnan kannalta se on turhake.

Paavali kirjoittaa Filippiläisille seuraavasti; ”… Rukoillessani iloitsen siitä, että olette alusta alkaen olleet ja yhä olette mukana evankeliumin levitystyössä. Minä luotan siihen, että Jumala, joka on teissä aloittanut hyvän työnsä, myös saattaa sen päätökseen Kristuksen Jeesuksen päivään mennessä. Minulla on täysi syy ajatella teistä kaikista näin, sillä … te kaikki olette osallisia samasta armosta kuin minä. ... Rukoilen myös, että teidän rakkautenne kasvaisi ja yltäisi yhä parempaan ymmärrykseen ja harkintaan, niin että osaisitte erottaa, mikä on tärkeää, säilyisitte puhtaina ja moitteettomina odottaessanne Kristuksen päivää ja tuottaisitte Jumalan kunniaksi ja kiitokseksi runsain mitoin hyvää hedelmää, jonka saa aikaan Jeesus Kristus.” (Fil. 1:3-11).

Väärät profeetat

Jouduin aikoinaan tilanteeseen, jossa eräs henkilö kertoi jumalalta saamastaan ilmestyksestä näin (jumala on tässä tarkoituksellisesti kirjoitettu pienellä kirjaimella).

Hänelle näytettiin näyssä kaksi aurinkoa. Toinen niistä oli isompi ja loisti kirkkaasti, toinen oli himmeämpi. Henkilöltä kysyttiin näyssä, kumpaa hän lähtee seuraamaan? Henkilö oli vastannut että tietenkin kirkkaampaa.

Mikä tässä näyssä on väärää?

Se, että me emme seuraa aurinkoa, vaan Jeesusta Kristusta.

Raamatun mukaan Jeesus eikä Jumalakaan (Isolla J-kirjaimella) ei ole ilmestynyt kenellekään aurinkona. Sen sijaan aurinkoa on kautta aikain palvottu epäjumalana.

Ilm. 1:16 mukaan; Hänellä (Jeesuksella Kristuksella) oli oikeassa kädessään seitsemän tähteä, hänen suustaan pisti esiin kaksiteräinen, terävä miekka, ja hänen kasvonsa olivat kuin loistava keskipäivän aurinko.

Väärät profeetat – vääränlaiset evankelistat?

Ensiksi osa elämäntarinaa, jonka eräs henkilö kertoi pienpiirissä noin 30 vuotta sitten;

Hän oli mukana pienessä kristillisessä ryhmässä. Hän ja eräs toinen alkoivat vähitellen ihmetellä johtajansa menettelytapoja kristillisen opin soveltamisessa. Lopulta he rohkaistuivat ottamaan asian esille yhteisessä kokoontumisessa.

Johtaja mietti hetken – ja sanoi sitten; Olipa hyvä, että otitte asian esille. Minä olen lukenut Raamatusta, että kaikki, jotka tahtovat elää jumalisesti, joutuvat vainottaviksi (2. Tim. 3:12). Olen jo alkanut epäillä, etten itse olisi uskossa ollenkaan, koska en ole joutunut vainon kohteeksi. Nyt te vainoatte minua. …

Nämä kaksi erotettiin seurakuntansa yhteydestä, koska olivat uskaltaneet epäillä johtajaansa. Johtaja käänsi itseensä kohdistuneen terveen epäilyn vainoamiseksi.

Tämä henkilö kertoi olleensa useita vuosia ilman uskoa, ilman seurakuntaa, ilman yhteyttä muihin kristittyihin.

Tähän paimeneen (seurakunnan johtajaan) sopii erittäin hyvin Hesekielin 34 luvun sana.

Hes. 34:1-21. Minulle tuli tämä Herran sana: "Ihminen, julista tuomio Israelin paimenille. Julista tuomio, sano noille kansansa kaitsijoille: Näin sanoo Herra Jumala: Voi teitä, Israelin paimenet! Te pidätte huolta vain itsestänne, vaikka paimenen tulisi huolehtia lampaistaan. … Te ette ole hoivanneet uupuneita, ette ole lääkinneet sairastuneita ettekä sitoneet murtunutta jalkaa, te ette ole etsineet kadonneita ettekä lähteneet eksyneiden perään. Te olette kohdelleet lampaitanne tylysti ja kovin ottein. … Minun lampaani ovat joutuneet kaikenlaisten petojen suihin, koska kukaan ei ole niitä kainnut, koska paimeneni eivät ole tunteneet murhetta niistä. Paimenet ovat pitäneet huolta vain itsestään, minun laumastani he eivät ole huolehtineet. Sen tähden, paimenet, kuulkaa Herran sana. Näin sanoo Herra Jumala: Niin totta kuin elän, minä panen paimenet vastaamaan, minä vaadin heidät tilille lampaistani. … Eikö teille riitä, että saatte syödä hyvän laitumenne ruohon? Pitääkö teidän vielä tallata jalkoihinne se mikä jää jäljelle? Eikö teille riitä kirkasvetinen juomapaikkanne? Pitääkö teidän sotkea se jälkeenne? Onko muiden lampaitteni käytävä laitumella siellä, missä teidän jalkanne ovat tallanneet, ja juotava vettä, jonka teidän jalkanne ovat sotkeneet? "Sen tähden sanoo Herra Jumala näin: Minä pidän siitä huolen, että oikeus toteutuu lihavan ja laihan lampaan kesken. Te olette kyljillänne ja hartioillanne sysineet heikkoja, te olette puskeneet niitä sarvillanne, kunnes olette saaneet ajetuksi ne laumasta.

Oliko tämä yhteisöstä erottaminen näille kahdelle henkilölle hyvä vai huono asia? Ainakin tämän elämäntarinan kertoja löysi lopulta terveen evankeliumin. Minä en olisi huolissani niinkään kertojasta vaan niistä henkilöistä, jotka vielä jäivät tämän johtajan alaisuuteen, tämän pedon suuhun.

Toisen tapauksen kuulin työkaveriltani noin 25 vuotta sitten. Hänen istuessaan kirkkosalissa, sinne tuli hänelle tuntematon henkilö, joka istuutui. Hänen edessään ollut henkilö sanoi tulijalle; Älä siihen istu, se on Meten paikka. Tulija siirtyi kuuliaisesti istumaan toisaalle. Silloin hänelle sanottiin; Hei, sekin paikka on varattu.

Millaisen viestin nämä paikanvaraajat antoivat tuolle ulkopuoliselle? Jos aikoinaan itse olisin ollut tuo kirkkoon tullut henkilö, olisin valinnut seuraavan istumapaikkani kirkon ulkopuolelta.

Mutta mitä Raamattu sanoo tällaisesta erottelusta?

Jaak. 2:3-4. niin ettekö vain osoitakin huomiotanne tuolle hienosti pukeutuneelle ja sano hänelle: "Istu tähän, tässä on hyvä paikka"? Köyhälle te sen sijaan sanotte: "Seiso sinä tuossa", tai: "Istu tähän lattialle jalkojeni viereen." Ettekö te silloin syyllisty erotteluun omassa keskuudessanne? Eikö teistä ole tullut tuomareita, jotka tuomitsevat väärin perustein?

Mikä on profeetan tehtävä?

Profetoiva rakentaa seurakuntaa, hän kehottaa ja lohduttaa (1. Kor. 14:3).

1 Kor. 14: 1-5. Pyrkikää rakkauteen, mutta tavoitelkaa myös henkilahjoja, ennen kaikkea profetoimisen lahjaa. Kielillä puhuva ei näet puhu ihmisille vaan Jumalalle; kukaan ei ymmärrä häntä, Hengen valtaamana hän puhuu salaisuuksia. Mutta se, joka profetoi, puhuu ihmisille: hän rakentaa, kehottaa ja lohduttaa. Kielillä puhuva rakentaa itseään, profetoiva rakentaa seurakuntaa. Toivoisin teidän kaikkien puhuvan kielillä, mutta vielä mieluummin toivoisin teidän profetoivan. Profetoiva on arvokkaampi kuin kielillä puhuva, ellei tämä sitten osaa myös tulkita puhettaan, niin että se koituu seurakunnan parhaaksi.

Seurakunta rakentuu Jumalan sanan ja Pyhän Hengen toiminnan varaan. Seurakunta, Kristuksen ruumis, rakentuu elävistä kivistä, ihmisistä jotka uskovat Jeesuksen sovintoveren sovituksen omalle kohdalleen.

Kun profetoiva kehottaa, hän Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan; opettaa tai neuvoo, muistuttaa tai kertoo, kutsuu luokseen (itse asiassa Jumalan luokse), tiedottaa, rohkaisee, varoittaa, suostuttelee, saa ihmiset vakuuttuneeksi.

Lohdutuksella on Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan seuraavia merkityksiä;

olla pahoillaan, katua, saada lohdutusta, tulla lohdutetuksi,

kutsua luo, pyytää, rukoilla, lohduttaa,

puhutella, rohkaista, ilmaista osanottonsa.

Kahdentoista apostolin opetus (Didakhe), kirjoitus alkuseurakunnan ajalta 50-100 jKr. kertoo seuraavat tunnusmerkit väärille profeetoille;

Jos siis joku tulee ja opettaa teille kaikkea, mitä yllä on selostettu (oikea ja väärä tie, kaste, paasto, kiitosateria, kiitosrukous), ottakaa hänet vastaan. Mutta jos se, joka opetusta antaa, kääntyy siitä pois ja opettaa toisin, niin että hän kumoaa sen, älkää kuulko häntä. Mutta jos hän opettaa niin, että enentää vanhurskautta ja Herran tuntemusta, ottakaa hänet vastaan kuin Herra.

Mitä sitten apostoleihin ja profeettoihin tulee, tehkää evankeliumin säädöksen mukaan seuraavalla tavalla. Jokainen apostoli, joka tulee teidän luoksenne, otettakoon vastaan kuin itse Herra. Hän ei kuitenkaan tule viipymään enempää kuin päivän tai, jos on tarpeen, toisenkin; mutta jos hän viipyy kolme päivää, hän on väärä profeetta.

Ja kun apostoli sitten lähtee, älköön hän ottako mukaansa muuta kuin leipää siihen asti kuin yöpyy. Mutta jos hän pyytää rahaa, hän on väärä profeetta. …

Ei kuitenkaan jokainen, joka puhuu hengessä, ole profeetta, vaan se, jolla on Herran tavat. Tavoistansa siis voidaan tuntea väärä profeetta ja profeetta. Ei kukaan profeetta, joka hengessä määrää valmistamaan pöydän, itse siitä syö, jollei hän ole väärä profeetta.

Jokainen profeetta, joka opettaa totuutta, on väärä profeetta, jos hän ei tee niin kuin hän opettaa.

… Mutta jos joku sanoo hengessä: Anna minulle rahaa tai jotain muuta, häntä älkää kuulko. Älköön kuitenkaan kukaan häntä tuomitko, jos hän käskee antamaan toisten, puutteessa olevien tähden.

Tekstistä lyhennettynä seuraavat olisivat väärän profeetan tuntomerkkejä;

Poikkeaa apostolisesta Raamatun opetuksesta (nykyään yleensä jättää pois joko Kristuksen sovintoveren tai parannuksen tekemisen synneistä).

Jotkut saarnaajat voivat puhua vain Pyhästä Hengestä ja parantavat sairaita. Mikäli he säännönmukaisesti jättävät julistuksestaan pois kehotuksen tehdä parannus todellisen parantumisen edellytyksenä, heidän julistuksensa on yksipuolista.

Hankkii etuuksia itselleen (ääriesimerkkinä tästä ovat jotkut amerikkalaiset ”voimaevankeliumin” julistajat).

Ei itse elä Raamatun opin mukaan (elää julkisynnissä).

Oma lukunsa ovat sitten seurakunnissa sisällä olevat ”kristityt”, jotka kyllä tunnustavat jumalan, he tunnustavat myös Jeesuksen, he tunnustavat hengen, he tunnustavat enkelit, he väittävät noudattavansa Jumalan tahtoa, mutta Jumalan sanaa he käyttävät ja noudattavat valikoidusti. Miten näihin tulisi suhtautua?

Seurakuntalaisia tulee armahtaa.

Mikäli nämä tuovat esiin mielipiteensä siinä mielessä, että haluavat oppia lisää Jeesuksesta ja haluavat ojentautua Jumalan Sanan, Raamatun mukaan, he ovat aivan oikeassa paikassa.

Todistuspuheenvuoron pitäminen on eri asia kuin saarnaaminen. Todistuspuheessa kerrotaan omista kokemuksista, saarnaamisessa kerrotaan omasta opista.

Juud. 1:22-23. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

Room. 14:1. Hyväksykää joukkoonne myös sellainen, joka on uskossaan heikko, älkääkä ruvetko kiistelemään mielipiteistä.

Matt. 18:15. Jos veljesi tekee syntiä, ota asia puheeksi (ensin) kahden kesken. Jos hän kuulee sinua, olet voittanut hänet takaisin.

Puhujia ja johtajia on ehdottomasti arvioitava (arvosteltava). Todistuspuheen pitäjää on kuitenkin rohkaistava.

1. Kor. 14:29. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot.

Gal. 2:11-14. Kun Keefas (Pietari) sitten tuli Antiokiaan, nousin vastustamaan häntä julkisesti, koska hän oli menetellyt väärin. Aikaisemmin hän oli ottanut osaa yhteisiin aterioihin pakanuudesta kääntyneiden kanssa. Mutta kun sinne oli tullut Jaakobin luota muutamia miehiä, hän jäi pois ja eristäytyi kääntyneistä, koska pelkäsi niitä, jotka vaativat ympärileikkausta. Samalla tavoin alkoivat teeskennellä myös muut juutalaiset, ja jopa Barnabas seurasi heidän esimerkkiään. Mutta kun minä näin heidän poikkeavan evankeliumin totuuden tieltä, sanoin Keefakselle kaikkien kuullen: "Jos sinä juutalaisena voit luopua juutalaisten tavoista ja elää pakanoiden lailla, miksi pakotat pakanoita elämään niin kuin juutalaiset?"

Ei Paavalikaan kiellä arvioimasta itseään, vaan kehottaa arvioimaan oikein, ilman omia pyyteitä.

2. Kor. 4:2. Olemme hylänneet kaiken salakähmäisen, emme toimi petollisesti emmekä vääristele Jumalan sanaa, vaan tuomme esiin totuuden ja toivomme, että jokainen omassatunnossaan arvioi meidät Jumalan edessä.

1. Kor. 9:2-3. Jos eivät muut pidäkään minua apostolina, teidän apostolinne ainakin olen. Tehän olette sinetti, joka vahvistaa, että olen Herran apostoli. Näin minä puolustaudun niiden edessä, jotka minua tutkivat …

2. Kor. 11:9-11. Teidän luonanne en ollut kenellekään rasituksena, vaikka jouduinkin puutteeseen, sillä Makedoniasta tulleet veljet antoivat minulle kaiken mitä tarvitsin. Olen varonut olemasta teille millään tavoin rasitukseksi ja varon vastedeskin. Niin totta kuin Kristuksen totuus on minussa, tätä ylpeilemisen aihetta ei minulta Akhaian maakunnassa riistetä! Kuinka niin? Enkö muka rakasta teitä? Sen tietää Jumala.

2. Kor. 12:11-13. Olen nyt ollut mieletön, (”kun olette pakottaneet minut puolustamaan itseäni”) mutta te olette pakottaneet minut siihen. Teidänhän olisi tullut pitää minun puoltani. Vaikka en mitään olekaan, en silti ole ollut millään tavoin noita mainioita apostoleja huonompi. Olenhan teidän keskuudessanne todistanut olevani oikea apostoli, kun olen tehnyt tunnustekoja, ihmeitä ja voimatöitä yhden toisensa jälkeen. Missä suhteessa te olette jääneet muita seurakuntia vähemmälle? Enintään siinä, että minä en ole ollut teille rasituksena. Suokaa tämä vääryys minulle anteeksi!

1. Kor. 10:15. Puhun teille kuin järkeville ihmisille ainakin. Harkitkaa (päättää, ratkaista, tuomita) mitä sanon.

Mikäli joku saarnaa oppia, joka ei (”riittävän usein”) sisällä ristiinnaulitun Kristuksen sovitusta heidän itsensä ja muiden puolesta, voivat he olla susia lammasten vaatteissa.

Juud. 1:3-23. Rakkaat ystävät! Hartaasti olen halunnut kirjoittaa teille yhteisestä pelastuksestamme, ja nyt sain aiheen kehottaa teitä taistelemaan sen uskon puolesta, joka pyhille on kertakaikkisesti annettu. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen. ... He ovat paimenia, jotka huolehtivat vain itsestään. He ovat pilviä, jotka tuuli vie ja jotka eivät vettä anna, puita, jotka syksyllä eivät kanna hedelmää, ... Heidän puheensa ovat suurellisia, ja omaa etuaan tavoitellen he mielistelevät ihmisiä.

Rakkaat ystävät! Muistakaa te, mitä Herramme Jeesuksen Kristuksen apostolit ovat ennalta puhuneet. Hehän sanoivat teille, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka elävät jumalattomien himojensa vallassa. Nämä luokittelevat ihmisiä, vaikka itse ovat ajatuksiltaan maallisia, Henkeä vailla. Rakkaat ystävät, rakentakaa te edelleen elämäänne pyhimmän uskonne perustalle, Pyhässä Hengessä rukoillen. Pysykää Jumalan rakkaudessa ja odottakaa, että Herramme Jeesus Kristus armossaan johtaa meidät iankaikkiseen elämään. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

2. Tim. 3:13-17. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Piet. 2:1-3. Israelin kansan keskuudessa esiintyi kuitenkin myös vääriä profeettoja, ja samoin on teidänkin joukkoonne ilmestyvä vääriä opettajia. He salakuljettavat teidän keskuuteenne tuhoisia harhaoppeja, jopa kieltävät herransa, joka on ostanut heidät omikseen. Pian he kuitenkin saattavat itsensä tuhoon. Heidän irstasta menoaan lähtevät monet seuraamaan, ja näiden takia totuuden tie tulee häväistyksi. Ahneudessaan he pyrkivät käyttämään teitä hyväkseen esittämällä tekaistuja tarinoita. Mutta heille muinoin langetettu tuomio on yhä voimassa, heidän tuhonsa odottaa heitä.

Joh. 4:1-6. Rakkaat ystävät, älkää uskoko kaikkia henkiä. Koetelkaa ne, tutkikaa, ovatko ne Jumalasta, sillä maailmassa on liikkeellä monia vääriä profeettoja. Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta. Yksikään henki, joka kieltää Jeesuksen, ei ole Jumalasta. Sellainen henki on Antikristuksen henki, jonka te olette kuulleet olevan tulossa ja joka jo on maailmassa. Te, lapseni, olette Jumalasta, ja te olette voittaneet nuo väärät profeetat, sillä se, joka on teissä, on suurempi kuin se, joka on maailmassa. He ovat maailmasta. Maailmasta on se, mitä he puhuvat, ja maailma kuuntelee heitä. Me olemme Jumalasta. Joka tuntee Jumalan, kuuntelee meitä, mutta joka ei ole Jumalasta, se ei meitä kuuntele. Tästä me tunnemme totuuden hengen ja eksytyksen hengen.

Jos jonkun toiminta hajottaa seurakuntaa tai jakaa sitä puolueisiin, hän toimii profeetan tehtävän vastaisesti. Hän voi olla taitava esiintymään ja puhumaan mutta jos hän ei pysy Raamatun opetuksessa, hän on väärä profeetta.

Omat mieltymykset ja omat raamatuntulkinnat sekä itselle omaksutut tavat on kuitenkin erotettava Raamatun sanasta. Tämän vuoksi oma arvioni toisesta voi mennä metsään ja siksi arvion tekijöitä on oltava useampia kuin arvion tekijä yksin.

Room. 16:17-18. Kehotan teitä, veljet, varomaan niitä, jotka saavat aikaan eripuraisuutta ja houkuttelevat teitä luopumaan niistä opetuksista, jotka olette saaneet. Pysykää heistä erossa. Sellaiset eivät palvele meidän Herraamme Kristusta vaan omaa vatsaansa, ja kauniilla ja vakuuttavilla puheillaan he pettävät vilpittömien sydämet.

Matt. 18:16. Mutta ellei hän kuule sinua, ota mukaasi yksi tai kaksi muuta, sillä 'jokainen asia on vahvistettava kahden tai kolmen todistajan sanalla'.

Se, että joku nuhtelee ja moittii, ei vielä ole hajottamista. Sellainen ihminen, joka ei siedä tervettä Raamatun oppia, älähtää aika usein. Paavali antaa Timoteukselle, joka oli seurakunnan johtaja, seuraavan ohjeen;

2. Tim. 4:1-5. Minä vannotan sinua Jumalan ja Kristuksen Jeesuksen nimessä, …, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen. … Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia …

ja em. raamatunkohta täydellisenä;

2. Tim. 4:1-5. Minä vannotan sinua Jumalan ja Kristuksen Jeesuksen nimessä, hänen, joka on tuomitseva elävät ja kuolleet, ja hänen ilmestymisensä ja hänen valtakuntansa kautta: julista sanaa, astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja. Mutta pysy sinä järkevänä kaikissa tilanteissa, kestä vaivat, julista evankeliumia ja hoida virkasi tehtävät.

Raamatun mukaan profetoiminen on vajavaista. Myös silloin kun profetoija puhuu hengessä, koska hän hallitsee henkilahjaa. Siksi myös muidenkin profeettojen, jotka arvostelevat puhujaa, arvio on vajavainen.

1. Kor. 13:9. Tietämisemme on näet vajavaista ja profetoimisemme on vajavaista,

1. Kor. 14:32. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan,

Ennen Jeesuksen toista tulemista (kuninkaana) luopumus lisääntyy merkittävästi;

Matt. 24:3-5. Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä eikä siellä ollut muita, opetuslapset tulivat hänen luokseen ja kyselivät: "Sano meille, milloin se kaikki tapahtuu. Mikä on merkkinä sinun tulostasi ja tämän maailman lopusta?" Jeesus vastasi: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias', ja eksyttävät monia. …

jakeet 10-13. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu. …

jakeet 24-27. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan. Tämän minä olen teille nyt ennalta ilmoittanut. "Jos siis teille sanotaan: 'Hän on tuolla autiomaassa', älkää lähtekö sinne, tai jos sanotaan: 'Hän on sisällä talossa', älkää uskoko sitä. Sillä niin kuin salama leimahtaa idässä ja valaisee taivaan länteen asti, niin on oleva Ihmisen Pojan tulo.

2 Tess. 2:1-17. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala. Muistattehan, että puhuin teille tästä jo silloin kun olin luonanne. Te tiedätte, mikä häntä vielä pidättää, niin että hän ilmestyy vasta kun hänen hetkensä koittaa. Vääryyden salainen vaikutus on jo olemassa. Sen, joka sitä on vielä pidättämässä, on vain ensin poistuttava tieltä; silloin ilmestyy tuo vääryyden ihminen, jonka Herra Jeesus on surmaava suunsa henkäyksellä ja tuhoava tulemisensa kirkkaudella. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

Mutta teidän vuoksenne meillä on täysi syy aina kiittää Jumalaa, te Herralle rakkaat veljemme. Jumala on valinnut teidät ensimmäisinä pelastumaan, kun Henki pyhittää teidät ja te uskotte totuuteen. Tähän juuri, Jeesuksen Kristuksen kirkkauden omistamiseen, hän kutsui teidät, kun toimme teille evankeliumin. Pysykää siis lujina, veljet, ja pitäkää kiinni niistä opetuksista, joita olemme suullisesti tai kirjeessämme antaneet teille. Itse Herramme Jeesus Kristus ja Jumala, meidän Isämme, joka on rakastanut meitä ja on armossaan antanut meille iankaikkisen lohdutuksen ja hyvän toivon, rohkaiskoot sydämiänne ja antakoot teille aina voimaa hyviin tekoihin ja puheisiin.

Profeetta Miika (Vanhassa Testamentissa) oli Jumalan profeetta, jota valheen henki ei ollut eksyttänyt. Hänen aikalaisensa Israelin kuninkaan Ahabin muut profeetat sen sijaan antoivat kaikki eksyttää itsensä, eivätkä itse olleet siitä tietoisia. Tämä Vanhan Testamentin kohta kertoo meille sen, että älkäämme olko varmoja omasta oikeassa olemisestamme.

2 Aikak. 18:18-23. Miika sanoi vielä: "Kuulkaa siis Herran sana! Minä näin Herran istuvan valtaistuimellaan, ja kaikki taivaan joukot seisoivat hänen oikealla ja vasemmalla puolellaan. Ja Herra sanoi: 'Kuka eksyttäisi Ahabin, Israelin kuninkaan, niin että hän lähtee sotaretkelle ja kaatuu Ramot-Gileadissa?' Yksi vastasi yhtä, toinen toista, kunnes esiin tuli muuan henki. Se asettui Herran eteen ja sanoi: 'Minä eksytän hänet.' 'Millä tavoin?' kysyi Herra. Henki vastasi: 'Minä lähden sinne ja menen valheen henkenä jokaisen hänen profeettansa suuhun.' Silloin Herra sanoi: 'Eksytä sinä hänet, sinä pystyt siihen. Mene ja tee niin.' Ja niin on käynyt, Herra on lähettänyt valheen hengen näiden profeettojesi suuhun. Onnettomuuden hän on sinun osallesi määrännyt!" Silloin Sidkia, Kenaanan poika, tuli siihen. Hän löi Miikaa poskelle ja sanoi: "Olisiko muka Herran henki poistunut minusta ja alkanut puhua sinun kauttasi?"

Vaarallisin ja helpoimmin omaksuttavissa oleva harhaoppi tulee hyvin lähelle oikeaa oppia. Siitä puuttuu kuitenkin Jeesuksen Kristuksen sovitustyö ainoana sovittavana tekijänä Jumalan ja ihmisen välillä.

Eräs harhaoppi kyllä tunnustaa Jeesuksen kuoleman ristillä meidän puolestamme ainoana sovittavana tekijänä Jumalan ja ihmisen välillä mutta – sanoo sen jälkeen, että jos et vietä loppuelämääsi jumalisesti (se on osoita itse olevasi pelastuksen arvoinen), pelastumisesi menee hukkaan.

Mikä tässä opissa on väärää? Tämän opin mukaan Jeesus olisi kyllä sovittanut ennen pelastumista tehdyt synnit mutta tällainen ihminen haluaa itsekin tehdä edes jotain oman pelastumisensa eteen, jolloin tosiasiassa hänen pelastumisensa ei enää olisikaan yksin uskosta yksin armosta, vaan siihen ovat salakavalasti tulleet mukaan (pelastumisen jälkeiset) omat teot. Kunnia pelastuneena elämisen mahdollisesta onnistumisestakin kuuluu yksin Jumalalle.

Hepr. 13:21. (Jumala) varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.

Fil. 1:9-11. Rukoilen myös, että teidän rakkautenne kasvaisi ja yltäisi yhä parempaan ymmärrykseen ja harkintaan, niin että osaisitte erottaa, mikä on tärkeää, säilyisitte puhtaina ja moitteettomina odottaessanne Kristuksen päivää ja tuottaisitte Jumalan kunniaksi ja kiitokseksi runsain mitoin hyvää hedelmää, jonka saa aikaan Jeesus Kristus.

1. Kor. 3:11-15. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi.

Harhaoppi korostaa ihmistä, ihmisen tekemisiä tai ihmisen ominaisuuksia jotka ovat joko ihmisessä alkuperäisinä tai Jumalalta (avuksi) saatuina ominaisuuksina. Rakkaus, ilo, rauha, jne., eivät ole meidän itsemme aikaansaamaamme hedelmää, vaan Pyhä Henki saa sen ihmisessä aikaan tiettyä tarkoitusta varten.

Kumpi omenassa (hedelmä) on tärkeämpi, Itse omena vai omenan siemenet? Ihmislähtöisesti (itsekkäästi) ajatellen tärkeämpi on hedelmä. Omenapuun kannalta hedelmän tarkoitus on kuitenkin vain auttaa levittämään omenan siemeniä.

Samoin on laita evankeliumin sanan leviämisen ja hengen hedelmien suhteen.

Mikä Hengen hedelmässä (rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys, itsehillintä) on tärkeää? Ihmislähtöisesti (itsekkäästi) ajatellen tärkeintä on rakkaus, onhan se Raamatun mukaan suurinkin. Mutta jollei rakkaus vie sanomaa Jeesuksen Kristuksen sovituskuolemasta sisällään eteenpäin, on se hedelmä ilman Jumalan Sanan siementä. Ihmisille se kyllä kelpaa mutta Jumalan valtakunnan kannalta tällainen rakkaus on turhake.

1. Kor. 10:32-33. Älkää loukatko sen enempää juutalaisia kuin kreikkalaisiakaan älkääkä liioin Jumalan seurakuntaa. Minäkin yritän aina tulla toimeen kaikkien kanssa; en etsi omaa etuani vaan muiden ihmisten parasta, jotta he pelastuisivat.

Paavali kirjoittaa Filippiläisille seuraavasti; ”… Rukoillessani iloitsen siitä, että olette alusta alkaen olleet ja yhä olette mukana evankeliumin levitystyössä. Minä luotan siihen, että Jumala, joka on teissä aloittanut hyvän työnsä, myös saattaa sen päätökseen Kristuksen Jeesuksen päivään mennessä. Minulla on täysi syy ajatella teistä kaikista näin, sillä … te kaikki olette osallisia samasta armosta kuin minä. ... Rukoilen myös, että teidän rakkautenne kasvaisi ja yltäisi yhä parempaan ymmärrykseen ja harkintaan, niin että osaisitte erottaa, mikä on tärkeää, säilyisitte puhtaina ja moitteettomina odottaessanne Kristuksen päivää ja tuottaisitte Jumalan kunniaksi ja kiitokseksi runsain mitoin hyvää hedelmää, jonka saa aikaan Jeesus Kristus.” (Fil. 1:3-11).

Profeetan ei kannata tehdä profeetan työtään palkan saamisen vuoksi, sillä profeetan palkan saa normaali seurakuntalainenkin paljon helpommalla. Jeesus sanoi (Matt. 10:41) näin;

Matt. 10:40-42. "Joka ottaa vastaan teidät, ottaa vastaan minut, ja joka ottaa minut vastaan, ottaa vastaan sen, joka on minut lähettänyt. Joka ottaa profeetan vastaan siksi, että tämä on profeetta, saa profeetan palkan, ja joka ottaa vanhurskaan vastaan siksi, että tämä on vanhurskas, saa vanhurskaalle kuuluvan palkan. Ja joka antaa yhdellekin näistä vähäisistä maljallisen raikasta vettä vain siksi, että tämä on opetuslapsi - totisesti: hän ei jää palkkaansa vaille."

1. Kor. 14:31. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua.

Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että näin toimiessaan yksittäinenkin kristitty toimii profeetan tehtävässä.

Oikeassa olemisen ylpeyttä kannattaa karttaa, koska silloin ylpeän suusta oikea tietokin on synnin tekemistä. Ylpeä voi kyllä noudattaa totuutta mutta ei koskaan rakkautta.

1. Kor. 8:1-13. Sitten on puhuttava epäjumalille uhratusta lihasta. Meillä kaikilla toki on tästä asiasta tieto. Mutta tieto tekee ylpeäksi, rakkaus sen sijaan rakentaa. Jos joku luulee tietävänsä jotakin, hänellä ei vielä ole oikeaa tietoa. Mutta jos joku rakastaa Jumalaa, hänet Jumala tuntee.

Epäjumalille uhratun lihan syömisestä sanon näin: Me tiedämme, ettei epäjumalia ole olemassa, on vain yksi ainoa Jumala. Onhan tosin sekä taivaassa että maan päällä niin sanottuja jumalia, moniakin jumalia ja herroja, mutta meillä on vain yksi Jumala, Isä. Hänestä on kaikki lähtöisin, ja hänen luokseen olemme matkalla. Meillä on vain yksi Herra, Jeesus Kristus. Hänen välityksellään on kaikki luotu, niin myös meidät. Mutta kaikilla ei tätä tietoa ole. Tottumuksesta epäjumaliin jotkut lihaa syödessään edelleenkin ajattelevat, että se on epäjumalille uhrattua, ja tämä tahraa heidän epävarman omantuntonsa. Ei ruoka vie meitä lähemmäs Jumalaa. Emme menetä mitään, jos jätämme syömättä, emmekä voita mitään, jos syömme.

Pitäkää kuitenkin huoli siitä, ettei tämä teidän vapautenne saa heikkoja kompastumaan. Jos heikko veljesi näkee sinut, jolla on tietoa, aterialla epäjumalan temppelissä, eikö hänen omatuntonsa saa tästä tukea siihen, että hänkin voisi syödä uhrilihaa? Näin sinun tietosi vie tuhoon tuon heikon, oman veljesi, jonka vuoksi Kristus on kuollut. Kun te tällä tavoin teette syntiä veljiänne vastaan ja haavoitatte heidän horjuvaa omaatuntoaan, teette syntiä Kristusta vastaan. Näin ollen: jos ruoka viettelee veljeni syntiin, en ikinä enää syö lihaa, jotta en viettelisi veljeäni.

Ef. 4:15-16. Silloin me noudatamme totuutta ja rakkautta ja kasvamme kaikin tavoin kiinni Kristukseen, häneen, joka on pää. Hän liittää yhteen koko ruumiin ja pitää sitä koossa kaikkien jänteiden avulla, kunkin jäsenen toimiessa oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

1. Kor. 13:2. Vaikka minulla olisi profetoimisen lahja, vaikka tuntisin kaikki salaisuudet ja kaiken tiedon ja vaikka minulla olisi kaikki usko, niin että voisin siirtää vuoria, mutta minulta puuttuisi rakkaus, en olisi mitään.

Harhaoppi vai kristillinen suuntaus?

Harhaoppi voidaan määritellä vain suhteessa sellaiseen näkökantaan, jota pidetään oikeaoppisena. Kristillinen harhaoppi on sellainen kristillisen opin muoto, jossa on luovuttu jostain kristinuskolle keskeisestä näkemyksestä. Vieraat uskonnot ovat eri asioita, sillä niissä ei ole mitään kristillistä, vaikka humaaneja, ihmisläheisiä asioita, niissä kyllä on. Joihinkin kristinuskon jälkeen syntyneisiin vieraisiin uskontoihin on kopioitu mukaan yksittäisiä asioita kristinuskosta. Tällaisia uskontoja ovat Islam, Mormonismi ja Jehovan todistajat. Jehovan todistajien oppia voidaan pitää myös harhaoppina, koska heidän ”kristillisyyteensä” kuuluva Jeesus on sama kuin arkkienkeli Mikael ja Pyhä Henki on heillä vain jumalan toimiva voima.

Jumala ei hyväksy vieraita uskontoja, ei myöskään Kristuksen syrjäyttävää kristillisyyttä, vaan kehottaa kristittyjä käännyttämään kaikki ihmiset Jeesuksen Kristuksen opetuslapsiksi.

(Kapkaupungin sitoumuksen mukaan;) Eriuskoisten kanssa on käytävä vuoropuhelua, aivan niin kuin Paavalikin kävi keskusteluja juutalaisten ja pakanoiden kanssa synagogissa ja julkisilla areenoilla. Sellainen vuoropuhelu on tärkeä osa kristillistä lähetystehtäväämme. Samalla kun olemme vakuuttuneita Kristuksen ainutlaatuisuudesta ja evankeliumin totuudesta, meidän tulee myös osata kunnioittavasti kuunnella toisten mielipiteitä.

Lähetystyön liikkeelle panevana voimana on halu julistaa Kristuksen jumalallisuutta, ihmiseksi tulemista, kuolemaa, ylösnousemusta ja herruutta. Jos lähetystyöstä puuttuu tämä ydin, se ei ole enää kristillistä lähetystyötä. Me emme häpeä sitä, että viestimme on Kristus-keskeistä.

Matt. 28:18-20. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

2. Kor. 4:3-5. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva. Emmehän me julista sanomaa itsestämme vaan Jeesuksesta Kristuksesta. …

Apt. 18:4-5. Ja hän keskusteli synagoogassa jokaisena sapattina ja sai sekä juutalaisia että kreikkalaisia uskomaan. Ja kun Silas ja Timoteus tulivat Makedoniasta, oli Paavali kokonaan antautunut sanan julistamiseen ja todisti juutalaisille, että Jeesus on Kristus.

2 Kor. 4:5. Sillä me emme julista itseämme, vaan Kristusta Jeesusta, että hän on Herra ...

Japanin lähetystyötä tekevä kertoi seuraavan;

Nuorella, vasta avioituneella miehellä oli töiden jälkeen kiire kukkakauppaan. Hän ostaa kimpun kukkia – vaimolleenko? Ei, vaan viedäkseen ne jumalansa temppeliin. Hän ei uskalla olla viemättä, sillä silloin hänen jumalansa voisi suuttua ja aiheuttaa hänelle onnettomuuksia.

Harhaopin levittäjää saa kuitenkin karttaa sen jälkeen, kun on ensin kertonut hänelle oikeasta opista.

(Kapkaupungin sitoumuksen mukaan;) Meidän on osoitettava nöyryyttä, armollisuutta ja kärsivällisyyttä ja annettava tilaa erilaisille näkökannoille. On käytävä rauhallisia keskusteluja ilman toinen toisemme tuomitsemista.

Se, että en hyväksy toisen oppia tai näkökantaa, ei ole hänen tuomitsemistaan. Jos toinen ei kestä oppinsa arviointia, hän on ihmisenä kehittymätön. Kehittymätön ihminen saa ihan itse näyttämään sekä itsensä että oppinsa kummalliselta, ei siihen ulkopuolisia tarvita. Harhaopin hylkääminen tulee kuitenkin erottaa itse ihmisen hylkäämisestä. Asian voi sanoa joko hyvällä tai huonolla tavalla;

”En voi yhtyä oppiisi seuraavista syistä …” tai

”Kuka hullu nyt moista oppia uskoisi?” (Tämä vastaa psyykeltään 7-vuotiaan tasolla olevan lausahdusta.)

Tit. 3:5-10. hän pelasti meidät, ei meidän hurskaiden tekojemme tähden, vaan pelkästä armosta. Hän pelasti meidät pesemällä meidät puhtaiksi, niin että synnyimme uudesti ja Pyhä Henki uudisti meidät. Tämän Hengen hän vuodatti runsaana meidän päällemme Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kautta, jotta me hänen armonsa ansiosta tulisimme vanhurskaiksi ja saisimme osaksemme ikuisen elämän, niin kuin toivomme. Tämä sana on varma, ja haluan sinun tähdentävän näitä asioita, jotta ne, jotka uskovat Jumalaan, tekisivät ahkerasti hyvää. Tällainen on ihmisille hyväksi ja hyödyksi. Vältä typeriä väittelyitä, sukuluetteloita sekä lakia koskevia riitoja ja kiistoja, sillä ne ovat hyödyttömiä ja turhia. Karta harhaoppista ihmistä, kun ensin olet ojentanut häntä kerran tai kahdesti.

1. Piet. 3:1616. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Kristinuskon tuntomerkkejä, joita muissa uskonnoissa ei ole;

Jumala syntyi ihmiseksi (Jeesus) sovittaakseen ihmiskunnan itsensä kanssa, kuolemalla ristillä.
Muissa uskonnoissa jumala ei alenna itseään, saati suostu vapaaehtoisesti kuolemaan kelvottomiksi käyneiden ihmisten puolesta.

Syntinsä saa anteeksi uskomalla yksinomaan Jumalan tekemään sovitustekoon, ilman ihmisen omia ansiotekoja. (Omat teot, joita ihminen pitää ansionaan, vain pahentavat tilannetta.)
Muissa uskonnoissa ihmisen pitää itse sovittaa itsensä, antaa lahjoja tai muuttaa tapansa, muuttua paremmaksi tai käyttäytyä paremmin, ennen kuin jumala voi hänet hyväksyä.

Jumala on Kolmiyhteinen Jumala, Isä, Poika ja Pyhä Henki. (Yksi Jumala, kolme persoonaa.)
Muissa uskonnoissa on yleensä monia jumalia. Poikkeuksena on esim. islam, joka syntyi 600 luvulla jälkeen Kristuksen ja jonka pyhä kirja, Koraani, on saanut paljon vaikutteita kristinuskosta.

Paha (Saatana) on alisteinen Jumalalle.
Muissa uskonnoissa paha ja hyvä käyvät yleensä tasavertaista kamppailua.

Ihminen on perusluonnoltaan synnin turmelema. Tosin tässä asiassa kristikunta jakaantuu, sillä osa kristikunnasta opettaa, että ihminen on edelleenkin perusluonteeltaan hyvä. Ihmisen oma tie tulla Jumalan yhteyteen on kuitenkin Raamatun mukaan mahdotonta (lue esim. Jeesuksen vuorisaarna).
Muissa uskonnoissa ihmisestä itsestään löytyy se hyvä, jonka avulla hän kykenee palauttamaan jumalasuhteensa kunnolliseksi eli tulemaan jumalansa yhteyteen.

Jumala antaa saman arvon kaikille ihmisille, eli rakastaa agape -rakkaudella (tahto –rakkaudella) kaikkia ihmisiä uskontoon, rotuun tai sukupuoleen, katsomatta. Omia, uudestisyntyneitä lapsiaan Jumala rakastaa lisäksi tunnepitoisella filia –rakkaudella.
Muissa uskonnoissa toisia ihmisiä voidaan pitää alempiarvoisina (esim. Intian kastijako). Luontoäitiä jumalanaan pitävät antavat ilmeisesti saman arvon (tai arvottomuuden) kaikille, ei pelkästään ihmisille.

Jumala itse antaa ihmiselle voiman muuttua (Pyhän Hengen). Tosin edellytyksenä on, että ihminen tunnustaa syntinsä katumuksessa ja hyväksyy kohdalleen Jeesuksen Kristuksen sovitustyön.
Muissa uskonnoissa ihmisen on löydettävä muutoksen aikaansaava voima sisimmästään.

Mutta mistä me tunnemme harhaopin? Siihen yritän seuraavassa antaa vastauksia.

Raamattu puhuu harhaopeista, joten meidänkin tulee niistä puhua. Raamatun mukaan me emme saa niistä vaieta. Kristityn velvollisuus on ojentaa tietämätöntä (yleensä kahden kesken). Jeesuskin kehottaa meitä valvomaan omaa oppiamme ja opetustamme. Sen vuoksi meidän tulee olla selvillä siitä, mikä on oikea oppi, koska muuten voimme hukata yhteytemme Kristukseen. Ja se sielunvihollisen tarkoitus onkin, sillä ei vihollinen meiltä jumalaa ole viemässä vaan Kristuksen.

2. Piet. 2:1-3. Israelin kansan keskuudessa esiintyi kuitenkin myös vääriä profeettoja, ja samoin on teidänkin joukkoonne ilmestyvä vääriä opettajia. He salakuljettavat teidän keskuuteenne tuhoisia harhaoppeja, jopa kieltävät herransa, joka on ostanut heidät omikseen. Pian he kuitenkin saattavat itsensä tuhoon. Heidän irstasta menoaan lähtevät monet seuraamaan, ja näiden takia totuuden tie tulee häväistyksi. Ahneudessaan he pyrkivät käyttämään teitä hyväkseen esittämällä tekaistuja tarinoita. Mutta heille muinoin langetettu tuomio on yhä voimassa, heidän tuhonsa odottaa heitä.

2. Joh. 1:7-9. Maailmassa on nyt liikkeellä monia eksyttäjiä, niitä jotka eivät tunnusta Jeesusta Kristusta ihmiseksi, lihaan tulleeksi. Siinä teillä on Antikristus, eksyttäjä. Katsokaa, että ette hukkaa sitä, minkä me olemme työllämme saaneet kokoon, vaan saatte täyden palkan. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika.

Apt. 18:24-26. Ja Efesoon saapui eräs juutalainen, nimeltä Apollos, syntyisin Aleksandriasta, puhetaitoinen mies ja väkevä raamatuissa. Tälle oli opetettu Herran tie, ja hän puhui palavana hengessä ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta tunsi ainoastaan Johanneksen kasteen. Hän rupesi rohkeasti puhumaan synagoogassa. Mutta kun Priskilla ja Akylas olivat häntä kuunnelleet, ottivat he hänet luokseen ja selvittivät hänelle tarkemmin Jumalan tien.

Ilm. 16:15. (Jeesuksen Kristuksen tuleminen kuninkaana ja tuomarina) "Minä tulen kuin varas. Autuas se, joka valvoo ja pitää huolen vaatteistaan, ettei joutuisi häpeään, kulkemaan alasti kaikkien nähden."

Mark. 13:37. Minkä minä sanon teille, sen sanon kaikille: valvokaa!"

1. Tim. 4:6-16. Kun opetat veljiä näin, olet hyvä Kristuksen Jeesuksen palvelija ja saat itsekin vahvistusta siitä uskonopista ja oikeasta opetuksesta, jota olet noudattanut. Hylkää jumalattomat ja joutavat tarut. ... Lue seurakunnalle pyhiä kirjoituksia, kehota ja opeta ... Valvo itseäsi ja opetustasi, pidä kiinni näistä ohjeista! Silloin pelastat sekä itsesi että ne, jotka kuulevat sinua.

Jo alkuseurakunnan aikana Jotkut henkilöt yrittivät tuoda kristittyjen keskuuteen omia oppejaan, jotka perustuivat johonkin Kirjoitusten (silloin vielä Vanha Testamentti) yksityiskohtaan, ja jotka oli poimittu eroon kokonaisnäkemyksestä.

Ap. t. 15:1. Juudeasta tuli Antiokian seurakuntaan eräitä, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua."

Apostolit ja vanhimmat ratkaisivat ympärileikkauskiistan seuraavalla tavalla.

Ap. t. 15:22-29. Silloin apostolit ja vanhimmat yhdessä koko seurakunnan kanssa päättivät ... Heille annettiin mukaan seuraava kirje: "Apostolien ja vanhimpien veljellinen tervehdys pakanuudesta kääntyneille Antiokian, Syyrian ja Kilikian veljille. Me olemme kuulleet, että muutamat, jotka ovat tulleet meidän luotamme mutta joita me emme ole lähettäneet, ovat puheillaan järkyttäneet teitä ja saattaneet teidät hämmennyksiin. Siksi olemme yksimielisesti päättäneet lähettää edustajamme teidän luoksenne. He tulevat yhdessä rakkaiden veljiemme Barnabaksen ja Paavalin kanssa, jotka ovat panneet henkensä alttiiksi meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimen tähden. Lähetämme siis Juudaksen ja Silaksen, ja he tuovat tämän saman viestin myös suullisesti. Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin."

Ratkaisun perusteet löytyivät silloinkin Raamatusta (ei perinnäissäännöistä eikä lainsäädännöstä). Huomattavaa on, että näitä judaisteja ei erotettu seurakunnan yhteydestä. He saivat edelleenkin ympärileikata itsensä. Mutta pakanakristittyjen tuli noudattaa sellaisia ”pelisääntöjä”, että yhteiselämä judaistien kanssa tuli mahdolliseksi.

Knostilaisuus oli kristillisen seurakunnan vitsaus melko varhain. Jo apostoli Paavali joutui taistelemaan sitä vastaan (tuomitsemaan sen).

Katkelma Lauri Thurénin kirjasta, ”Raamatun käyttöohje 2”;

Merkillisimpiä lauseita Raamatussa on väite: ”Nainen pelastuu lasten synnyttämisen kautta” (1. Tim.2:15). Tarjosiko apostoli vaihtoehtoista reittiä pelastukseen?

Apostolin ajatus ei aukea pähkäilemällä. Tuskin hän kehottaa hankkimaan lapsia vaikka väkisin, mutta vielä huonompi on hurskasteleva selitys. Sen mukaan naisen pitää synnyttää Jumalalle lapsia käännyttämällä ihmisiä uskoon. Mitä jos ei olekaan synnynnäinen evankelista? Hatusta tempaistuja ovat myös väitteet, että Paavali puhuu Mariasta, joka synnytti Jeesuksen, tai että hän puhuu tavallisesta synnyttämisestä, tai että nainen pelastuu lapsista huolimatta. Viesti kun on juuri päinvastainen: synnyttämisen avulla pelastutaan! Nykyinen kirkkoraamattu kiemurtaa irti ongelmasta pyöristämällä lauseen epämääräiseksi.

Vaikean raamatunkohdan selvittäminen kannattaa aina aloittaa lukemalla tekstiä sen ympäriltä ja miettimällä, mistä koko jaksossa keskustellaan. Mielenkiinto kasvaa, kun apostoli painottaa edellä, että – yllätys, yllätys – Aadam luotiin ennen Eevaa! Seuraava yhtä erikoinen uutinen on, että syntiinlankeemuksessa petetyksi joutui nainen eikä mies. Aivan kuin vastaanottajat eivät olisi koskaan kuulleet luomis- ja syntiinlankeemuskertomuksia. Lisäksi todetaan, että nainen ei saa opettaa ja hallita miestään. Samojen eriskummallisten lauseiden joukkoon kuuluu puhe pelastumisesta synnyttämisen avulla. Mikä niitä yhdistää?

Apostoli puhuu siis sellaisia ihmisiä vastaan, jotka ajattelevat toisin kuin hän. Tämän vastapuolen näkemyksiä voi yrittää hahmottaa hänen repliikkiensä pohjalta, kuin peilistä lukien. Timoteuskirjeen jakeista syntyy vaikutelma, jonka mukaan vastapuoli ajatteli, että luomiskertomus ja syntiinlankeemuskertomus menivät toisin kuin 1: Mooseksen kirjassa. Ensin luotiin Eeva ja ensin petettiin Aadam. Nykytilanteesta apostolin vastapuoli tuntuu ajattelevan, että naisen pitää toimia opettajana ja kieltäytyä synnyttämästä lapsia. Muuten hän ei pelastu. Tällaisia väitteitä näissä Timoteuskirjeen jakeissa ilmeisesti vastustetaan.

Tunnelma on kuin kuuntelisi, kun joku puhuu puhelimeen. Yhden osapuolen puheenvuoroista ei koko keskustelu hahmotu helpolla. Iso kysymys onkin: julistiko joku todellisuudessa tuollaista erikoista oppia?

Vähän myöhemmältä ajalta tunnetaan Johanneksen salainen kirja, gnostilaisväritteistä kristillisyyttä edustava teos. Se on kuin peilikuva 1. Timoteuskirjeen tekstistä. Toisin sanoen: Johanneksen salainen kirja kuvaa aika tarkkaan sellaista ajattelua, jota 1. Timoteuskirje vastustaa. Gnostilaishenkiselle kristillisyydelle oli tyypillistä selittää, että näkyvä maailma on kuin varjokuva, todellisuus on taivaassa.

(Johanneksen salaisen kirjan mukaan) Paha luojajumala Jaldabaot meni tekemään tämän maailman, ja mikä surkeinta; ihmisen. Jokaisen sydämessä kun on vangittuna hippunen taivaallista valoa eli sielu. Sielun päämäärä on vapautua maallisista kahleista ja kohota takaisin taivaaseen. Tätä varten tarvitaan opetusta ja tietoa eli gnosista.

Gnostilaiset arvelivat, että pelastuakseen sielun on parasta suhtautua torjuen kaikkeen aineelliseen, varsinkin jos jokin asia tuntuu hyvältä. Maalliset ilot ja nautinnot kiinnittävät ihmisen tähän maailmaan, eikä hän enää kaipaa taivaaseen. Ruumis on sielun vankila, eikä vankilaan saa rakastua! Mutta kun ihminen kieltäytyy ruoasta, juomasta, omaisuudesta, nukkumisesta ja seksistä, hän on oikealla tiellä.

Raskainta syntiä (Johanneksen salaisen kirjan mukaan) oli lasten synnyttäminen, sillä silloin lisää jumalallista valoa joutuu ruumiin vankilaan. Siksi synnyttäjä joutuu suoraan kadotukseen. Ettei näin kävisi, naisen olisi parasta muuttua niin mieheksi kuin mahdollista. Hänen pitäisi toimia seurakunnan opettajana ja jättää lapset synnyttämättä.

Tällaista oppia siis apostoli vastustaa.

Katkelmia Peter Halldorfin kirjasta ”21 kirkkoisää”;

Alkuseurakunnan ensimmäisiä ”kirkkoisiä” eli seurakunnan johtajia oli Ignatios Antiokialainen (30 – 107). Hän vastusti voimakkaasti kahta ajatustapaa;

Doketismia, joka edustaa sitä käsitystä, ettei Kristus ollut tosi ihminen.

Uskonnollista legalismia, jonka mukaan kristittyjen pitäisi omaksua vanhatestamentilliset säännöt.

Useat Uuden Testamentin kirjeet onkin kirjoitettu juuri näitä asioita vastaan. Kiista jumalallisesta ja inhimillisestä Jeesuksen henkilössä jatkui seuraavien vuosisatojen ajan.

Ignatios kuoli Rooman Colosseumilla vuonna 107 marttyyrikuoleman.

Irenaeus Lyonilainen eli vuosien 130 ja 200 välillä. Eräässä kirjeessään hän kertoo, miten hän nuorena kuunteli usein Polykarposta, Smyrnan seurakunnan johtajaa, joka oli ollut apostoli Johanneksen oppilas. Irenaeuksella oli merkittävä osa prosessissa, joka loi Uuden Testamentin ja antoi muodon kristittyjen Raamatulle. Alkukirkon kristityille ”kirjoitukset” tarkoittivat Vanhaa Testamenttia. Mitään selvärajaista kristittyjen kirjoitusten kokoelmaa ei ennen tätä ollut vielä olemassa. Irenaeuksen elinaikana koottiin muutamia pieniä osia lukuun ottamatta se Uusi Testamentti, joka on kristittyjen yhteisessä käytössä vielä meilläkin.

Taistelu knostilaisuutta vastaan leimaa Irenaeuksen elämäntyötä. Gnostilaisuuden monina versioina tarjotut ajatukset torjuttiin pois kristillisestä uskosta. Se oli taistelua sen puolesta, että Jeesus todella syntyi ihmiseksi. Ja taistelua sitä vastaan, että kristillinen usko olisi pelkästään henkistä (ikään kuin ihmisen teoilla ei olisikaan mitään väliä). Irenaeus pelasti kirkolle apostolien välittämän evankeliumin, joka oli osittain katoamassa knostilaisten keksimien harhojen joukkoon.

Voiko Ikuinen Jumala, taivaan ja maan Luoja, olla sylivauva? Missä merkityksessä Jeesus on sekä Jumala että ihminen? Ensimmäisen ja viidennen vuosisadan välillä esitettiin ainakin kuusi toisistaan poikkeavaa käsitystä Kristuksen identiteetistä.

Doketismi oli knostilaisuudessa levinnyt käsitys, että Jeesuksen ihmisyys olisi ollut vain harhaa, suunnilleen kuin puku, jonka hän puki päälleen tullessaan maan päälle.

(ST:n kommentti) Tämä käsitys johtaa siihen, että Jeesuksen kärsimys ja ristinkuolemakin ja sitä kautta sovitus olisi ollut vain harhaa. Uskaltaisitko jättää elämäsi harhakuvan käsiin?

Adoptianismin kannattajat ajattelivat, ettei Jeesus ollut syntyjään Jumala, vaan Jumalan ”adoptoima” ihminen.

(ST:n kommentti) Tämä käsitys johtaa siihen, että Jeesus olisi ollut alkujaan syntinen ihminen, jonka Jumala olisi ottanut tehdäkseen hänestä uhrin. Kuinka syntinen olisi voinut kelvata synnittömäksi sijaiskärsijäksi meidän puolestamme? Jos Jumala kuitenkin adoptoi vain ruumiin mutta ei sielua (psyykettä), ei kyseessä edes ollut ihminen vaan ”lihanukke”.

Areiolaiset väittivät, että Jeesus oli luotu olento ja sellaisena alemman asteen Jumala.

(ST:n kommentti) Tämä väite on ristiriidassa sekä Vanhan Testamentin kirjoitusten että Uuden Testamentin todistuksen kanssa.

Apollinarismi ei tunnustanut Jeesuksessa ihmissielua. Kristus oli sekä Jumala että ihminen, mutta Sana oli vallannut ihmissielun paikan.

(ST:n kommentti) Tämä väite on käytännössä adoptianismia uudessa muodossa. Koska Jumala oli paratiisissa sanonut ihmiselle, että sinun (ihmisen) pitää kuolla, on tällaisen risteytyksen esittäminen sijaisuhriksi naurettavaa. Jumala on totuudenmukainen myös tässä asiassa.

Tähän liittyy Vanhan Testamentin (juutalaisuuden) käsitys ihmisestä. Sielulla tarkoitettiin koko Ihmistä (suhteessa Jumalaan), joten sielu käsitti ruumiin, psyyken ja hengen. Me länsimaiset ihmiset olemme kreikkalaisen filosofian vaikutuksesta jakaneet (paloitelleet) ihmiskäsityksen osiin.

Nestorialaisuudessa Jeesuksen inhimillinen ja Jumalallinen puoli olivat erillään (dualismi). Tämän opin loppupäätelmä oli, että Jumala ja ihminen oli Jeesuksessa liitetty yhteen tiivisti kuin kaksi lautaa.

(ST:n kommentti) Tämän väitteen heikkous on siinä, että vain puolikas sijaisuhrista olisi ollut synnitön. Ongelma on myös siinä, että tässä opissa Jumala karttaa kosketusta ihmisyyteen, eikä niin ollen voida luottaa siihen, että hän olisi halunnut kantaa ihmisten syntejä.

Monofysitismi meni taas toiseen äärimmäisyyteen, jossa korostettiin Jeesuksen jumalallista luontoa inhimillisen luonnon kustannuksella.

(ST:n kommentti) Tämän heikkous oli siinä, että Jeesusta ei voitu enää pitää todellisena ihmisenä. Vain todellinen ihminen kelpasi kärsimään ja kuolemaan ihmisen sijaisena. Muu olisi ollut kikkailua.

Yhteistä kaikille poikkeaville opeille oli, että yhtä puolta Jeesuksen persoonassa korostettiin voimakkaasti, jolloin tasapaino häiriintyi. Joko korostettiin Kristuksen jumalallisia piirteitä niin voimakkaasti, että häntä ei voitu enää pitää todellisena ihmisenä. Tai painotettiin Jeesuksen ihmisyyttä sellaisella tavalla, että hänen jumalallinen identiteettinsä joutui uhatuksi. Taipumus liioitella totuuden toista puolta johtaa harhaoppiin ja hajaannukseen.

Näiden harhaoppien vastustajille oli selvää seuraava; mikäli inhimillinen ja jumalinen eivät yhdy täydellisesti Kristuksessa, ei Jumala ole halunnut eikä näin ollen voi tunkeutua ihmisen syvimpiin sopukoihin, eikä meillä ole mitään toivoa saavuttaa pyhyyttä. Mutta jos Jumala todella syntyi maailmaan, sikisi neitsyessä, makasi seimessä ja imi Marian rinnoista maitoa, toivo ei ole hävinnyt siltä, joka päivittäin kärsii tappion pahimpien taipumustensa vuoksi.

Nikean uskontunnustus, jolla pyritään torjumaan em. kaltaiset harhaopit, kuuluu seuraavasti;

Me uskomme yhteen Jumalaan, / Isään, Kaikkivaltiaaseen, / taivaan ja maan, kaikkien näkyväisten ja näkymättömien Luojaan, /

ja yhteen Herraan, Jeesukseen Kristukseen, / Jumalan ainoaan Poikaan, / joka on ennen aikojen alkua Isästä syntynyt, / Jumala Jumalasta, / Valkeus Valkeudesta, / tosi Jumala tosi Jumalasta, / syntynyt, ei luotu, / joka on samaa olemusta kuin Isä / ja jonka kautta kaikki on saanut syntynsä, / joka meidän ihmisten ja meidän pelastuksemme tähden astui alas taivaista, / tuli lihaksi Pyhästä Hengestä ja neitsyt Mariasta / ja syntyi ihmiseksi, / meidän edestämme ristiinnaulittiin Pontius Pilatuksen aikana, / kärsi kuoleman ja haudattiin, / nousi kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin on kirjoitettu, / astui ylös taivaisiin, / istuu Isän oikealla puolella / ja on kirkkaudessa tuleva takaisin tuomitsemaan eläviä ja kuolleita, / ja jonka valtakunnalla ei ole loppua. /

Uskomme Pyhään Henkeen, / Herraan ja eläväksi tekijään, / joka lähtee Isästä ja Pojasta / ja jota yhdessä Isän ja Pojan kanssa kumarretaan ja kunnioitetaan / ja joka on puhunut profeettojen kautta. / Uskomme yhden, pyhän, yhteisen ja apostolisen seurakunnan. / Tunnustamme yhden kasteen syntien anteeksiantamiseksi, / odotamme kuolleiden ylösnousemusta / ja tulevan maailman elämää.

Sielunvihollinen (saatana ja häneen liittyneet ihmiset) pyrkivät romuttamaan kristillisen uskon mm. seuraavissa kohdissa ja seuraavilla tavoilla, ja ovat siinä jo monen kristityn kohdalla onnistuneetkin;

Jumala Isänä.

Jumala mielletään julmaksi ja kostonhimoiseksi despootiksi (määräilijä). Kumma miten Saatana onkin onnistunut laittamaan oman kuvansa rakastavan Isän tilalle. Joten ei ole ihme, että jotkut haluavat Isän tilalle äitijumalan (esim. Marian, taivaan kuningattarena) ja sortuvat näin ”astarten” palvontaan.

Jumala kaikkivaltiaana.

Jumalaa ei enää pidetä pyhänä, häntä ei pelätä. Ja mihin maallistunut ihminen Jumalaa enää tarvitseekaan, koska luullaan että tiede selittää kaiken ja lääkärit parantavat kaiken. Tätä pyhyyden häviämistä kuvaa hyvin kysymys; nukkuiko Jumala silloin kun Estonia upposi?

Jumala taivaan ja maan luojana.

Kehitysopin luullaan selittävän kaiken. Tosin Darvinismi on jo osoittautunut tieteen harhapoluksi (tieteen tekijät itse kertovat näin). Luonnonvalinta on osoittanut kulkevansa kohti täydellistä rappeutumista. (Tätä ei haluta tunnustaa, sillä silloin ateisteilta menisi toiseksi viimeinen oljenkorsi oman oppinsa tueksi. Viimeinen oljenkorsi on kristittyjen mollaaminen.)

Jeesus tosi Jumalana ja tosi ihmisenä.

Jos Jeesus oli ”vain” ihminen, ei hän syntisenä ole voinut sovittaa ihmisen ja Jumalan välejä. Ja jos Jeesus ”vain” ihmisenä pääsi taivaaseen, pääsevät sinne omin voimin muutkin. Tätä oppia ihmiset haluavat kuunnella, sillä silloin heidän ei tarvitse olla syntisiä eikä tehdä parannusta teoistaan.

Jeesuksen tarpeellisuus ihmisen syntien sovittajana.

Synti on nykyään jo sananakin kartettu. Jollei ole syntisyyttä, ei tarvita syntien sovittajaakaan.

Tätä kuvaa hyvin Erik Ewaldsin kertoma tapaus miehestä, jonka kuolinvuoteen vieressä hän sai olla. Mies ei hyväksynyt evankeliumia Jeesuksesta, koska hänen mukaansa; ”Se ei ole mies eikä mikään, joka ei vastaa omista teoistaan.” Miehen viimeinen lause ennen ”poisnukkumistaan” oli kuitenkin ollut; ”Helvettiin tässä mennään”.

Jeesus tuomarina.

Jeesuksesta, joka on Juudan Leijona, on tehty kotikissa, jota voi halutessaan joskus käydä silittämässä. Kristillisyyttä julistetaan liian usein siten, että opetuksesta on siivottu pois kaikki tuleva tuomio ja Jeesuksen sovintoveri.

Pyhä Henki eläväksi tekijänä.

Pyhän Hengen yhteys Jeesukseen Kristukseen ja sovitukseen Golgatan ristillä on katkaistu. Pelastumisen ja taivaaseen pääsyn ehdoton edellytys on kuitenkin se, että Pyhä Henki saa uudestisynnyttää ihmisen (Joh. 3:3-7).

Seurakunta Kristuksen ruumiina.

Seurakuntaa, joka on Kristuksen ruumis, revitään hajalle erilaisiin suuntiin ja oppeihin. Sekään ei ole niin paha kuin Kristus-ruumiissa syöpäkasvaimen tavoin leviävä Raamatun sanasta luopuminen.

Raamattu Jumalan sanana.

Knostilaiset harhaopit (knostilaiset kirjoitukset) on ”löydetty” uudelleen ja niitä julistetaan nykyisin kristillisen tieteen nimissä samanveroisina kuin Uuden Testamentin evankeliumeja.

Jeesuksen takaisinpaluu.

Surullista tässä on se, että sielunvihollinen ”nukuttaa” ihmiset. Useat kristityt eivät enää odota Kristusta palaavaksi. Niinpä he ovat vaarassa jäädä pois siitä ”tempauksesta”, kun Kristus hakee omansa pois tulevan vihan alta.

Profetia vuodelta 1912

http://www.reijotelaranta.fi/reijon_blogi/hatkahdyttavan_tarkka_profetia_on_toteutumassa/

Hätkähdyttävän tarkka profetia on toteutumassa

Pelastusarmeijan perustaja William Booth eli vuosina 1829 - 1912. Kyse ei siis ole mistään viime vuosikymmeninä kirjatusta profetiasta. Nykyajan elämästä tiedotusvälineineen ja internetteineen ei tuolloin osattu vielä edes unelmoida. Silti William Boothin profetia meidän aikaamme kuvatessaan osuu maaliin samanlaisella hätkähdyttävällä täsmällisyydellä kuin Paavalin profeetalliset sanat Timoteukselle (2. Tim. 3:1-4). Molempia lukiessa tuntuu kuin silmäilisi päivittäistä uutisvirtaa.

Tällainen on maailma ”päivää ennen Jeesuksen tulemusta”

William Boothin profetiassa, jossa hän kuvaa maailmaa ja kristikunnan hengellistä tilaa ”päivää ennen Jeesuksen tulemusta”, on kuusi kohtaa:

1. Noina aikoina politiikka ei tunne eikä tunnusta Jumalaa. Koko läntisen maailman virallinen valtiopolitiikka on sellaista, että hallinnon eri tasoilla ei enää pelätä Jumalaa. Eurooppaa hallitsee uusi poliittisten johtajien sukupolvi, joka ei pienessäkään määrässä ota päätöksissään huomioon Jumalaa.

2. Silloin julistetaan taivasta ilman helvettiä. Tulee päivä, jolloin tapahtuu suuri irrottautuminen siitä, mitä Raamattu nimittää täyden totuuden evankeliumiksi. Silloin Raamatun profetian mukaisesti saarnataan korvasyyhyyn. Kuulijat määräävät, mitä saarnatuoleista julistetaan: ”Puhukaa lempeitä, makeita sanoja. Puhukaa taivaasta, jättäkää meidät vapaiksi, jotta emme joutuisi rasittumaan, kun saarnaatte helvetistä.”

3. Tuolloin kristikunta on täynnä anteeksiantamusta ilman parannuksen tekemistä. Kristikunnasta katoaa se Raamatun oppi, että anteeksisaamista ei voi olla ilman parannuksentekoa synnistä.

4. Päivinä ennen Jeesuksen tuloa monet ovat täynnä pelastusiloa, vaikka eivät ole uudestisyntyneet ylhäältä.

5. Noina aikoina tulee olemaan paljon uskontoa ilman Pyhää Henkeä.

6. Kristikunta elää ikään kuin ilman Kristusta. William Booth kiteyttää asian: ”Kristus ei ole siellä, missä (Kristuksen) veri ja (Pyhän Hengen) tuli eivät ole voimassa - kieltäkää noista sanoista toinen, ja teillä on kristillisyyden muodot, mutta teillä ei ole Kristusta."

Mistäkö William Boothin profetia nousi juuri nyt mieleen?

Eräs hyvä ystäväni katseli, kun televisiosta tuli Helsingissä Narikkatorin kupeessa sijaitsevan Kampin kappelin vihkiminen. Ystäväni totesi vihkimistilaisuudesta seuraavaa:

Väkeä oli paikalla runsaasti piispasta tavallisiin kaduntallaajiin. Puheita ja rukouksia kuultiin paljon. Yksi oli kuitenkin joukosta poissa. Hänen nimeään ei mainittu kertaakaan. Kirkon Herraksi ja seurakunnan pääksi sanottu Jeesus oli siivottu syrjään.

Jumalasta puhuttiin niin yleisellä ja väljällä tasolla, ettei oikein saanut tolkkua, minkä uskonnon jumalakäsityksestä oli kyse. Kappeliinkin mennään kuulemma lähinnä hiljentymään, rauhoittumaan ja kohtaamaan oma itsensä. Vihkitilaisuuden puheiden perusteella turistien vetonaulaksi jo nyt muodostunut kappeli vaikutti kristillisellä uskonnollisuudella höystetyltä humanistisen ihmiskeskeisyyden ja uskontojen välisen kanssakäymisen temppeliltä.

Tuo ei suinkaan ole ainoa tapahtuma, joka kertoo William Boothin profetian toteutumisesta. Yhä enemmän kuulee julistusta ilman Jeesusta. Tarjolla on armoa ilman parannuksentekoa ja Jumalan rajatonta rakkautta ilman Jeesuksen sovitustyötä, kulttuurikristillisyyttä ilman Jeesuksen sovintoverta, Jeesuksen seuraamista ilman ristiä.

Raamattu ilmaisee asiat toisin. Sen mukaan hienoimmatkaan Jumalalle kohdistetut rukoukset eivät ilman Jeesusta kohoa kappelin kattoa korkeammalle. Ilman Jeesusta me tosiaankin jäämme kohtaamaan vain oman itsemme, oman raadollisuutemme ja epätoivomme. Ja sen mitä siitä seuraa, kertovat aikamme masennus-, väkivalta- ja itsemurhatilastot.

Suomen seurakunnissa on ilmeisesti sama tilanne kuin minkä Jeesus havaitsi olevan ilmestyskirjan seurakunnissa, joista osa oli menettämässä yhteyden elämän antajaan, Kristukseen. Meitä koskee sama Jeesuksen sana, minkä hän sanoi näille; ”Muista siis, mistä olet langennut, ja tee parannus …” (Ilm. 2:5) ” Tee siis parannus …” (Ilm. 2:16); ”Muista siis, mitä olet saanut ja kuullut, ja ota siitä vaari ja tee parannus.” (Ilm. 3:3), ”Kaikkia niitä, joita minä pidän rakkaina, minä nuhtelen ja kuritan; ahkeroitse siis ja tee parannus.” (Ilm. 3:19).

Lopuksi

Pidä kiinni Jeesuksesta Kristuksesta.

Pidä kiinni Raamatun sanasta.

2. Tim. 3:13-17. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Ja rukoile Suomen puolesta.

Maallistuminen

Sivulta evl.fi – kirkon ja uskon sanasto;

Sekularismi tarkoittaa maailmallisuutta. Uskonnollisessa kielenkäytössä sekularismi tarkoittaa tämänpuoleiseen maailmaan kohdistuvaa kiintymystä tai maallistumista. Maailmaa, yhteiskuntaa ja ihmiselämää tulkitaan ei-uskonnollisesti. Samalla uskonnon ja kirkon merkitys vähenee. Sanaa käytetään myös yleisnimityksenä ei-uskonnollisista maailmankatsomuksista sekä sekularisointia ajavista aatteista ja liikkeistä.

Yhtenä syynä sekularisaatioon on tieteissä 1200-luvulta lähtien tapahtunut kehitys kohti ns. modernia maailmankuvaa. Esimerkiksi yhteiskunnallisten ilmiöiden oikeutusta perustellaan vetoamatta Jumalaan.

… monet ovat katsoneet, että kirkon ei tule puuttua esimerkiksi heidän työhönsä, vaan sillä on omat pelisääntönsä. Näin elämänalue toisensa jälkeen on irrottautunut uskonnosta. Lopputuloksena on se, että monien kirkon jäsenten elämään uskonnolla on vain hyvin kapea kosketuspinta.

Maallistuminen alkoi jo alkukirkossa, kun Ananias ja Safira rakastivat rahaa enemmän kuin Jumalaa ja halusivat silti samanlaista kunniaa kuin Barnabas oli saanut.

Apt. 4:36-5:2. Myös Joosef, Kyproksesta kotoisin oleva leeviläinen, jota apostolit kutsuivat Barnabakseksi - nimi merkitsee: rohkaisija - myi omistamansa pellon ja toi rahat apostolien jaettavaksi. Muuan Ananias-niminen mies myi yhdessä vaimonsa Safiran kanssa maatilan, mutta pani vaimonsa tieten osan kauppahinnasta syrjään. Loput hän luovutti apostolien haltuun.

Maallistuminen kiihtyi 300 –luvulla, jolloin kristinuskosta tuli Rooman valtionuskonto. Vainot olivat siihen asti pitäneet melko tehokkaasti pyrkyrit loitolla myös kirkon viroista.

Piispa Jaakko Gummerus kirjassaan kansankirkko näkee ulkonaisen kirkon kolmikehäisenä. Sisäkehällä kilvoittelevat kristityt, keskikehällä etsivät ja uloimmalla kehällä uskosta osattomat ja vieraantuneet. Elävän kirkon tuntomerkki on kulkea sisäkehältä ulospäin johtamaan etsiviä Kristuksen yhteyteen ja kutsumaan suruttomia elävän kirkon jäseniksi. Jos tämä toimintanäky sammuu, kirkko muuttuu yhä enemmän vain laitokseksi, joka ei enää täytä Vapahtajan antamaa tehtävää evankeliumin sanoman viemiseksi.

Nykyisin joitakin Raamatun vastaisia oppeja pyritään aktiivisesti tuomaan ulkokehältä sisäänpäin.

Antikristillisyys pyrkii muuttamaan ihmisten ajattelua niin että paha muuttuu hyväksi. Normit ja lainsäädäntö pyritään irrottamaan Jumalan sanasta ja perustamaan enemmistön mielipiteisiin.

Viikon ensimmäinen päivä, sunnuntai, siirrettiin viikon viimeiseksi päiväksi, koska se häiritsi työelämää.

Arkipyhät oli jo kerran siirretty viikonlopuiksi samasta syystä ja niiden siirrosta keskustellaan taas.

Ajanlaskun alkua ei enää ilmoiteta alkavaksi Kristuksen syntymästä, vaan ”jälkeen ajanlaskun alun”.

Sanomalehtien kuolinilmoituksissa on pitkälti luovuttu ristin käyttämisestä symbolina ja muistolauseet ovat fraaseja ilman kristillistä sanomaa.

Avioliitto ei olisikaan enää miehen ja naisen välinen vaan valheellisesti tasa-arvoon vedoten muutakin.

Sikiölle ei anneta ihmisarvoa.

Armomurhan sallimisesta keskustellaan.

Ihminen voi kyllä valita hyvän ja pahan välillä mutta hän ei voi valita tekojensa seurauksia.

Maallistuminen pois kristinuskosta on eri asia kuin siirtyminen pois kristinuskosta harhaoppeihin, vaikka ne vievätkin samaan lopputulokseen eli eroon Jumalasta.

Maallistuneen henkilön sydämessä ovat maailma ja oma vanha luonto saaneet vallan. Koska tuomio ei useinkaan tule tämän maallisen elämän aikana, henkilö rohkaistuu itsekkäästi yhä syvemmälle vallan, rahan, maineen tai nautinnon tavoitteluun.

Maallistunut henkilö ei ajattele hengellisiä kysymyksiä ennen kuin esim. vakava vastoinkäyminen pakottaa hänet siihen. Maallistunut henkilö rauhoittaa omantuntonsa äänen yleisellä mielipiteellä (eli karttaa Raamatun sanaa ja kouluttaa omantuntonsa yleisen mielipiteen avulla antamaan itselleen väärän signaalin).

Saarn. 8:11. Milloin pahaa tekoa ei pian seuraa rangaistus, ihmiset rohkaistuvat pahantekoon:

Room. 9:1. Vakuutan Kristuksen nimessä, että puhun totta, ja Pyhän Hengen valaisema omatuntoni todistaa, etten valehtele:

Tit. 1:15. Puhtaille kaikki on puhdasta, mutta epäpuhtaille ja epäuskoisille ei mikään ole puhdasta, vaan heidän mielensä ja omatuntonsakin on likaantunut.

Mark. 4:18-19. Sitten on siemen, joka kylvettiin ohdakkeiden sekaan. Se tarkoittaa niitä, jotka kuulevat sanan mutta joissa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden petolliset houkutukset ja muut mielihalut saavat heissä sijan ja tukahduttavat sanan.

Luuk. 12:29-31. "Älkää siitä murehtiko, mitä söisitte tai joisitte. Älkää sitä etsikö. Tätä kaikkea maailman ihmiset tavoittelevat; teidän Isänne tietää kyllä, että te sitä tarvitsette. Etsikää hänen valtakuntaansa, niin te saatte myös kaiken tämän.

1 Kor. 3:18-20. Älköön vain kukaan pettäkö itseään. Jos joku teistä on olevinaan viisas tässä maailmassa, hänestä täytyy ensin tulla hullu (uskomalla Jeesuksen ristillä aikaansaamaan sovitukseen), jotta hänestä tulisi viisas. Tämän maailman viisaus on näet Jumalan silmissä hulluutta. Onhan kirjoitettu: Hän vangitsee viisaat heidän omaan viekkauteensa. Ja samoin: Herra tietää viisaiden ajatukset, hän näkee ne turhanpäiväisiksi.

2 Tim. 4:10. Demas on tähän maailmaan mieltyneenä jättänyt minut ja lähtenyt Tessalonikaan. ...

Jaak. 1:27. Puhdasta, Jumalan ja Isän silmissä tahratonta palvelusta on huolehtia orvoista ja leskistä, kun he ovat ahdingossa, ja varjella itsensä niin, ettei maailma saastuta.

Jaak. 4:4. Te uskottomat! Ettekö tiedä, että rakkaus maailmaan on vihaa Jumalaa kohtaan? Joka tahtoo olla maailman ystävä, asettuu Jumalan viholliseksi.

1 Joh. 2:15-16. Älkää rakastako maailmaa, älkää sitä, mikä maailmassa on. Jos joku rakastaa maailmaa, Isän rakkaudella ei ole hänessä sijaa. Sillä mitä kaikkea maailmassa onkin, ruumiin halut, silmien pyyteet ja mahtaileva elämä, se kaikki on maailmasta, ei Isästä.

1 Joh. 5:4-5. Kaikki, mikä on syntyisin Jumalasta, voittaa maailman. Ja tämä on se voitto, tämä on maailman voittanut: meidän uskomme. Kuka sitten voittaa maailman, ellei se, joka uskoo, että Jeesus on Jumalan Poika?

Hengellisiin harhaoppeihin siirtynyt sen sijaan korvaa kristinuskon Jeesuksen muulla hengellisyydellä.

Tiit. 3:10-11. Karta harhaoppista ihmistä, kun ensin olet ojentanut häntä kerran tai kahdesti. Sinähän tiedät, että tuollainen ihminen on kieroutunut ja tekee syntiä. Hän tuomitsee itse itsensä.

2 Tim. 3:13-15. Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen.

Raamatun lähtökohtana on se, että ihminen joutuu Jumalan tuomioistuimen eteen ennemmin tai myöhemmin. Koskaan ihminen ei voi paeta siitä tilanteesta. Ajallisen elämänsä aikana moni pystyy unohtamaan tämän täysin. Jumala antaa ihmiskunnalle vielä armonaikaa ja ilmoittaa itsensä kärsivänä Jumalana Kristuksessa. Jumala odottaa toistaiseksi, että mahdollisimman moni kääntyisi hänen puoleensa.

Kun ihminen tunnustaa syntinsä ja kohtaa Jeesuksen Kristuksen vapahtajanaan (”tulee uskoon”), hän on silloin tuomiolla. Mutta tämä tuomio on vapauttava, sillä Jeesus Kristus on kärsinyt sen rangaistuksen, joka syntinsä tunnustavalle ihmiselle kuuluisi.

Ihminen, joka ei suostu kohtaamaan Kristusta syntiensä sovittajana maallisen elämänsä aikana, kohtaa Kristuksen tuomarina maallisen kuolemansa jälkeen.

Ps. 139:6-7. Sinä (Jumala) tiedät kaiken. Se on ihmeellistä, siihen ei ymmärrykseni yllä. Minne voisin mennä sinun henkesi ulottuvilta, minne voisin paeta sinun edestäsi?

Saarn. 8:11-12. Milloin pahaa tekoa ei pian seuraa rangaistus, ihmiset rohkaistuvat pahantekoon: moni syntinen tekee pahaa sata kertaa ja elää silti kauan. …

Hebr. 9:27. Jokaisen ihmisen osana on kerran kuolla ja sitten joutua tuomiolle.

Joh. 5:28-29. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

”Fariseukset” eivät Jeesusta puolustajanaan tarvitse, koska he mielestään käyttäytyvät siten, että luulevat selviävänsä Jumalan tuomioistuimesta itse. Tällaisia fariseuksia on sekä uskovien että maailmallisten ihmisten joukossa.

Luuk. 16:14-15. Fariseukset kuulivat kaiken tämän. He olivat rahanahneita, ja niinpä he ivailivat Jeesusta. Jeesus sanoi heille: "Ihmisten edessä te olette olevinanne hurskaita, mutta Jumala tuntee teidän sydämenne. Se, mikä on ihmisten silmissä arvokasta, on Jumalalle iljetys.

Luuk. 5:30-32. (Mark. 1:16-17.) Fariseukset ja heihin kuuluvat lainopettajat olivat tästä äkeissään ja sanoivat Jeesuksen opetuslapsille: "Kuinka te syötte ja juotte yhdessä publikaanien ja muiden syntisten kanssa!" Jeesus vastasi heille: "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät."

Maailmalliset ihmiset kieltävät Raamatun Jumalan eri tavoilla.

Jumala kielletään kokonaan (ateistit), tai

tehdään Jumalasta heikko ja kaukana oleva, niin että Jumalasta, jollaisena hän itse ilmoittaa itsensä Raamatussa, ei tarvitse välittää,

mitätöidään Jumalan tuomio vedoten Jumalan rakkauteen

mitätöidään Jumala luojana uskomalla kehitysoppiin. (Suosittelen tutustumista vastauksia-osioon nettisivulla: http://vastauksia.luominen.fi )

mitätöidään Isän Jumalan pyhyys tekemällä Jumalasta oman mielen mukainen. Toisin sanoen nostamme itsemme Jumalan vertaisiksi.

1 Moos. 3:4-5. Silloin käärme sanoi naiselle: "Ei, ette te kuole. Mutta Jumala tietää, että niin pian kuin te syötte siitä, teidän silmänne avautuvat ja teistä tulee Jumalan kaltaisia, niin että tiedätte kaiken, sekä hyvän että pahan."

Kun Raamatun Jumala kielletään tavalla tai toisella (ja kielletään samalla myös tuleva tuomio), on helppoa antaa itselle lupa elää omien mielihalujen mukaan.

Valitettavaa tässä on se, että moni kokee Jumalan samanlaiseksi kuin mitä hänen omat vanhempansa ovat olleet. Joko sellaisena, että kiitos oli ansaittava tai vielä huonompana (esim.; armoton, vaativa, kiittämätön, juoppo, väkivaltainen, hyväksikäyttäjä tai fariseus,) niin ettei poika voi (tai ei halua) samaistua isäänsä, eikä tytär äitiinsä. Näistä lapsuuden olosuhteista ei juurikaan kasva minuudeltaan terveitä aikuisia ellei Kristus itse saa (yleensä jonkun lähimmäisen kautta) myöhemmin elämässä rakastaa häntä terveeksi.

Vain fariseus voi tuomita tällaisen henkilön. Oikea kristitty lähtee (voimiensa mukaan) rinnalla kulkijaksi menemättä kuitenkaan mukaan toisen synteihin.

Ps. 14:1-2. (Ps. 53:2) Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää. Herra katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa.

1 Joh. 5:9-12. Hyväksymmehän me ihmistenkin todistuksen, ja Jumalan todistus on paljon painavampi. Tämä on Jumalan todistus: hän on todistanut Pojastaan. Jokaisella, joka uskoo Jumalan Poikaan, on tämä todistus sisimmässään. Mutta jokainen, joka ei Jumalan todistusta usko, tekee hänestä valehtelijan, hän kun ei usko itse Jumalaa. Ja tämä on se todistus: Jumala on antanut meille iankaikkisen elämän, ja tämä elämä on hänen Pojassaan. Jolla on Poika, sillä on elämä. Jolla ei Jumalan Poikaa ole, sillä ei ole elämää.

Room. 1:21-24. Vaikka he ovat tunteneet Jumalan, he eivät ole kunnioittaneet ja kiittäneet häntä Jumalana, vaan heidän ajatuksensa ovat käyneet turhanpäiväisiksi ja heidän ymmärtämätön sydämensä on pimentynyt. … Sen vuoksi Jumala on jättänyt heidät mielihalujensa valtaan sellaiseen saastaisuuteen, että he keskinäisissä suhteissaan häpäisevät oman ruumiinsa.

Juud. 1:22-23. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

Sitten on kelvottomiksi itsensä kokevien joukko, sekä uskovia että maailmallisia, jotka arvelevat olevansa niin huonoja, ettei Jumalakaan voi heitä enää sietää.

1 Tim. 1:13-16. (Paavali) ... Tämä sana on varma ja vastaanottamisen arvoinen: Kristus Jeesus on tullut maailmaan pelastamaan syntisiä, joista minä olen suurin. Mutta minut armahdettiin, jotta Kristus Jeesus juuri minussa osoittaisi, kuinka suuri hänen kärsivällisyytensä on. Näin olisin myös vastedes esimerkkinä niille, jotka uskovat häneen ja saavat ikuisen elämän.

Ef. 2:4-9. Jumalan laupeus on kuitenkin niin runsas ja hän rakasti meitä niin suuresti, että hän teki meidät, rikkomustemme tähden kuolleet, eläviksi Kristuksen kanssa. Armosta teidät on pelastettu. Jumala herätti meidät yhdessä Kristuksen Jeesuksen kanssa ja antoi meillekin paikan taivaassa osoittaakseen kaikille tuleville aikakausille, kuinka äärettömän runsas on hänen armonsa ja kuinka suuri hänen hyvyytensä, kun hän antoi meille Kristuksen Jeesuksen. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä.

(Lutherin mukaan) ”Jos mielit lepyttää minut (Jumalan), älä tyrkytä minulle tekojasi äläkä ansioitasi, vaan usko Jeesukseen Kristukseen, minun ainosyntyiseen poikaani, joka on syntynyt, kärsinyt, ristiinnaulittu ja kuollut syntiesi tähden. Silloin minä otan sinut vastaan, julistan sinut vanhurskaaksi enkä lue syyksesi sitä syntiä, mikä sinussa vielä on jäljellä.”

Joh. 3:36. Sillä, joka uskoo Poikaan, on ikuinen elämä, mutta joka ei tottele Poikaa, se ei pääse näkemään elämää, vaan Jumalan viha pysyy hänen yllään.

Joh. 3:18. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

On kuitenkin myös niitä inhimillisiä kristittyjä, joissa Jeesus Kristus on saanut muotoa, niin että he säikkyvät syntiä mutta eivät syntistä ihmistä.

Ef. 2:10. Mekin olemme Jumalan tekoa, luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

Fil. 1:9-11. Rukoilen myös, että teidän rakkautenne kasvaisi ja yltäisi yhä parempaan ymmärrykseen ja harkintaan, niin että osaisitte erottaa, mikä on tärkeää, säilyisitte puhtaina ja moitteettomina odottaessanne Kristuksen päivää ja tuottaisitte Jumalan kunniaksi ja kiitokseksi runsain mitoin hyvää hedelmää, jonka saa aikaan Jeesus Kristus.

Maallistumisen eteneminen on kerrottu meille Raamatussa, joten sen ei pitäisi olla yllätys. Varsinkin juuri ennen Jeesuksen toista tulemista, maallistuminen on huipussaan.

Luuk. 18:8. ... Mutta kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä?"

Ilm. 3:1-3"Sardeksen seurakunnan enkelille kirjoita: Näin sanoo hän, jolla on Jumalan seitsemän henkeä ja seitsemän tähteä: Minä tiedän sinun tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista.

Raamattu jopa ilmoittaa, että Jumala itse lähettää eksytyksen lopun aikana. Eksytyksen tarkoitus on tehdä selkeä ero niiden välillä jotka uskovat ja jotka eivät usko.

2 Tess. 2:9-13. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden. Mutta teidän vuoksenne meillä on täysi syy aina kiittää Jumalaa, te Herralle rakkaat veljemme. Jumala on valinnut teidät ensimmäisinä pelastumaan, kun Henki pyhittää teidät ja te uskotte totuuteen.

Me voimme kuitenkin vielä tehdä parannuksen ja kääntyä (palata) Jeesuksen Kristuksen yhteyteen. Tuhlaajapojan isän tavoin (Luuk. 15:11-32) Jumala antaa lapsensa lähteä synnin teille mutta ei sittenkään häntä hylkää vaan odottaa takaisin kotiin. Koko ihmiskuntaa ajatellen Jumala vielä viivyttää tuomiopäivää, että mahdollisimman moni kääntyisi ja palaisi kotiin.

Jes. 1:18. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa.

Luuk. 15:10. Yhtä lailla, sen sanon teille, iloitsevat Jumalan enkelit yhdestäkin syntisestä, joka tekee parannuksen."

Apt. 3:19. Katukaa siis syntejänne, jotta ne pyyhittäisiin pois,

2 Kor. 7:10. Jumalan mielen mukainen murhe saa aikaan parannuksen, jota ei tarvitse katua, sillä se johtaa pelastukseen. Maallinen murhe sen sijaan tuottaa kuoleman.

Ilm. 3:3. Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista.

Kuinka me yksittäisinä ihmisinä voimme välttyä maallistumiselta?

Lukemalla sanaa (Raamattua) ja elämällä sen mukaan.

4 Moos. 15:38-39. "Käske israelilaisten tehdä viittansa kulmiin tupsut ja sitoa jokaiseen tupsuun sinipunainen lanka. Näin on tehtävä sukupolvesta toiseen. Teillä tulee olla tällaiset tupsut, jotta niitä katsoessanne muistaisitte kaikki Herran käskyt ja täyttäisitte ne. Silloin ette antaudu sydämenne ja silmienne mielihalujen valtaan, kun ne viekoittelevat teitä luopumaan minusta.

2 Tim.14-17. Pidä sinä kiinni siitä, minkä olet oppinut. Sinähän olet siitä varma, koska tiedät, keiltä olet sen oppinut. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Valvomalla (tutkimalla itseämme ja omaa vaellustamme) ja rukoilemalla.

Matt.26:41. Valvokaa ja rukoilkaa, ettette joutuisi kiusaukseen. Tahtoa ihmisellä on, mutta luonto on heikko."

1 Kor. 11:31-32. Jos me itse tutkisimme itseämme, emme joutuisi tuomittaviksi. Rangaistessaan Herra kuitenkin kurittaa meitä, jotta meitä ei yhdessä maailman kanssa lopullisesti tuomittaisi.

Lähtemällä itse lähimmäiselle rinnalla kulkijaksi, menemättä kuitenkaan mukaan hänen synteihinsä. Rinnalla kulkija voittaa toisen Kristukselle olemuksellaan ja käytöksellään (Kristus minussa), ei niinkään puheillaan.

Juud. 1:22-23. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

1 Piet. 3:15-17. vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat. Parempi on tehdä hyvää ja kärsiä, jos niin on Jumalan tahto, kuin kärsiä pahojen tekojen tähden.

Kuinka me kirkkona voimme välttyä maallistumiselta?

Kirkon vastaus maallistumiseen näyttää usein olevan mukautuminen ja ”halvan armon kaupittelu” (armo ilman Kristuksen sovintoverta, armo ilman parannuksen tekoa) vaikka juuri toisenlainen käyttäytyminen toisi tulosta. Pietarin helluntaisaarnan kohtikäyvä laki osui kuulijoiden sydämeen ja pani heidät etsimään pelastusta (Apt. 2:36-38). Tosin Stefanoksen lainsaarna sai siivosyntiset raivon valtaan eivätkä he suostuneet näkemään tuomionalaista tilaansa (Apt. 7:51-54).

Osa Suomen Luterilaisen kirkon johdossa olevista näyttäisi pitävän omia mielipiteitään Raamatun sanomaa tärkeämpänä.

Kirkko tekee parannuksen vain jos sen yksittäinen jäsen, eli me, teemme parannuksen.

Minun rukoukseni on pitkään jo ollut; Herra, murra ja muuta sinulle kelpaamattomien palvelijoidesi sydän. Herra, elleivät he suostu sinun johtosi alle, siirrä heidät syrjään ja aseta heidän paikalleen toinen, kelvollisempi. Niin kuin sinä siirsit Saulin syrjään ja asetit Daavidin hänen tilalleen.

Esimerkki parhaillaan menossa olevasta maallistumisesta;

Pieni "vapaa"-ajattelijain liitto on kanteluillaan saanut aikaan sen, että puolustusministeriön 8.5.2014 asettama työryhmä on esittänyt muun muassa seuraavaa: Eettisen opetuksen puolustusvoimissa pitää jatkossa olla uskonnotonta, tunnustuksetonta ja julistuksetonta. Hartaudet ja jumalanpalvelukset siirretään vapaa-ajalle, ne eivät saa kuulua palvelukseen.

Uudet käytännöt astuvat voimaan heinäkuun 2015 saapumiserästä. Esimerkki uudesta käytännöstä (työryhmän raportista);

”Mitä tulee muihin uskonnollisiksi katsottaviin tilaisuuksiin, kuten esimerkiksi ruokarukouksiin, työryhmä esittää, että Pääesikunta antaa niiden osalta toimintaohjeet, jotka toteuttavat uskonnonvapauden.”

Työryhmä kuunteli vapaa-ajattelijain liiton pääsihteeriä ja kenttäpiispaa tasavertaisina toimijoina.

"Vapaa"-ajattelijain tosiasiallinen tavoite on ilmeisesti häätää sotilaspapit pois puolustusvoimista.

(Varmistamattoman tiedon mukaan) Kenttäpiispa edustaa ihmisryhmää, joka on vuosittain vajaa 30 000 varusmiestä + henkilökunta. Ilkka-lehden (6.1.2015) mukaan "Pääkaupunkiseudun ateistit ry:n tiedotteessa ... kerrotaan, että Liiton jäsenmäärä on viimeisen kolmen vuoden aikana pudonnut noin 20 prosenttia (1983->1577)". Enimmilläänkin tässä ateistien liitossa on ollut jäseniä alle 2000! Silti työryhmän esityksissä kaikuu voimakkaasti ateistien ääni.

Edellisen pastoreiden toiminnan rajausyrityksen Jumala käänsi voitoksi. Esim. Utin tulojumalanpalvelukseen halusi tulla sellaisiakin, jotka eivät kirkkoon kuuluneet!

Kommentteja Mormonin kirjaan (kirjan suomenkieliseen versioon)

Kirjan kansi

Kirjan kannessa lukee seuraavasti; "Mormonin kirja / Toinen todistus Jeesuksesta Kristuksesta".

Seuraavissa kommenteissa yritän selvittää, onko kyseessä;

Raamatun kanssa yhtäpitävä todistus Jeesuksesta Kristuksesta.

Vai onko kyseessä Paavalin kirjeessään Galatalaisille mainitsema toisenlainen todistus.

Gal. 1:6-9 Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu.

Miksi Paavali pitää toisenlaisen evankeliumin kirjoittajaa / levittäjää kirottuna? Siksi, että toisenlainen evankeliumi (toisenlainen todistus Jeesuksesta Kristuksesta) ei ketään pelasta, vaan se vie kauemmaksi Pelastajasta ja pelastuksesta.

Yleistä tietoa Joseph Smith nuoremmasta, joka ilmoittaa salaisiksi jääneiden näkykivien avulla kääntäneensä salaisiksi jääneiden metallilevyjen kirjoituksen Mormonin kirjaksi.

Näkykiviä, mikäli sellaisia on edes olemassa, on kristillisissä piireissä pidetty välineinä, joilla harjoitetaan taikuutta sillä näkykivien käyttö on lähellä spiritismiä. Näkykivet ovat eri asia kuin Vanhan Testamentin ylipapin rintakilvessä olleet urim ja tummim, joilla arvottiin kyllä ja ei –vastaukset. Joseph Smith saneli näkykiviensä avulla Mormonin kirjan tekstin nopeudella, jolla se ehdittiin kirjoittaa ylös.

Netissä oleva Wikipedia kertoo yleisellä tasolla Joseph Smith nuoremman historian, joka Mormonin kirjan on sanellut. Joseph Smithin historia ei anna kovin luotettavaa kuvaa kirjoittajan rehellisyydestä.

Oma aikaisempi tietoni Joseph Smithistä on perustunut hänen tekemäänsä käännökseen egyptiläisestä kuolleiden kirjasta. Aikana, jolloin egyptiläisiä hieroglyfejä ei vielä osattu tulkita, Joseph Smithille tuotiin kyseinen teksti käännettäväksi, koska kuultiin, että hän mahdollisesti osaisi hieroglyfejä tulkita. Hän käänsikin sen, väittäen sen olevan Aabrahamin kirja. Tutkijat tosin ihmettelivät, miten joku hieroglyfimerkki sisälsi Joseph Smithin kääntämänä valtavasti tietoa ja monet merkit yhdessä vain vähän tietoa. Lisäksi Smithin tekemästä käännöksestä ei ollut apua muiden hieroglyfien kääntämisessä. Asia ratkesi sen jälkeen, kun hieroglyfejä opittiin lukemaan. Joseph Smithin käännettäväksi tuotu kirjoitus ei ollut missään tekemisissä Aabrahamin kanssa, vaikka Joseph Smith niin väitti, vaan se on ns. kuolleiden kirja, joka laitettiin palsamoitujen ruumiiden mukaan ohjeeksi tuonpuoleiselle matkalle. Tämä episodi / yksityiskohta kertoo ainakin minulle sen, ettei Joseph Smith nuorempaan eikä hänen näkykiviensä avulla tekemiin käännöksiin voi varauksetta luottaa.

Joseph Smith väittää sanelleensa Mormonin kirjan sisällön käyttäen näkykiviä. Hänelle näytettiin ulkopuolisen henkivallan (Mormonin kirjan mukaan kuollut ihminen, joka aikaisemmin oli ollut enkelinä taivaassa) toimesta kaikki se, mitä hänen tuli kirjoittaa. Toinen vaihtoehto, että hän olisi keksinyt kaiken itse, on myös mahdollinen.

Tässä mielessä Mormonin kirja on lähtökohdiltaan samantyyppinen kuin Koraani, joka myös on kirjoitettu yhden henkilön saamien näkyjen perusteella. Raamatussa on sen sijaan sellaisia useamman henkilön kirjoituksia noin 2000 vuoden ajalta, jotka eivät ole ristiriidassa keskenään. Raamatun teksteissäkin on paljon ulkopuolisen lähteen ilmoitusta, lähteen joka sanoo itseään Jumalaksi. Raamatun tapahtumat ja henkilöt voidaan luotettavasti jäljittää historiallisiksi tapahtumiksi. Sen sijaan Mormonin kirjan kertomista tapahtumista ja henkilöistä ei ole olemassa historiallista tietoa.

Joudun miettimään, uskonko yhden henkilön saamaa ilmoitusta vai useamman henkilön eri aikoina saamaa yhtenäistä ilmoituskokonaisuutta. Ja jos uskon yhden henkilön saaman ilmoituksen oikeaksi, mistä tiedän, uskoisinko Mormonin kirjaa vai esim. Koraania?

Mormonin kirjan johdanto

Huomioita;

Mormonin kirjassa; "Mormonin kirja on Raamattuun verrattava pyhä kirja."

Kommentti; Mormoneille näin onkin. Raamattuun uskoville se on ollut ja on edelleenkin Raamatun ilmoituksesta poikkeava "toisenlainen evankeliumi".

Mormonin kirjassa; Mormonin kirja sisältää ikuisen evankeliumin täyteyden.

Kommentti;

Mormonin kirjaa lukiessani tulin siihen käsitykseen, että siitä puuttuu tärkeitä osia, jotka Raamatun mukaan ovat ikuisessa evankeliumissa oleellisia. Esim. Jeesuksen uhrikuolema ristillä juuri pääsiäisenä sekä ehtoollinen saavat merkityksen vasta Vanhan testamentin pääsiäisen ja uhrikäytännön kautta. Mormonin kirjan henkilöt eivät pääsiäistä vietä, eivät vaikka he väittävät olevansa Israelin kansaan kuuluvan Joosefin heimon jälkeläisiä, joiden velvollisuutena oli pääsiäistä viettää. Oikeastaan Mormonin kirjasta ei ilmene mitään juutalaisuuteen erityisesti liittyvää. Uhraaminen ja temppeli, jotka kyllä mainitaan, oli juutalaisille sallittu vain Jerusalemissa.

Lisäksi Mormonin kirja antaa Raamatussa kerrotulle evankeliumille vain ajallisen merkityksen, sillä Mormonikirkon opin mukaan Joseph Smithin 1800-luvulla saama uusi evankeliumi korvaa aikaisemman, Raamatussa ilmoitetun evankeliumin.

Mormonikirkossa julistetun evankeliumin sisältö poikkeaa Raamatun ilmoittamasta evankeliumista merkittävästi. Mormonikirkko käyttää samoja sanoja, kuin mitä Raamatussa on, antaen sanojen sisällölle erilaisen merkityksen. Tämän havainnon tein luettuani läpi Mormonin kirjan selityksineen.

Mormonin kirjassa; Mormonin kirja kertoo ihmisille, mitä heidän on tehtävä saadakseen rauhan tässä elämässä ja iankaikkisen pelastuksen tulevassa elämässä.

Kommentti;

Raamattu kertoo nämä asiat, joten miksi tarvittaisiin toinen kirja kertomaan samat asiat uudelleen, varsinkin, jos uudelleenkerronta on ristiriitainen Raamatun kanssa. Molemmat kerronnat (Raamattu ja Mormonin kirja) eivät voi samanaikaisesti, pelastusilmoituksen osalta, olla totta.

Lisäksi Mormonin kirja kertoo miehistä ja miesten käymistä sodista. Naisia ei mainita johtotehtävissä, ei kertomusten päähenkilöinä eikä naisista ja heidän elämästään kerrota juuri muutenkaan.

Mormonin kirjassa; Mormonin kirja perustuu kultalevyjen tekstiin (myös pronssilevyjen). Levyt on nähnyt Smithin lisäksi 11 muuta henkilöä.

Kommentti;

Näistä yhdestätoista on tiettävästi kolme kertonut nähneensä levyt vain näyssä ja muista lähes kaikki ovat myöhemmin peruneet sen, että olisivat levyjä nähneet. (Wikipedia, josta tämä tieto on otettu, kertoo toisessa kohden, etteivät ao. henkilöt olisi lausuntoaan peruuttaneet.)

On epätodennäköistä, että Jumalan toiminta olisi oletettujen kultalevyjen taustalla. Nehän kertovat tapahtumista, jotka eivät tuo mitään lisämerkitystä jo olemassa olevaan kristilliseen sanomaan – päinvastoin ne pyrkivät muuttamaan kristillistä sanomaa aivan toisenlaiseksi. Kansoista, joista levyt kertovat, ei ole historiallisia jälkiä olemassa. Amerikassa 1800 luvulla, ennen kuin Smithille nämä Mormonin levyt annettiin, oli Raamattu saatavissa täydellisenä. Toisin sanoen; Mormonin kirja on kristillisen opin ja sen leviämisen kannalta täysin turha.

Mormonin kirjassa; Mormonin kirjassa mainitaan nimeltä Jumala, Iankaikkinen Isä, Jeesus Kristus ja Pyhä Henki.

Kommentti;

Mielenkiintoista oli selvittää, missä tarkoituksessa ja yhteydessä em. nimet on Mormonin kirjassa mainittu. Evankelista Matteus on kirjannut seuraavat Jeesuksen lausumat sanat;

Matt. 7:20-23. Hedelmistä te siis tunnette heidät. "Ei jokainen, joka sanoo minulle: 'Herra, Herra', pääse taivasten valtakuntaan. Sinne pääsee se, joka tekee taivaallisen Isäni tahdon. Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!'

Ja yksi Vanhan testamentin kymmenestä käskystä kuuluu;

2. Moos. 20:7. Älä käytä väärin Herran, Jumalasi, nimeä, sillä Herra ei jätä rankaisematta sitä, joka käyttää väärin hänen nimeään.

Kirjan johdannossa viitataan näiden nimien käytön yhteydessä kirjan kohtaan, Moroni 10:3-5.

(Moroni 10:3-5.) "Katso, minä tahtoisin kehottaa teitä näitä asioita lukiessanne – jos on Jumalan viisauden mukaista, että saatte ne lukea – muistamaan, kuinka armollinen Herra on ollut ihmislapsille Aadamin luomisesta aina siihen aikaan asti, kun te saatte nämä asiat ja pohdiskelemaan sitä sydämessänne. Ja kun te nämä saatte, minä tahtoisin kehottaa teitä kysymään Jumalalta, iankaikkiselta Isältä, Kristuksen nimessä, eivätkö nämä asiat ole totta; ja jos te kysytte vilpittömin sydämin, vakain aikein, Kristukseen uskoen, hän ilmoittaa niistä teille totuuden Pyhän Hengen voimalla. Ja Pyhän Hengen voimalla voitte tietää totuuden kaikesta."

Kyseiset jakeet, erillisinä luettaessa, kuulostavat Raamattuun uskovan kristitynkin mielestä oikeilta. Mutta mihin kyseisillä jakeilla kirjassa viitataan? Niillä viitataan Moronin aikaisemmin kertomiin iljettävyyksiin (Moroni 8:8-10), sekä sellaisiin asioihin, jotka ovat ristiriidassa Raamatun ilmoituksen kanssa.

Mormonin kirjassa; Mormonin kirjan mukaan Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko (MAP-kirkko, Mormonikirkko) on Jumalan Valtakunta, perustettu maan päälle valmistautumiseksi Messiaan toista tulemista varten.

Kommentti;

Raamattu kertoo Jumalan valtakunnasta toisin. Jumalan valtakunta on jokaisen sellaisen ihmisen sydämessä, joka on omalle kohdalleen hyväksynyt Jeesuksen Kristuksen sovitustyön ristillä, riippumatta siitä, mihin uskonnolliseen ryhmittymään henkilö on aikaisemmin kuulunut.

Messiaan odotus on yleistä. Mormonien lisäksi myös Islam odottaa messiastaan, Mahdia.

Profeetta Joseph Smithin todistus

Huomioita;

Mormonin kirjassa; Smith kertoo, että hänen luokseen tuli Jumalan lähettämä Moroni-niminen sanansaattaja (kuollut ihminen, joka oli taas taivaassa), joka kertoi kultalevyistä ja levyissä olevan tekstin kääntämistä varten olevista kivistä.

Kommentti;

Jo lähtökohta kuulostaa oudolta Raamatun ilmoituksen valossa. Joseph Smith ei ole ainoa "jumalan mies", joka on käyttänyt taikuutta tai taikakaluja tekstien kääntämisessä. On ihmisiä (meedioita), jotka pakkotoimisesti automaattikirjoituksella kirjoittavat henkimaailmasta annettuja viestejä ollessaan tämän vieraan hengen valtaamina. Meediot itse puhuvat tästä tilastaan valaistumisena. Raamatun ilmoitus edellyttää yksiselitteisesti pysymään erossa tällaisista meedioista ja taikakaluista. Lisäksi Raamatun ilmoitus edellyttää pysymään erossa vainajien hengistä.

Mormonin kirjassa; Käännöstyön jälkeen Moroni tuli hakemaan levyt takaisin itselleen.

Kommentti;

Tuntuu oudolta, että metallilevyt, joihin Mormonin kirja perustuu ja jotka maan päällä olleet ihmiset olisivat tehneet, olisi otettu taivaaseen. Uskontojen tarustossa näin voi tapahtua mutta Raamatun kertomukset eivät tue tällaista. Jumala ei Raamatun mukaan toimi näin.

Lyhyt selvitys Mormonin kirjasta

Huomioita;

Mormonin kirjassa; "Tähän suomenkieliseen käännökseen on korjattu Mormonin kirjan englanninkielisissä käännöksissä olleet virheet."

Kommentti;

Raamatun käännöksien tekstit pyritään palauttamaan merkitykseltään mahdollisimman lähelle niiden alkuperäistä (heprean-, aramean- ja kreikankielistä) kirjoitusasua. Mormonin kirjassa kehitys kulkee toiseen suuntaan. Tämä onkin Mormonikirkon opin mukaista, sillä heidän johtajansa (Mormonikirkon presidentti) voi saada aikaisemmin saadun ilmoituksen korvaavia ilmoituksia jumalaltaan. Tämä oppikäytäntö antaa mahdollisuuden muuttaa alkuperäisiä kirjoituksia mielin määrin. Tämän oppikäytännön mukaisesti on kristillisen Raamatun sisältökin korvattu Mormonikirkon opin sisältävällä opilla.

Ensimmäinen Nefin kirja

Huomioita; Huomio kiinnittyy nimeen "Nefi". Tuntuu oudolta, jos Juudean maassa eläneellä, Jumalaa pelkäävällä israelilaisella olisi ollut kyseinen nimi. Sanalla "nepilim" (lausutaan "nefilim") nimitettiin niitä ennen vedenpaisumusta olleita langenneita enkeleitä, jotka Jumala sulki syvyyteen odottamaan tuomiotaan. Raamatun henkilöillä yhdelläkään ei ole ollut käytössä "Nefi" –nimeä.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 1:2); Nefi eli Jerusalemissa kuningas Sidkian aikana. Nefi totesi; "Minä teen aikakirjan isäni kielellä."

Kommentti;

Tuohon aikaan Israelissa puhuttiin vielä hepreaa ja ympärysvaltioiden kauppakielenä oli aramea. Nefin levyt olisi siis pitänyt kirjoittaa hepreankielellä eikä egyptiläisillä hieroglyfeillä. Koska Levyjen kääntäjä Joseph Smith ei tiettävästi osannut hepreaa, hän joutui siksi käyttämään vainajalta saamiaan näkykiviä näiden levyjen kääntämisessä hepreasta / Egyptin hieroglyfeistä englanniksi. Myöhemmin kuitenkin ilmenee (Moosia 1:4), että Nefi olisi kirjoittanut levyt käyttäen egyptiläisiä hieroglyfejä. Joseph Smith ei tosin osannut kääntää niitäkään. Vielä myöhemmin ilmenee (Mormon 9:33), että syy, miksi hieroglyfejä käytettiin, oli se, että heprea olisi vienyt liian suuren tilan levyissä, joten käytettiin vähemmän tilaa vieviä hieroglyfejä. Tämäkin on outoa, sillä asian pitäisi pikemminkin olla toisin päin.

Näkykivet, joilla käännös metallilevyjen merkinnöistä englanniksi tehtiin, olisivat erittäin hyödyllinen taikakalu. Kuitenkin tällaisia taikakaluja tuntuu olevan vain saduissa. Sen sijaan ei ole satua, että henkivallat (joista Jumala on käskenyt meidän pysymään erossa) kykenevät tällaista käännöstyötä tekemään joko näkykivien avulla tai ilman niitä.

1. Aik. 10:13-14. Näin kuoli Saul, koska hän oli luopunut Herrasta eikä ollut totellut hänen sanaansa. Saul oli myös hakenut neuvoa vainajien hengiltä eikä Herralta. Siksi Herra antoi hänen kuolla ja siirsi kuninkuuden Daavidille, Iisain pojalle.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 2:7 ja 7:22); Nefin isä Lehi uhraa Herralle erämaassa.

Kommentti;

Jumalalle uhrattiin vain Jerusalemin temppelissä, jossa Leeviläisillä papeilla oli siihen yksinoikeus. Vaikka Lehi tunsi Jumalan tahdon, rikkoo hän tässä tietoisesti Jumalan käskyä vastaan. Jumala oli luvannut olla uhraajalle suosiollinen vain, jos uhri tuotiin pyhäkköteltalle (myöhemmin pyhäkköteltan sijaan rakennettuun temppeliin Jerusalemissa).

3. Moos. 1:1-5. Herra kutsui Mooseksen pyhäkköteltan luo ja puhui hänelle teltan sisältä näin: "Sano israelilaisille: Aina kun joku teistä tahtoo tuoda Herralle uhrilahjaksi karjaeläimen, hän voi tuoda naudan, lampaan tai vuohen. Jos hän tahtoo antaa polttouhriksi naudan, hän ottakoon virheettömän sonnin ja tuokoon sen pyhäkköteltan ovelle, jotta Herra olisi hänelle suosiollinen. … Hän teurastakoon sonnin siellä Herran edessä, ja papit, Aaronin jälkeläiset, tuokoot uhriveren ja vihmokoot sen joka puolelle alttaria, joka on pyhäkköteltan oven edessä.

3. Moos. 17:1-7. Herra sanoi Moosekselle: "Sano Aaronille, hänen pojilleen ja kaikille israelilaisille: Näin on Herra käskenyt: Jos joku israelilainen teurastaa sonnin, lampaan tai vuohen joko leirissä tai sen ulkopuolella eikä tuo sitä pyhäkköteltan ovelle luovuttaakseen sen uhrilahjana Herralle telttamajan edessä, hänet on katsottava verivelan alaiseksi. Hän on vuodattanut verta, ja hänet on poistettava kansansa keskuudesta. Israelilaiset eivät siis enää saa teurastaa eläimiään missä tahansa ulkosalla, vaan heidän on tuotava ne papille Herran eteen pyhäkköteltan ovelle ja teurastettava ne siellä Herralle omistettuina yhteysuhreina. Pappi vihmokoon veren Herran alttarille pyhäkköteltan oven luona ja polttakoon rasvan tuoksuvana uhrina, joka on Herralle mieluisa. Israelilaiset eivät enää eläimiä teurastaessaan saa omistaa niitä aavikon paholaisille, joita he ovat minusta luopuneina palvoneet. Tämä on heille pysyvä määräys sukupolvesta toiseen.

Raamatun mukaan Lehi ei uhrannut Jumalalle vaan aavikon paholaisille.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 4:11); Henki käski Nefin murhata sukulaisensa Laban.

Kommentti;

Kuinka toisella tavalla menettelikään Raamatun kertoman mukaan Daavid, vaikka hänelläkin oli mahdollisuus surmata vihollisensa Saul. Jos henki käskee murhata jonkun, se henki ei ole Jumalan Henki. Raamatun käsky kieltää tappamisen.

2. Moos. 20:13. Älä tapa.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 5:22); Nefi kulki lupauksen maata kohti.

Kommentti;

Maa, jonka Jumala oli luvannut ikuiseksi perintöosaksi israelilaisille, myös Joosefin sukukuntaan kuuluvalle Nefille, oli Kanaanin maa. Amerikka, johon Nefi oli nyt matkalla, ei ollut Jumalan Israelille lupaamaa maata.

Sama ajatus Amerikasta lupauksen maana esiintyy kirjan kohdissa (2. Nefi 17:55 ja 3. Nefi 20:14), jossa Nefi sanoo; "… kunnioittakaa isäänne ja äitiänne, että saisitte elää kauan siinä maassa, jonka herra teidän (Mormonin kirjan) Jumalanne teille antaa." Lähes vastaava kohta löytyy Raamatusta, 2. Moos. 20:12 ja 5. Moos. 5:16 kohdista. Raamatussa luvatulla maalla tarkoitetaan yksiselitteisesti Kanaanin maata. Jumala on luvannut israelilaisille ja heidän jälkeläisilleen Kanaanin maan, ei muita maita.

Edelleen sama Raamatun Jumalan ilmoituksen vastaisuus toistuu 3. Nefi 20:14 kohdassa, jossa Mormonin kirjan kansan keskuuteen tullut Mormonikirkon Jeesus sanoo "Ja Isä on käskenyt minua antamaan teille tämän maan perinnöksenne."

Mormonin kirjassa (1. Nefi 10 5-10); Lehi puhuu profeetoista, jotka ovat ennustaneet Messiaasta ja ennustaa itse (Raamattuun myöhemmin kirjoitettavia yksityiskohtaisia sanamuotoja käyttäen,) mitä Johannes Kastaja aikoinaan tulisi sanomaan.

Kommentti;

Kaikki Vanhan testamentin profeetat, jotka ovat puhuneet tulevasta Messiaasta, puhuivat Messiaasta kätketysti. Tämän vuoksi on outoa, että Lehi, Nefin isä ja myöhemmin myös muut hänen jälkeläisensä, olisivat profetoineet luetellen yksityiskohtaisesti pitkiä pätkiä Uuden testamentin tekstejä, joita ei tuolloin ollut vielä edes kirjoitettu. Herää ajatus, että Smith (tai Smithin takana oleva henkivalta) olisi kopioinut tekstejä Mormonin kirjaan käytössään olevasta Raamatusta mutta muuttaen niitä omiin tarkoituksiinsa sopiviksi.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 11:32-36); "Ja minä, Nefi, näin, että hänet korotettiin ristille ja surmattiin maailman syntien tähden. … Tällainen on oleva kaikkien niiden … tuho, jotka taistelevat Karitsan kahtatoista apostolia vastaan."

Kommentti;

Raamatussa kerrotun evankeliumin tärkein tapahtuma mainitaan vain yhdellä lauseella. Jeesuksen ylösnousemista ja Pyhän hengen vuodatusta ei kirjassa mainita ollenkaan.

Mormonin kirja jättää epäselväksi, tarkoitetaanko kirjan tässä kohdassa Israelissa olevia 12 opetuslasta vai Amerikassa olevia (Mormonikirkon Jeesuksen) 12 opetuslasta.

Raamatun mukaan maailma taistelee Jumalaa ja hänen Poikaansa vastaan, ei niinkään apostoleja vastaan.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 12:3); "näin monia (lupauksen maan) kaupunkeja, niin etten edes laskenut niitä."

Kommentti;

Israelissa ja muuallakin on arkeologisissa kaivauksissa löydetty ao. ajankohdan raunioituneita kaupunkeja. Sen sijaan Nefin mainitsemista kaupungeista ei tiettävästi ole löydetty jälkeäkään.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 15:35); "tuo kauhea helvetti, josta olen puhunut ja Perkele on sen valmistaja;"

Kommentti;

Raamatun mukaan perkele ei ole valmistanut helvettiä, vaan helvetti on valmistettu perkeleelle ja perkeleen enkeleille rangaistuspaikaksi. Perkele ei rääkkää ketään helvetissä vaan Perkele tulee itse aikanaan olemaan helvetissä kärsimässä tuomiotaan. Tämä sama Mormonikirkon virheellinen ajatus toistuu myöhemminkin kohdassa 2. Nefi 2:29, jossa kerrotaan mm.; "ettekä valitse iankaikkista kuolemaa lihan tahdon ja siinä olevan pahuuden mukaisesti, joka antaa Perkeleen hengelle vallan orjuuttaa viedäkseen teidät alas helvettiin, jotta hän voisi hallita teitä omassa valtakunnassaan." ja Alma 41:4; "herätetään loputtomaan onneen perimään Jumalan valtakunta tai loputtomaan kurjuuteen perimään Perkeleen valtakunta,"

Myöhemmin (2. Nefi 9:16) kuitenkin kerrotaan, että Perkele ja hänen enkelinsä joutuvat ikuiseen tuleen, joka on heille valmistettu.

Mormonin kirjassa helvetillä (joka Mormoneilla on eri asia kuin ikuinen tuli) tarkoitetaan ruumiillisen kuoleman jälkeistä olotilaa ja siellä Mormonin kirjan mukaan Perkeleellä olisi valta kiusata kadotettuja. Tämä on vastoin Raamatun ilmoitusta.

Ruumiillisen kuoleman jälkeinen olotila (kadotus) ei ole Perkeleen valtakuntaa, vaikka Mormonin kirja niin väittää. Raamatun mukaan kadotuksessa sitä, joka ei ole valinnut anteeksiantoa Kristuksessa, kohtaavat hänen omat tekonsa ja tekemättä jättämisensä.

Kol. 3:25. Väärintekijä saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

1. Piet. 1:17. Ja jos kerran te rukoillessanne kutsutte Isäksi häntä, joka puolueettomasti tuomitsee kunkin hänen tekojensa mukaan, niin eläkää jumalanpelossa tämä muukalaisuutenne aika.

Matt. 25:41-45. "Sitten hän (Kuningas) sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen. Minun oli nälkä, mutta te ette antaneet minulle ruokaa. Minun oli jano, mutta te ette antaneet minulle juotavaa. Minä olin koditon, mutta te ette ottaneet minua luoksenne. Minä olin alasti, mutta te ette vaatettaneet minua. Minä olin sairas ja vankilassa, mutta te ette käyneet minua katsomassa.' "Silloin nämäkin kysyvät: 'Herra, milloin me näimme sinut nälissäsi tai janoissasi, kodittomana tai alasti, tai sairaana tai vankilassa, emmekä auttaneet sinua?' Silloin hän vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette jättäneet tekemättä yhdelle näistä vähäisimmistä, sen te olette jättäneet tekemättä minulle.'

Jaak. 5:1-3. Kuulkaa, te rikkaat! Itkekää ja valittakaa kurjuutta, joka tulee osaksenne. Teidän rikkautenne on lahonnut ja teidän vaatteenne ovat koin syömiä. Teidän kultanne ja hopeanne on ruosteessa. Niiden ruoste on todistava teitä vastaan, ja se syö lihaanne kuin tuli.

Mormonin kirjassa (1. Nefi 17:41); "Herra … lähetti tulisia lentäviä käärmeitä heidän (israelilaisten) keskuuteensa, ja kun heitä purtiin, hän valmisti heille keinon parantua; eikä heidän tarvinnut tehdä muuta kuin katsoa;"

Kommentti;

Tämä tapahtuma on kerrottu paljon täydellisemmin ja ilman käärmeiden ylistysmäistä kuvailemista Raamatun kohdassa 4. Moos. 21:4-9.

Toinen Nefin kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (2. Nefi 2:23-25); "Eikä heillä (Aadamilla ja Eevalla) olisi ollut lapsia; niinpä he olisivat jääneet viattomuuden tilaan, kokematta iloa, sillä he eivät tunteneet kurjuutta; tekemättä hyvää, sillä he eivät tunteneet syntiä. … Aadam lankesi, jotta ihmisiä voisi olla, ja ihmiset ovat, jotta heillä voisi olla ilo."

Kommentti;

Mormonin kirjan teksti on vastoin Raamatun opetusta. Jumalahan loi Aadamin ja Eevan mieheksi ja naiseksi sekä antoi heille käskyn lisääntyä (1. Moos. 1:27-28). Ja kaikki tämä tapahtui jo ennen syntiinlankeemusta.

Lisäksi Mormonin kirja väittää, että vasta syntiinlankeemus toi ihmiskunnalle ilon. Raamatun mukaan syntiinlankeemus toi ihmisille kuoleman ja murheen.

1. Moos. 1:27-28. 27. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät. Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu."

1. Moos. 3:16-19. 16. Naiselle hän (Jumala) sanoi: Minä teen suuriksi sinun raskautesi vaivat, ja kivulla sinä olet synnyttävä lapsesi. … Ja miehelle hän sanoi: … olkoon maa sinun takiasi kirottu. Kovalla työllä sinun on hankittava siitä elantosi niin kauan kuin elät. … Otsa hiessä sinun on hankittava leipäsi,

Mormonin kirjassa (2. Nefi 2:29); "ettekä valitse iankaikkista kuolemaa lihan tahdon ja siinä olevan pahuuden mukaisesti, joka antaa Perkeleen hengelle vallan orjuuttaa viedäkseen teidät alas helvettiin, jotta hän voisi hallita teitä omassa valtakunnassaan."

Kommentti;

Raamatun mukaan helvetti ei ole perkeleen valtakuntaa. Perkele voi kiusata ja eksyttää ihmisiä vain niin kauan, kun he ovat elossa ihmisinä.

Ilm. 12:10-13. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt.

Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan …

1. Piet. 5:8-9. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Vastustakaa häntä, uskossa lujina! Tiedättehän, että veljenne kaikkialla maailmassa joutuvat kokemaan samat kärsimykset.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 5:14); "Ja minä, Nefi, otin Labanin miekan ja tein sen mallin mukaisesti monta miekkaa, ettei vain se kansa, jota nyt kutsuttiin lamanilaisiksi, mitenkään kävisi kimppuumme ja hävittäisi meitä;"

Kommentti;

Edellä oleva kuulostaa Raamatun valossa siltä, ettei Nefi luottanut Jumalaan. Raamatun mukaan, aina kun israelilaiset luottivat Jumalaan, he voittivat vihollisensa, ilman miekkoihin turvautumista. Aina kun turvauduttiin miekkoihin Jumalan sijasta, Israel joutui häviöön ennemmin tai myöhemmin.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 5:21); "Ja hän oli saattanut kirouksen … tulemaan heidän päällensä … Herra Jumala muutti heidän ihonsa mustiksi."

Kommentti;

Yllä oleva tarkoittaa sitä, että Amerikassa olisi ollut lukuisia mustaihoisia asukkaita 560 eKr. alkaen. Amerikassa ei tiettävästi ole ollut mustaihoisia asukkaita ennen kuin sinne tuotiin orjia.

Mustaihoisen (tai tummaihoisen) ihmisen ihon tummuus ei myöskään ole kirouksen seurausta, vaikka Mormonin kirja niin väittää.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 6:1); "Nefin veljen Jaakobin sanat, jotka hän puhui Nefin kansalle: …"

Kommentti;

Mormonin kirjan Jaakob puhuu kirjan tässä kohdassa lainaten Vanhasta testamentista mm. Jesajan kirjaa (joka Nefin kansalla oli mukana), mutta tehden siihen omia ilmestyksiään. Jaakob, Nefin veli tuo julistuksessaan uuden, Raamatusta poikkeavan opin 2. Nefi 9:10-27. Tähän oppiin mahdollisesti liittyy Mormonien tapa kastattaa itsensä kuolleiden sukulaistensa ja muidenkin ihmisten puolesta, jotta näillä olisi mahdollisuus pelastua.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 9:7); Jos ensimmäinen tuomio olisi jäänyt voimaan, … "tämä liha olisi joutunut äitiinsä maahan lahoamaan ja hajoamaan ollakseen enää nousematta."

Kommentti;

Raamatun mukaan ensimmäinen tuomio on edelleen voimassa. Ihmisen on kuoltava. Vasta Raamatun Jeesuksessa Kristuksessa tämä tuomio kumoutuu ja se kumoutuu jokaisen sellaisen yksittäisen ihmisen kohdalla, joka hyväksyy omalle kohdalleen Kristuksen sijaissovituksen ristillä.

Tämä Mormonin kirjan kohta voi olla yksi peruste sille Mormonikirkon opille, että "tämä liha" olisi ylösnousemuksessa liha- ja luuruumis.

1. Moos. 2:16-17 (ed. käännös). Ja Herra Jumala käski ihmistä sanoen: "Syö vapaasti kaikista muista paratiisin puista, mutta hyvän- ja pahantiedon puusta älä syö, sillä sinä päivänä, jona sinä siitä syöt, pitää sinun kuolemalla kuoleman".

Joh. 3:18. Sitä, joka uskoo häneen (Raamatun Jeesukseen Kristukseen), ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu (pysyy tuomion alaisena), koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 9:8); "Sillä katso, ellei liha enää koskaan nousisi, meidän henkemme täytyisi joutua sen enkelin alaisuuteen, joka lankesi iankaikkisen Jumalan edestä ja tuli Perkeleeksi, ollakseen enää nousematta."

Kommentti;

Raamatun mukaan Perkeleen valta ulottuu ihmisiin vain niin kauan, kun he ovat täällä maailmassa elossa. Vaikka ihminen ruumiillisen kuolemansa jälkeen joutuisikin kadotukseen, ei hän siellä kohtaa Perkelettä, vaan hän kohtaa ne teot ja tekemättä jättämiset, joita hän elossa ollessaan on harjoittanut.

Room. 2:11-12. … Jumala ei tee eroa ihmisten välillä. Ne, jotka ovat tehneet syntiä lakia tuntematta, myös tuhoutuvat laista riippumatta. Ne taas, jotka ovat lain tuntien tehneet syntiä, myös tuomitaan lain nojalla.

Kol. 3:25. Väärintekijä saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

Jaak. 5:1-3. Kuulkaa, te rikkaat! Itkekää ja valittakaa kurjuutta, joka tulee osaksenne. Teidän rikkautenne on lahonnut ja teidän vaatteenne ovat koin syömiä. Teidän kultanne ja hopeanne on ruosteessa. Niiden ruoste on todistava teitä vastaan, ja se syö lihaanne kuin tuli.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 10:7-8); "Mutta katso, näin sanoo (Mormonin kirjan) Herra Jumala: Kun tulee aika, jolloin he uskovat minuun, että minä olen Kristus, silloin minä olen tehnyt heidän isiensä kanssa liiton, että heidät tuodaan lihassa, maan päällä, takaisin omiin perintömaihinsa. Ja tapahtuu, että heidät kootaan pitkästä hajaannuksestaan meren saarilta ja maan neljältä ääreltä"

Kommentti;

Tämä Nefin ennustus on mennyt pieleen. Israel on koottu omaan maahansa, vaikka se ei vielä usko Messiaaseen. Raamattu sen sijaan ennustaa oikealla tavalla Israelin kansan kokoamisen omaan maahansa. Samaa tarkoittavat pieleen menneet ennustukset ovat myös Mormonin kirjan kohdissa 2. Nefi 25:15-17 ja 2. Nefi 30:7.

Mormonin kirjan ennustusten pieleen menon voi ymmärtää, koska ennustus on kirjoitettu v. 1823 ja silloin ei Joseph Smith (eivätkä henkivallat) voineet arvata, että Israelin valtio tulee muodostumaan maallisena valtiona.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 29:8-9); "Minkä vuoksi nurisette siksi, että saatte enemmän minun sanaani? Ettekö tiedä, että kahden kansakunnan todistus on teille todisteena siitä, että minä olen Jumala, … Sen vuoksi minä puhun samat sanat yhdelle kansakunnalle kuin toisellekin. … Ja minä teen tämän osoittaakseni monille, että minä olen sama eilen, tänään ja ikuisesti …"

Kommentti;

Raamatun Jumala kyllä puhuu edelleenkin profeettojensa kautta, niin Hän on Raamatussa luvannut. Mutta Raamatun Jumala on myös käskenyt arvostelemaan ja arvioimaan profetiat. Sen vuoksi kaikki tässä monisteessa esittämäni on Mormonin kirjan arviointia. Arviointiperustana on käytettävä aikaisempaa, todeksi todettua Jumalan ilmoitusta Raamatussa. Uutta ilmoitusta, kuten Mormonin kirjaa, on verrattava tähän varmaksi todettuun Jumalan ilmoitukseen.

Mormonin kirjan mukaan, Jumala puhuu Mormonin kirjassa "samat sanat", kuin Raamatussa. Tämä Mormonin kirjan väite ei pidä paikkaansa, sillä Mormonikirkon oppi poikkeaa oleellisesti Raamatun opista.

Mormonikirkon jumala ei ole "sama eilen, tänään ja ikuisesti", sillä Mormonikirkon jumala on erilainen Jumala kuin Hän, joka on ilmoittanut itsensä Raamatussa.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 31:17-18); "Sillä portti, josta teidän tulee mennä sisälle, on parannus ja vesikaste; ja silloin tulee teidän syntienne anteeksianto tulen ja Pyhän Hengen kautta. … te olette tehneet Isän ja Pojan käskyjen mukaisesti; …"

Kommentti;

Tämän Mormonin kirjan kohdan Raamatun vastaisuus on sekin, että parannuksella tarkoitetaan Mormonikirkon opin uskomista ja Mormonikirkon kasteelle menemistä, jotka ovat eri parannus ja eri kaste kuin Raamatun tarkoittamat. Raamatun mukaan porttina ei ole parannus ja vesikaste, vaan sekä portti että uskon kohde on Raamatun ilmoittama Kristus Jeesus itse.

Myöhemmin mormonin kirjassa (Moosia 3:21) nuhteettomaksi tullaan "parannuksen ja uskon kautta (Mormonin kirjan) Herran Jumalan Kaikkivaltiaan nimeen". Syntien anteeksiantoa ei saada Mormonin kirjan ilmoittamalla tavalla vaan Raamatun ilmoittamalla tavalla.

Joh. 10:7. Siksi Jeesus jatkoi: Totisesti, totisesti: minä olen lampaiden portti

Apt. 10:43. Hänestä (Jeesuksesta) kaikki profeetat todistavat, että jokainen, joka uskoo häneen, saa hänen nimensä voimasta syntinsä anteeksi.

Apt. 26:18. He (pakanat) saavat syntinsä anteeksi, kun uskovat minuun (Jeesukseen), ja heillä on oleva paikkansa niiden joukossa, jotka Jumala on pyhittänyt.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 32:2); "Ja nyt, kuinka te voisitte puhua enkelien kielellä muutoin kuin Pyhän Hengen avulla?"

Kommentti;

Hengellisissä kokouksissa on tapahtunut, että joku puhuu sellaisella kielellä, jonka kielten selittämisen armolahjan saanut todentaa pahan hengen sanomaksi. Tämänkin vuoksi se Raamatun ohje on viisas, ettei seurakunnan kokouksessa saa puhua kielillä, ellei kielten selittäjän armolahjalla varustettua henkilöä ole paikalla.

1. Kor. 14:27-28. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle.

Mormonin kirjassa (2. Nefi 32:8); "sillä paha henki ei opeta ihmistä rukoilemaan vaan opettaa hänelle, ettei hänen pidä rukoilla."

Kommentti;

Sekä Raamatun ilmoituksen että havaintojen mukaan kristillisestä uskosta osattomat rukoilevat paljonkin. Näitä paljon rukouksia esittäviä ovat mm. buddhalaiset ja islaminuskoiset. Raamatullinen kristinusko eroaa buddhalaisuudesta ja islamista niin paljon, että mikäli näiden kolmen taustalla olisi sama jumala, tämä jumala olisi suuri valehtelija, eikä totuus. Näiden kolmen uskonnon totuus kun poikkeaa niin paljon toisistaan. Vaikka näissä uskonnoissa on jotain samaakin, ei se riitä siihen, että niitä voisi pitää samasta alkuperästä syntyneinä.

Matt. 6:7-8. Rukoillessanne älkää hokeko tyhjää niin kuin pakanat, jotka kuvittelevat tulevansa kuulluiksi, kun vain latelevat sanoja. Älkää ruvetko heidän kaltaisikseen.

MK Jaakobin kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (MK Jaak. 1: 8); "ja että sen sijaan kaikki ihmiset uskoisivat Kristukseen ja katsoisivat hänen kuolemaansa ja kärsisivät hänen ristinsä ja kestäisivät maailman häväistyksen"

Kommentti;

Mormonien kirjan Jaakob sai tämän profetian n. 500 vuotta ennen Kristuksen syntymää. Raamatussa apostoli Paavali taas sanoo, ettei se ole mahdollista, koska Kristuksen kärsimisen salaisuus ilmoitettiin ihmisille vasta Kristuksen kärsimisen jälkeen.

Ef. 3:4-5. Tätä lukiessanne voitte huomata, kuinka hyvin minä olen perillä Kristuksen salaisuudesta. Sitä ei menneiden sukupolvien aikana annettu ihmisten tietoon, mutta nyt Henki on ilmoittanut sen Kristuksen pyhille apostoleille ja profeetoille:

Enosin kirja, Jaromin kirja, Omnin kirja ja Mormonin sanat

Kirjat kertovat Amerikassa käydyistä sodista ja levyjen kirjoittajista.

Moosian kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (Moosia 1:4); "Sillä ei ollut mahdollista, että isämme Lehi olisi voinut muistaa kaikki nämä asiat opettaakseen niitä lapsilleen, ellei apuna olisi ollut näitä levyjä; sillä koska hänelle oli opetettu egyptiläisten kieli, hän osasi sen tähden lukea näitä kaiverruksia ja opettaa niitä lapsilleen …"

Kommentti;

Vasta tässä Mormonin kirjan kohdassa ilmoitetaan, että Jerusalemissa hepreaa puhunut ja kirjoittanut Lehi tekikin muistiinpanonsa levyihin käyttäen egyptiläisiä hieroglyfejä.

Mormonin kirjassa (Moosia 4:2); "Ja he kaikki (väkijoukko) huusivat kuuluvasti yhteen ääneen (kuultuaan kuningas Benjaminin sanat) sanoen: Oi armahda ja pelasta meidät (Mormonin kirjan) Kristuksen sovintoveren kautta, niin että me saisimme syntimme anteeksi ja sydämemme voisi puhdistua; sillä me uskomme (Mormonin kirjan) Jeesukseen Kristukseen, (Mormonin kirjan) Jumalan Poikaan, joka loi taivaan ja maan ja kaiken ja joka on tuleva alas ihmislasten keskuuteen."

Kommentti;

Tämä tapahtui Mormonin kirjan mukaan noin 124 eKr. Tässäkin kohtaa tullaan lähelle Raamatun tekstiä. Yksi ongelma on se, että tätä rukousta ei osoiteta Raamatun Jumalalle. Toinen ongelma on se, että Mormonikirkon Jeesus Kristus on eri kristus kuin Raamatun Jeesus Kristus. Raamatun Kristus ei luonut taivasta ja maata vaikka olikin niiden luomisessa mukana. Raamatussa Isä Jumala on Luoja. Sanankäyttö tässä epämääräisessä muodossa on outoa, koska myöhemmin (Moosia 4:9) kerrotaan, että luojana on (Mormonin kirjan) Jumala. Mikäli Mormonin kirjan tekstin taustalla ovat henkivallat, silloin tekstin epämääräisyys saa merkityksen, koska väärät henkivallat eivät kykene sanomaan, että Raamatun ilmoittama Kristus Jeesus olisi heidän Herransa. Samankaltainen epämääräisyys on kauttaaltaan Mormonin kirjassa silloin, kun Kristuksesta puhutaan.

1. Kor. 12:3. Kukaan ei myöskään voi sanoa: "Jeesus on (minunkin) Herra", muuten kuin Pyhän Hengen vaikutuksesta.

Mormonin kirjassa (Moosia 4:8-10); "Ja tämä on se tapa, jolla pelastus tulee. Eikä ole muuta pelastusta kuin tämä, josta on puhuttu; eikä ole muita ehtoja, joilla ihminen voi pelastua, kuin ne ehdot, joista olen kertonut teille. Uskokaa (Mormonin kirjan) Jumalaan; uskokaa, että hän on ja että hän on luonut kaiken sekä taivaassa että maan; uskokaa, että hänellä on kaikki viisaus ja kaikki valta sekä taivaassa että maan päällä; uskokaa, että ihminen ei voi käsittää kaikkea, minkä Herra voi käsittää. Ja uskokaa vielä, että teidän täytyy tehdä parannus synneistänne ja hylätä ne ja nöyrtyä (Mormonin kirjan) Jumalan edessä, ja pyytää vilpittömin sydämin, että hän antaa teille anteeksi; ja nyt, jos uskotte kaiken tämän, katsokaa että teette sen."

Kommentti;

Kuinka toisenlainen onkaan Raamatun ilmoittama pelastus kuin se, "josta Mormonin kirjassa on puhuttu". Raamatun mukaan ihminen pelastuu hyväksymällä omalle kohdalleen sen, että Vapahtaja Kristus Jeesus on kuollut ristillä hänenkin puolestaan sovittaen hänenkin syntinsä. Kristuksen lahjoittama Pyhä Henki uudestisynnyttää hänet, joka tämän uskoo.

Joh. 3:16. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän.

1. Joh. 4:9-10. Juuri siinä Jumalan rakkaus ilmestyi meidän keskuuteemme, että hän lähetti ainoan Poikansa maailmaan, antamaan meille elämän. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

Mormonin kirja jättää lisäksi koko pelastuksen avoimeksi mainitsemalla lopuksi, että; "katsokaa että teette sen". Myöhemmin Mormonikirkon opista käy ilmi, että "sen tekeminen" tarkoittaa Mormonikirkkoon liittymistä, Mormonikirkon kastetta ja Mormonikirkon opin hyväksymistä.

Mormonin kirjassa (Moosia 5:6-7); "Ja nyt, nämä ovat ne sanat, jotka kuningas Benjamin toivoi heiltä; ja sen tähden hän sanoi heille: Te olette puhuneet toivomiani sanoja; ja liitto, jonka te olette tehneet, on vanhurskas liitto. Ja nyt, sen liiton tähden, jonka olette tehneet, teitä kutsutaan Kristuksen lapsiksi, hänen pojikseen ja hänen tyttärikseen; …"

Kommentti;

Raamatun mukaan Jumala teki vanhurskaan liiton (uuden liiton) ainoastaan Golgatalla, 124 vuotta tässä Moosian kirjassa kerrotun tapahtuman jälkeen.

Lisäksi yksikään ihminen ei Raamatun mukaan ole Kristuksen lapsi. Raamatun mukaan Jeesukseen Kristukseen Vapahtajanaan uskova on Jumalan lapsi ja Kristuksen kanssaperillinen.

Room. 8:16-17. Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa;

Matt. 12:50. Jokainen, joka tekee minun (Jeesuksen) taivaallisen Isäni tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini.

Tästäkin Mormonin kirjan kohdasta käy ilmi se, miten toisenlainen, Raamatun ilmoituksesta poikkeava, kristus Mornikirkolla onkaan.

Mormonin kirjassa (Moosia 5:14); "Ja vielä, ottaako joku aasin, joka kuuluu hänen lähimmäiselleen, ja pitää sen?"

Kommentti;

Moosian kirjan kirjoittamisen aikana, n. 124 eKr. ei Amerikassa tiettävästi ollut aaseja. Tuntuu oudolta, että kansalle puhutaan tuttuna sellaisesta eläimestä, jota nämä eivät voi tuntea.

Mormonin kirjassa (Moosia 18:12-13); "Alma … meni seisomaan veteen ja huusi sanoen: Oi Herra, vuodata Henkesi palvelijasi päälle, jotta hän tekisi tämän työn sydämen pyhyydessä. … ja hän sanoi … minä kastan sinut (Mormonin kirjan) Kaikkivaltiaalta Jumalalta saamallani valtuudella todistukseksi siitä, että olet tehnyt liiton palvella häntä, kunnes kuolevainen ruumiisi on kuollut; ja vuodatettakoon Herran Henki päällesi; ja suokoon hän sinulle iankaikkisen elämän Kristuksen lunastuksen kautta, hänen, jota hän on valmistanut maailman perustamisesta asti."

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa on asia ainakin suomenkielellä sanottu erittäin hämärästi. Selvennettynä viimeinen lause kuuluu jotenkin näin; "suokoon Herra sinulle iankaikkisen elämän Kristuksen lunastuksen kautta, sen Kristuksen, jota Herra on valmistanut maailman perustamisesta asti". Mormonin kirjan lause vääristää Raamatun oppia, jonka mukaan sekä pelastus että itse Kristus ovat olleet valmiina jo ennen maailman perustamista.

Sananl. 8:23-36. Iankaikkisuudesta minä (Kristus) sain alkuni, kaiken alussa, ennen kuin maata oli. Kun synnyin, ei syvyyksiä vielä ollut, ei lähteitä tuomaan niiden vettä. Ennen kuin vuoret pantiin sijalleen, ennen kuin oli kukkuloita, minä synnyin, ennen kuin hän (Isä Jumala) teki maat ja mannut, ennen kuin oli hiekan jyvääkään. Olin läsnä, kun hän pani taivaat paikoilleen ja asetti maanpiirin syvyyksien ylle, kun hän korkeuksissa teki taivaan pilvet ja sai syvyyden lähteet kumpuamaan, kun hän pani merelle rajat, loi rannat patoamaan sen vedet, ja kun hän lujitti maan perustukset. Jo silloin minä, esikoinen, olin hänen vierellään, hänen ilonaan päivät pitkät, kaiken aikaa leikkimässä hänen edessään. Maan kiekko oli leikkikalunani, ilonani olivat ihmislapset. Nyt, lapset, kuulkaa minua! Hyvin käy sen, joka minun tietäni kulkee. Kuulkaa neuvojani, niin viisastutte, älkää lyökö niitä laimin. Hyvin käy sen, joka minua kuulee, päivästä päivään valvoo ovellani, valppaana odottaa sen kynnyksellä. Joka minut löytää, löytää elämän, hänet Herra ottaa suosioonsa. Pahoin käy sen, joka minua uhmaa, joka minua vihaa, rakastaa kuolemaa.

Tässä Mormonin kirjan kohdassa oli yksi kastekaava siihen asti, kunnes Mormonikirkon Jeesus ylösnoustuaan laskeutui heidän luokseen ja antoi uuden kastekaavan (3 Nefi 11:24-25). Tämän Moosian kirjan kastekaavan ongelmia ovat mm. seuraavat;

Nimitys, Kaikkivaltias Jumala, ei kerro Jumalasta vielä mitään. (Mm. Allahia pidetään kaikkivaltiaana.)

"vuodatettakoon Herran Henki päällesi"; Herralla tarkoitetaan tässä sitä herraa, joka on Mormonin kirjassa. Tämä herra poikkeaa niin paljon Raamatun Herrasta, ettei Mormonin kirjan Herran Henki, eli lupauksen Henki, voi olla sama henki kuin Herran Henki Raamatussa.

"Kristuksen lunastus"; Kristuksella (Kristus = Messias) tarkoitetaan tässä sitä kristusta, joka on Mormonin kirjassa. Tämä kristus poikkeaa niin paljon Raamatun Kristuksesta, ettei Mormonin kirjan kristus voi olla sama kuin Raamatun Kristus.

Matt. 24:4-5. Jeesus vastasi: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias (Kristus)', ja eksyttävät monia.

Uusi kastekaava Mormonin kirjassa kuuluu (3 Nefi 11:24-25) "Ja nyt katso, nämä ovat ne sanat, jotka teidän tulee sanoa, puhutellen heitä nimeltä, sanoen: Jeesuksen Kristuksen minulle antamalla valtuudella kastan sinut Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen."

Kommentti; Tämä kastekaava käyttää osittain samoja sanoja kuin kristillinen kastekaavakin, mutta se ei ole kristillinen kaste seuraavista syistä;

Tämän kastevaltuutuksen antoi Mormonin kirjan kristus, ei Raamatun Kristus.

Mormonikirkon opetus poikkeaa siitä Raamatun opetuksesta, jota Jeesus käski opetuslastensa noudattaa ja edelleen opettaa kastetuille.

Lisäksi Mormonikirkon kastevaltuutus on eri kuin Raamatun Kristuksen antama. Kristittyjen Jeesuksella on kaikki valta, Mormonikirkon Jeesuksen valta on jaettu Mormonikirkon johtajien kanssa.

Matt. 28:16-20. Kaikki yksitoista opetuslasta lähtivät Galileaan ja nousivat vuorelle, minne Jeesus oli käskenyt heidän mennä. Kun he näkivät hänet, he kumarsivat häntä, joskin muutamat epäilivät. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Alman kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (Alma 11:3-4); "kultasenine … hopeasenium … nämä ovat heidän erilaisten kulta- ja hopearahojensa nimet"

Kommentti;

Näiden metallirahojen mainitaan olleen käytössä v. 82 eKr. joten, jos Mormonin kirja olisi totta, niitä olisi pitänyt löytyä myös kaivauksissa.

Mormonin kirjassa (Alma 13:5); "siten tämä pyhä kutsumus on maailman perustamisesta asti valmistettuna sellaisia varten, jotka eivät paaduta sydäntään, Ainosyntyisen Pojan sovituksessa ja sovituksen kautta, Pojan joka valmistettiin – "

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa Ainosyntyinen Poika saa lisämääreen "valmistettiin", joka on Raamatun vastainen.

Mormonin kirjan mukaan "kutsumus" on valmistettu Pojan sovituksessa vaikka Raamatun mukaan pelastus on suoritettu Pojan sovituksessa. Mormonikirkon opin mukaan pelastukseen tarvitaan Pojan sovituksen lisäksi mm. Mormonikirkon opin hyväksyminen ja heidän kasteensa.

Mormonin kirjassa (Alma 13:6 ja 9); "ja näin heidät on kutsuttu tällä pyhällä kutsumuksella ja asetettu Jumalan pyhän järjestyksen ylipappeuteen opettamaan hänen käskyjään ihmislapsille," ja "näin heistä tulee ikuisesti ylipappeja"

Kommentti;

Raamatun mukaan Kristus Jeesus on meidän ainoa ylipappimme. Muita ylipappeja ei näin ollen voi olla, ei vaikka Mormonikirkko niitä itselleen asettaakin. Mormonin kirjan tässä kohdassa ei voida tarkoittaa myöskään leeviläistä ylipappeutta, joka oli Jerusalemin temppelissä, sillä Amerikkaan muuttaneet olivat Joosefin sukua.

Se, että Raamatun mukaan, jokaisella Jeesuksen Kristuksen pelastustyöhön omakohtaisesti uskovalla on Kristuksen pappeus, on eri asia.

Mormonin kirjassa (Alma 15:6); "Alma sanoi hänelle ottaen häntä kädestä: Uskotko sinä Kristuksen pelastavaan voimaan?"

Kommentti;

Tässäkin Mormonin kirjan kohdassa ilmenee hyvin se, miten jokin asia sanotaan vain näennäisesti samoin kuin Raamatussa. Kristitty ei usko mihinkään voimaan, vaan Kristukseen itseensä.

Apt. 8:9-11. Jo pitkään oli kaupungissa harjoittanut noituutta muuan Simon, joka väitti olevansa jotakin suurta ja piti Samarian kansaa ihmetyksen vallassa. Kaikki, pienimmästä suurimpaan, juoksivat hänen perässään ja sanoivat: "Hän on Suuri Voima, Jumalan voima." Häntä kuunneltiin, koska hän jo pitkän aikaa oli noitatempuillaan hämmästyttänyt ihmisiä.

Mormonin kirjassa (Alma 46:15); "ottivat ilomielin päällensä Kristuksen nimen eli kristittyjen nimen,"

Kommentti.

Tämä tapahtui Mormonin kirjan mukaan v. 72 eKr. Raamatun mukaan kristityiksi alettiin sanoa vasta yli 100 vuotta myöhemmin Antiokialaisia "sen tien vaeltajia".

Apt. 11:26. … Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

Helamanin kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (Helaman 2:7 ja 11); "ja koska maassa oli vain vähän puuta, sinne lähteneistä ihmisistä tuli tavattoman eteviä sementin käyttäjiä; sen tähden he rakensivat sementistä taloja, joissa he asuivat." ja "… ihmiset saivat mahdollisuuden rakentaa monia kaupunkeja sekä puusta että sementistä."

Kommentti;

Tämä tapahtui v. 50 eKr. Amerikasta ei kuitenkaan ole löydetty sen aikaisia sementtirakennuksien jäänteitä.

Mormonin kirjassa (Helaman 8:20); "ja nyt me tiedämme, että Jerusalem hävitettiin Jeremian sanojen mukaisesti. Oi miksi sitten ei Jumalan Poika tulisi hänen profetiansa mukaisesti?"

Kommentti;

Tämä sanottiin Mormonin kirjan mukaan n. 20 eKr. Miten voitiin sanoa varmana tietona, että Jerusalem oli hävitetty, vaikka Amerikasta ei ollut kanssakäymistä Eurooppaan.

Mormonin kirjassa (Helaman 14:30-31); "sillä katso, Jumala on antanut teille tiedon, ja hän on tehnyt teidät vapaiksi. Hän on antanut teille kyvyn erottaa hyvän pahasta …"

Kommentti;

Tieto ei tee ketään vapaaksi, vaikka ne tässä yhdistetäänkin. Lisäksi Jumala ei Raamatun mukaan antanut ihmisille kykyä erottaa hyvä pahasta, vaan ihminen omi sen kyvyn luvatta itselleen. Itse asiassa, jos sitä, joka "antoi" ihmisille kyvyn erottaa hyvän pahasta, pidetään jumalana, niin käärme on tässä Mormonikirkon jumala.

1. Moos. 2:15-17. Herra Jumala asetti ihmisen Eedenin puutarhaan viljelemään ja varjelemaan sitä. Herra Jumala sanoi ihmiselle: "Saat vapaasti syödä puutarhan kaikista puista. Vain siitä puusta, joka antaa tiedon hyvästä ja pahasta, älä syö, sillä sinä päivänä, jona siitä syöt, olet kuoleman oma."

Kolmas Nefi Nefin kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (3 Nefi 1:19); "ja he tiesivät sen olevan päivä, jona herra syntyisi, sen merkin tähden, joka oli annettu."

Kommentti;

Mormonin kirja ajoittaa tämän tapahtuneeksi 1-4 jKr. Nykytietämyksen mukaan Kristus syntyi v. 5-7 eKr.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 11:8-10); "he loivat jälleen katseensa ylös kohti taivasta, ja katso, he näkivät Miehen laskeutuvan taivaasta; … Ja tapahtui, että hän ojensi kätensä ja puhui kansalle sanoen: Katso, minä olen Jeesus Kristus, jonka profeetat todistivat tulevan maailmaan."

Kommentti;

Mormonin kirja väittää, että Jeesus olisi laskeutunut kuolleista ylösnousemisensa jälkeen jo alas taivaasta Amerikassa. Tämä on ristiriidassa Raamatun ilmoituksen kanssa, jonka mukaan Jeesus tulee takaisin vasta aikojen lopulla noutamaan omiaan.

Apt. 1:9-11. Kun hän (Jeesus) oli sanonut tämän, he näkivät, kuinka hänet otettiin ylös, ja pilvi vei hänet heidän näkyvistään. Ja kun he Jeesuksen etääntyessä vielä tähysivät taivaalle, heidän vieressään seisoi yhtäkkiä kaksi valkopukuista miestä. Nämä sanoivat: "Galilean miehet, mitä te siinä seisotte katselemassa taivaalle? Tämä Jeesus, joka otettiin teidän luotanne taivaaseen, tulee kerran takaisin, samalla tavoin kuin näitte hänen taivaaseen menevän."

Mormonin kirjassa (3 Nefi 11:11 – 14:27); Mormonin kirjan mukaan Jeesus laskeutui taivaasta ylösnousemisensa jälkeen Amerikkaan ja kertoi siellä muutaman päivän aikana valitsemilleen 12 henkilölle pääpiirteittäin samoja asioita, kuin mitä hän oli Israelissa kertonut 3,5 vuoden aikana opetuslapsilleen.

Kommentti;

Kun Jeesus opetti Israelissa opetuslapsiaan 3,5 vuoden ajan, hän käytti puhuessaan paljon sellaisia vertauksia, joiden aihe oli otettu ympäristön ihmisten jokapäiväisestä elämästä. Mormonin kirjan ihmisten elinympäristö oli tyystin erilainen, joten Jeesuksen kertomat vertaukset jäivät siellä suurimmalta osin ymmärtämättä.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 15:8); "Sillä katso, liitto, jonka minä (Mormonin kirjan Jeesus) olen tehnyt kansani kanssa, ei ole kokonaan täyttynyt;"

Kommentti;

Jumala lupasi Vanhassa testamentissa, että hän tekee uuden liiton Israelin kanssa ja tähän liittoon otetaan myös pakanat mukaan. Uuden liiton ehdot täytti Jeesus Kristus, joten se on kokonaan täyttynyt. Jeesus jopa sanoi ristillä juuri ennen kuolemaansa: "Se on täytetty."

Jer. 31:31-34. Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Silloin ei kukaan enää opeta toista, veli ei opeta veljeään sanoen: 'Oppikaa tuntemaan Herra!' Sillä kaikki, pienimmästä suurimpaan, tuntevat minut, sanoo Herra. Minä annan anteeksi heidän rikoksensa enkä enää muista heidän syntejään."

Luuk. 22:20. Aterian jälkeen hän (Jeesus) samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

2. Kor. 3:5-6. … Meidän kykymme on saatu Jumalalta, ja hän on myös tehnyt meidät kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, jota ei hallitse kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman, mutta Henki tekee eläväksi.

Joh. 19:30. Jeesus joi viinin ja sanoi: "Se on täytetty." Hän kallisti päänsä ja antoi henkensä.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 15:13-19); "Ja katso, tämä (Amerikka) on teidän perintömaatanne, ja Isä on antanut sen teille. Eikä Isä ole milloinkaan antanut minulle käskyä, että minun pitäisi kertoa siitä teidän veljillenne Jerusalemissa. … Ja nyt, uppiniskaisuuden ja epäuskon tähden he eivät ymmärtäneet minun sanaani; sen tähden Isä kielsi minua sanomasta heille enempää tästä asiasta. … teidät erotettiin heidän joukostaan heidän pahuutensa tähden; pahuutensa tähden he siis eivät teistä tiedä."

Kommentti;

Mormonin kirjan mukaan Jumala olisi antanut Joosefin heimon yhdelle suvulle Amerikan perintömaaksi. Tämä on vastoin Raamatun ilmoitusta.

Mormonin kirjassa on tähän asti kerrottu siitä, miten uppiniskaista, poispoikennutta ja pahaa Nefin kansa on ollut. Sotia, tappamista ja murhia paljon enemmän kuin mitä esim. Raamatussa on Israelin kansasta kerrottu. Mormonin kirjassa asiat käännetään päälaelleen. Israelia pahempi Nefin kansa saisi tässä tiedon Israelin tapahtumista, mutta Jeesuksen puhtaiksi sanomat opetuslapset eivät saisi tietoa Nefin kansasta.

Joh. 13:9-11. Silloin Simon Pietari sanoi: "Herra, älä pese vain jalkojani, pese myös kädet ja pää." Tähän Jeesus vastasi: "Se, joka on kylpenyt, ei tarvitse pesua, hän on jo puhdas. Ja te olette puhtaita, ette kuitenkaan kaikki." Jeesus tiesi, kuka hänet kavaltaisi, ja siksi hän sanoi, etteivät he kaikki olleet puhtaita.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 16:4); "Ja minä (Mormonin kirjan Jeesus) käsken teitä kirjoittamaan nämä sanat, sen jälkeen kun minä olen mennyt, niin että jos käy niin, ettei Jerusalemissa oleva kansani, ne, jotka ovat nähneet minut ja olleet minun kanssani palvelutyössäni, pyydä Isältä minun nimessäni, että he saisivat Pyhän Hengen kautta tiedon teistä …"

Kommentti;

Aikaisemmin todettiin (3 Nefi 15:13-19), ettei opetuslapsille Israelissa kerrota Nefin kansasta. Tässä Mormonin kirjan kohdassa kuitenkin edellytetään, että opetuslasten pitäisi osata pyytää Jumalalta tietoa Nefin kansasta.

Mormonin kirjan Jeesus ei ole kaikkitietävä, sillä hän käyttää ilmaisua "jos käy niin".

Mormonin kirjassa (3 Nefi 18:1-11); "(Mormonien) Jeesus käski opetuslastensa tuoda hänelle vähän leipää ja viiniä. … hän otti leipää ja mursi ja siunasi sen, ja hän antoi opetuslapsille ja käski heidän syödä. … hän sanoi opetuslapsille: Katso, asetettakoon teidän joukostanne yksi, ja hänelle minä annan vallan murtaa leipää ja siunata sen ja antaa sitä minun kirkkoni väelle … Ja tehkää tämä minun ruumiini muistoksi, jonka minä olen näyttänyt teille. … hän käski opetuslasten ottaa viiniä maljasta ja juoda sitä … Ja tehkää tämä aina niille, jotka tekevät parannuksen ja jotka ottavat kasteen minun nimeeni; ja tehkää se minun vereni muistoksi,"

Kommentti;

Tässä Mormonikirkon Jeesus antaa Mormonikirkolle oman ehtoollisen sakramentin ylösnousemisensa jälkeen. Mormonikirkon ehtoollinen poikkeaa merkittävästi siitä ehtoollisesta, jonka Raamatun Jeesus vietti yläsalissa ennen ristiinnaulitsemistaan.

Mormonikirkon Jeesus asetti ehtoollisen vasta ylösnoustuaan kuolleista ja Mormonikirkon ehtoollista vietetään ylösnousseella Kristuksella olevan liha- ja luuruumiin muistoksi.

Mormonikirkon opin mukaan	Kristillisessä kirkossa

Mormonin kirjan mukaan yhdelle annettiin valta antaa ehtoollista.	Kristillisessä kirkossa ei tällaista vallan keskittämistä ole ihmiselle annettu.
Ehtoollisleipä murretaan sen Jeesuksen ruumiin muistoksi, jonka Mormonikirkon Jeesus näytti.	Kristillisessä kirkossa ehtoollisleipä nautitaan Herran Jeesuksen Kristuksen muistoksi (ei pelkästään ruumiin muistoksi).
Ehtoollisviini annetaan Mormonikirkossa niille, jotka ottavat heidän kasteensa, Jeesuksen veren muistoksi.	Kristillisessä kirkossa ehtoollisviini nautitaan Herran Jeesuksen Kristuksen muistoksi (ei pelkästään veren muistoksi).

Matt. 26:26-28. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

Luuk. 22:19-20. Sitten hän otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Aterian jälkeen hän samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

1. Kor. 11:23-26. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 18:37); "mutta opetuslapset todistivat, että hän (Mormonin kirjan Jeesus) antoi heille vallan antaa Pyhän Hengen."

Kommentti;

Tämä poikkeaa Raamatun Jeesuksen opetuksista, jonka mukaan ihmiselle itselleen ei anneta valtaa antaa Pyhää Henkeä. Jumala on ainoa, joka voi antaa Pyhän Hengen.

Luuk. 11:13. Jos kerran te pahat ihmiset osaatte antaa lapsillenne kaikenlaista hyvää, niin totta kai teidän Isänne paljon ennemmin antaa taivaasta Pyhän Hengen niille, jotka sitä häneltä pyytävät."

Apt. 2:38. Pietari vastasi: "Kääntykää ja ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen, jotta syntinne annettaisiin anteeksi. Silloin te saatte lahjaksi Pyhän Hengen.

1. Kor. 12:11. Kaiken tämän saa aikaan yksi ja sama Henki, joka jakaa kullekin omat lahjansa niin kuin tahtoo.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 20:8); "Ja hän (Mormonin kirjan Jeesus) sanoi heille: Se, joka syö tätä leipää, syö minun ruumistani sielullensa, ja se, joka juo tätä viiniä, juo minun vertani sielullensa; eikä hänen sielullaan ole koskaan nälkä eikä jano, vaan se on kylläinen."

Kommentti;

Tässä kohden Mormonin kirjaa Mormonin kirjan Jeesus antaa ehtoollista väkijoukolle. Tämän mukaan ehtoollinen koskisi vain sielua. Mormonin kirjan ehtoolliskäsitys poikkeaa kristillisestä ehtoolliskäsityksestä. (Tosin kristillisissä piireissäkin on kolme hiukan toisistaan poikkeavaa käsitystä ehtoollisen vietosta, mutta tämä Mormonikirkon ehtoolliskäsitys poikkeaa niistä kaikista.)

Mormonin kirjassa (3 Nefi 20:30-33); "Ja tapahtuu, että tulee aika, jolloin minun evankeliumini täyteys saarnataan sille (hajallaan olevalle Israelin kansalle); ja se uskoo minuun, että minä olen (Mormonikirkon) Jeesus Kristus, Jumalan Poika, ja rukoilee Isää minun nimessäni. … Silloin Isä kokoaa sen jälleen yhteen ja antaa sille Jerusalemin sen perintömaaksi."

Kommentti;

Jerusalem on jo annettu juutalaisille, vaikka he eivät usko Kristukseen. Mormonin kirjan Jeesuksen ennustus on mennyt pieleen. Sen sijaan Raamatussa, Hes. 37:1-14, on ennustettu oikein, että Israel kootaan omaan maahansa ensin epäuskoisena.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 21:6); "… ja tuntea minun (Mormonin kirjan Jeesuksen) oppini oikeat kohdat, jotta heidät voidaan lukea minun kansaani,"

Kommentti;

Raamatun mukaan Jeesuksen itsensä tunteminen on tärkeintä. Jeesuksen Kristuksen tunteminen pelastaa, oikea oppi varjelee sen jälkeen tällä pelastuksen tiellä. Raamatun ilmoittaman Jeesuksen Kristuksen oppii tuntemaan vasta, kun kutsuu hänet sydämeensä ja sitä kautta Raamatun Jeesukseen alkaa muodostua henkilökohtainen suhde.

Joh. 10: 14-15. Minä olen hyvä paimen. Minä tunnen lampaani ja ne tuntevat minut, niin kuin Isä tuntee minut ja minä Isän.

Jer. 9:22-23. Näin sanoo Herra: Älköön viisas kerskuko viisaudellaan, älköön väkevä voimillaan, älköön rikas rikkaudellaan. Joka haluaa kerskua, kerskukoon sillä, että tuntee minut ja tietää, mitä minä tahdon.

Kun Raamatun Jeesus antoi lähetyskäskyn, hän sanoi näin: "opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa." Kaikki se, mitä Raamatun Jeesus käski noudattamaan, on kirjoitettuna Raamattuun. Tämän Jeesuksen antaman ohjeen mukaan kristillinen kirkko on toiminut alkuseurakunnan ajoista alkaen tähän hetkeen asti.

Mormonikirkon oppia, joka poikkeaa Raamatun opista, Raamatun Jeesus käski karttaa (Matt. 24:4-5).

Matt. 28:16-20. Kaikki yksitoista opetuslasta lähtivät Galileaan ja nousivat vuorelle, minne Jeesus oli käskenyt heidän mennä. Kun he näkivät hänet, he kumarsivat häntä, joskin muutamat epäilivät. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Matt. 24:4-5. Jeesus vastasi: Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias', ja eksyttävät monia.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 27:13-17); "Katso, minä (Mormonin kirjan Jeesus) olen antanut teille evankeliumini, ja tämä on evankeliumi, jonka minä olen antanut teille – että minä tulin maailmaan tekemään Isäni tahdon, koska minun Isäni lähetti minut. Ja minun Isäni lähetti minut, jotta minut korotettaisiin ristille ja jotta minä sen jälkeen, kun minut oli korotettu ristille, voisin vetää kaikki ihmiset luokseni, niin että niin kuin ihmiset ovat korottaneet minut, samoin Isä korottaisi ihmiset seisomaan minun edessäni tuomittavina teoistaan, olivatpa ne hyviä tai olivatpa ne pahoja – ja tästä syystä minut on korotettu; sen tähden minä Isän vallan mukaisesti vedän kaikki ihmiset luokseni, jotta heidät voidaan tuomita tekojensa mukaan. Ja tapahtuu, että jokainen, joka tekee parannuksen ja ottaa kasteen minun nimeeni, täytetään; ja jos hän kestää loppuun asti, katso häntä minä pidän syyttömänä Isäni edessä sinä päivänä, jona minä seison tuomitsemassa maailmaa. Ja joka ei kestä loppuun asti, hänet myös kaadetaan maahan ja heitetään tuleen, josta ei enää voi palata, Isän oikeudenmukaisuuden tähden."

Kommentti;

Tästä saa sen käsityksen, että Mormonin kirjan Jeesus tuli maailmaan tuomitsemaan ihmiset. Raamatun Jeesus tuli maailmaan pelastamaan ihmiset.

Mormonin kirjan mukaan siihen, että lupauksen Henki täyttäisi ihmisen, tarvitaan parannus ja kaste Mormonikirkossa, sekä sen lisäksi pelastukseen se, ettei luovu Mormonikirkon opetuksesta loppuelämänsä aikana.

Raamatun mukaan Jumala antaa sekä pelastuksen että Pyhän Hengen niille, jotka uskovat, että he eivät voi itse tehdä mitään pelastuakseen, vaan että Raamatun Jeesuksen Kristuksen sovintokuolema ristillä yksin riittää.

Joh. 5:24. Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun (Jeesuksen) sanani ja uskoo minun lähettäjääni (Isään, Jumalaan), on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Joh. 12:47-48. Jos joku ei noudata minun (Jeesuksen) sanojani, vaikka on ne kuullut, en minä häntä tuomitse. En ole tullut tuomitsemaan maailmaa, vaan pelastamaan sen. Jos joku torjuu minut eikä ota sanojani vastaan, hänellä on kyllä tuomarinsa: se sana, jonka olen puhunut, tuomitsee hänet viimeisenä päivänä.

Gal. 5:4-5. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle. Koska me uskosta olemme saaneet Hengen, odotamme hartaasti, että toivomme toteutuisi ja me saavuttaisimme vanhurskauden.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 28:4 ja 7); "hän (Mormonin kirjan Jeesus) kääntyi niiden kolmen (Amerikan opetuslapsensa) puoleen … te ette koskaan maista kuolemaa, vaan te saatte elää nähdäksenne kaiken, mitä Isä tekee ihmislapsille, kunnes kaikki on täytetty Isän tahdon mukaisesti, kun minä tulen kirkkaudessani mukanani taivaan voimat."

Kommentti;

Mormonin kirjan Jeesus lupaa tässä ikuisen maanpäällisen elossaolon kolmelle Amerikassa olleelle opetuslapselleen, aina siihen asti, kunnes hän tulisi toisen kerran kirkkaudessaan. Toisin sanoen; näiden kolmen olisi näiden 2000 vuoden jälkeen oltava edelleenkin elossa.

Tämä on vastoin Jumalan ilmoitusta Raamatussa, jossa Jumala lyhensi ihmisen eliniän noin 80 vuodeksi. Tämä Mormonien kirjan kohta matkii seuraavaa Raamatun kohtaa;

Joh. 21:21-24. 21. … Pietari kysyi Jeesukselta: "Entä hän, Herra?" Jeesus vastasi: "Mitä se sinulle kuuluu, vaikka tahtoisin hänen jäävän tänne aina siihen asti kun tulen? Seuraa sinä minua." Tästä sai veljien keskuudessa alkunsa käsitys, ettei se opetuslapsi kuole. Jeesus ei kuitenkaan sanonut Pietarille, ettei tämä opetuslapsi kuole. Hän sanoi: "Mitä se sinulle kuuluu, vaikka tahtoisin hänen jäävän tänne aina siihen asti kun tulen?" Juuri tämä opetuslapsi todistaa kaikesta tästä. Hän on tämän kirjoittanut, ja me tiedämme, että hänen todistuksensa on luotettava.

Opetuslapsi Johannes vanheni kuitenkin normaalisti ja kuoli aikanaan iäkkäänä.

Mormonin kirjassa (3 Nefi 28:30-31); "Ja he (kolme kuolematonta opetuslasta) ovat kuin Jumalan enkelit, ja jos he rukoilevat Isää Jeesuksen nimessä, he voivat näyttäytyä kenelle tahansa ihmiselle, kenelle hyväksi näkevät. Sen tähden he tekevät suuria ja ihmeellisiä tekoja ennen sitä suurta ja tulevaa päivää, jolloin kaikkien ihmisten totisesti täytyy seisoa Kristuksen tuomioistuimen edessä."

Kommentti;

Tämäkin kohta matkii Raamatun sanaa. Tällä kertaa ilmestyskirjaa, jossa Jumala lupaa lähettää kaksi todistajaa. Paholaisella itsellään sen sijaan on lopunaikana kolme todistajaa (peto, väärä profeetta ja antikristus). Paholaisen todistajan tuntomerkkinä onkin, että se esiintyy "karitsan sarvilla" varustettuna mutta "puhuu kuin lohikäärme" (Ilm. 13:11). Eli esiintyy Kristuksen lähettiläänä mutta poikkeaa Raamattuun kirjoitetusta Jumalan sanasta.

Ilm. 11:3-7. Minä annan kahdelle todistajalleni tehtäväksi julistaa sanaani säkkivaatteeseen pukeutuneina tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää. Nämä todistajat ovat ne kaksi oliivipuuta ja kaksi lampunjalkaa, jotka seisovat maan Herran edessä. Jos joku aikoo tehdä heille pahaa, heidän suustaan lähtee tuli, joka nielee heidän vihollisensa. Näin on kuoleva jokainen, joka aikoo heille pahaa. Heillä on valta sulkea taivas, niin ettei tule sadetta koko sinä aikana, jona he sanaa julistavat. Heillä on myös valta muuttaa vedet vereksi ja piinata maata kaikenlaisilla vitsauksilla niin usein kuin haluavat. Kun he ovat päättäneet todistajantyönsä, käy syvyydestä nouseva peto taisteluun heitä vastaan, ja se voittaa heidät ja tappaa heidät.

Ilm. 13:1-18. Minä näin, kuinka (kansojen)merestä nousi peto. Sillä oli kymmenen sarvea ja seitsemän päätä, ja kaikissa kymmenessä sarvessa oli kruunu ja jokaiseen päähän oli kirjoitettu herjaava nimi. Peto, jonka näin, muistutti leopardia, mutta sillä oli jalat kuin karhulla ja sen kita oli kuin leijonan kita. Lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. … Sitten näin, kuinka toinen peto nousi maan uumenista. Sillä oli kaksi sarvea, kuin karitsan sarvet, mutta se puhui kuin lohikäärme. … Se tekee suuria tunnustekoja ja saa tulen lyömään taivaasta maahan ihmisten nähden. Niillä tunnusteoilla, joita sillä on valta tehdä ensimmäisen pedon nimissä, se johtaa harhaan kaikki maan asukkaat, …

Ilm. 16:13-14. Minä näin, kuinka lohikäärmeen suusta, pedon suusta ja väärän profeetan suusta lähti kolme saastaista henkeä, jotka olivat sammakon näköisiä. Ne ovat pahoja henkiä, jotka tekevät ihmeitä, ja ne lähtivät kokoamaan maanpiirin kaikki kuninkaat taisteluun, joka käydään Jumalan, Kaikkivaltiaan, suurena päivänä.

Mormonin kirja

Huomioita;

Mormonin kirjassa (Mormon 3:18); "niin, katso, minä kirjoitan kaikille maan äärille; niin teille Israelin kahdelletoista heimolle, jotka ne kaksitoista, jotka Jeesus valitsi opetuslapsiksensa Jerusalemin maassa, tulevat tuomitsemaan teidän tekojenne mukaan. Ja minä kirjoitan myös tämän kansan jäännökselle, jonka myös ne kaksitoista, jotka Jeesus valitsi tässä maassa, tulevat tuomitsemaan;"

Kommentti;

Mormonin kirjan Jeesus antaa tässä tuomiovallan 24 opetuslapselle, joista 12 olisi Amerikasta. Raamattu ei näitä Mormonin kirjan "Amerikan opetuslapsia" tunne eikä tunnusta. Raamatussa Jeesus kutsui olemaan kanssaan varsinaisia opetuslapsia vain 12, vaikka häntä seurasikin lukuisampi joukko. Lisäksi taivaallisessa Jerusalemissa on vain 12 apostolin (opetuslapsen) nimet.

Raamatun mukaan, kaikki taivaaseen perille päässeet pyhät tulevat olemaan maailman tuomareina, eivät ainoastaan opetuslapset (1. Kor. 6:2-3). Pyhiksi kutsutaan Raamatussa niitä, jotka ovat hyväksyneet Jeesuksen Kristuksen ristin sovitustyön omalle kohdalleen ja jotka Jumala on saanut näin uudestisynnyttää lapsikseen.

Ilm. 21:10-14. Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut suurelle ja korkealle vuorelle ja näytti minulle pyhän kaupungin, Jerusalemin, joka laskeutui taivaasta, Jumalan luota. … Kaupungin muurissa oli kaksitoista peruskiveä, ja niissä oli kaksitoista nimeä, Karitsan kahdentoista apostolin nimet.

Mark. 3:13-19. Sitten Jeesus nousi vuorelle. Hän käski luokseen ne, jotka hän oli valinnut, ja he lähtivät hänen mukaansa. Nämä kaksitoista Jeesus kutsui olemaan kanssaan lähettääkseen heidät saarnaamaan ja valtuuttaakseen heidät karkottamaan saastaisia henkiä: Simon, jolle hän antoi nimen Pietari, Jaakob Sebedeuksen poika ja tämän veli Johannes, joille hän antoi nimen Boanerges - se merkitsee: ukkosenjylinän pojat - sekä Andreas, Filippus ja Bartolomeus, Matteus, Tuomas ja Jaakob Alfeuksen poika, Taddeus, Simon Kananeus ja Juudas Iskariot, sama joka kavalsi hänet.

Joh. 6:66-71. Monet Jeesuksen opetuslapset vetäytyivät tämän jälkeen joukosta eivätkä enää kulkeneet hänen mukanaan. Jeesus kysyi niiltä kahdeltatoista: "Aiotteko tekin lähteä?" Simon Pietari vastasi hänelle: "Herra, kenen luo me menisimme? Sinulla on ikuisen elämän sanat. Me uskomme ja tiedämme, että sinä olet Jumalan Pyhä." Jeesus sanoi heille: "Itsehän minä teidät valitsin, kaikki kaksitoista. Silti yksi teistä on Saatana." Hän tarkoitti Juudasta, Simon Iskariotin poikaa. Tämä oli kavaltava Jeesuksen, vaikka oli yksi noista kahdestatoista.

1. Kor. 6:2-3. Ettekö tiedä, että pyhät tulevat kerran olemaan maailman tuomareina? Jos te saatte tuomita maailmaa, ettekö muka kelpaa tuomareiksi vähäpätöisissä asioissa? Ettekö tiedä, että me tulemme tuomitsemaan enkeleitäkin - kuinka emme sitten voisi ratkaista tämän elämän asioita?

Mormonin kirjassa (Mormon 5:2); "… huutamatta avuksi sitä Olentoa, joka heidät oli luonut."

Kommentti;

Olento –nimi ei sovi Jumalalle. Sillä nimityksellä ei kunnioiteta Jumalaa.

Mormonin kirjassa (Mormon 5:12-14); "Nyt nämä asiat on kirjoitettu Jaakobin huoneen jäännökselle, … ja ne on määrä kätkeä Herran huomaan, jotta ne tulisivat julki hänen itse hyväksi näkemänään aikana. … Ja katso, ne menevät epäuskoisille juutalaisille; ja tätä tarkoitusta varten ne menevät – että he tulisivat vakuuttuneiksi siitä, että (Mormonin kirjan) Jeesus on Kristus, elävän Jumalan Poika;"

Kommentti;

Mormonin kirjan tässä kohdassa väitetään, että Mormonin kirjan sisällön ja opetuksen kautta epäuskoiset juutalaiset vakuuttuisivat Kristuksesta. Tämä on vastoin Raamatun opetusta, jossa ilmoitetaan, että vasta viimeisten aikojan ahdinko saa juutalaiset pääosin kääntymään Raamatun Kristuksen puoleen.

Sak. 12:1-10. Tämä on Herran sana Israelille. Näin sanoo Herra, joka on levittänyt taivaat, laskenut maan perustukset ja luonut hengen ihmisen sisimpään: "Minä teen Jerusalemista juovuttavan maljan kaikille ympärillä asuville kansoille. Myös Juuda joutuu ahdinkoon, kun Jerusalemia piiritetään. Sinä päivänä minä teen Jerusalemista raskaan kiven kaikkien kansojen tielle. Ne kokoontuvat Jerusalemia vastaan, mutta kaikki, jotka käyvät siihen kiveen käsiksi, satuttavat itsensä. … Sinä päivänä Herra on kilpenä Jerusalemin asukkaiden ympärillä, … Sinä päivänä minä hävitän kaikki kansat, jotka hyökkäävät Jerusalemia vastaan. Mutta Daavidin sukuun ja Jerusalemin asukkaisiin minä vuodatan armon ja rukouksen nöyrän hengen. Ja he kohottavat katseensa minuun, kohottavat katseensa häneen, (Raamatun Jeesukseen) jonka ovat lävistäneet. He surevat häntä, niin kuin surraan ainoaa poikaa, ja valittavat häntä katkerasti, niin kuin esikoista valitetaan.

Mormonin kirjassa (Mormon 5:12-14 ja 15); "Nyt nämä asiat on kirjoitettu Jaakobin huoneen jäännökselle, … Ja katso, ne menevät epäuskoisille juutalaisille; ja tätä tarkoitusta varten ne menevät … sillä tämä kansa hajotetaan, ja siitä tulee tumma, saastainen ja inhottava kansa, sanoin kuvaamattomasti pahempi kuin on ollut meidän keskuudessamme"

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa väitetään, että evankeliumin hylänneistä juutalaisista tulisi "tumma, saastainen ja inhottava kansa". Kuinka toisenlaisen kuvan apostoli Paavali antaakaan Raamatussa.

Room. 11:25-31. Veljet, jotta ette olisi oman viisautenne varassa, teidän tulee tuntea tämä salaisuus: paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen. Sen tapahduttua koko Israel on pelastuva, niin kuin on kirjoitettu: Siionista on tuleva Pelastaja, hän poistaa jumalattomuuden Jaakobin jälkeläisistä. Ja tämä on minun liittoni heidän kanssaan: minä otan pois heidän syntinsä. Evankeliumin torjuessaan he ovat Jumalan vihollisia, teidän tähtenne, mutta valinnan perusteella he ovat Jumalalle rakkaita, isien tähden. Jumala ei peruuta lahjojaan eikä antamaansa kutsua. Te olitte ennen tottelemattomia Jumalaa kohtaan, mutta noiden toisten tottelemattomuuden vuoksi Jumala on nyt armahtanut teidät. Samalla tavoin he ovat nyt olleet tottelemattomia, jotta myös heidät armahdettaisiin, kun te olette saaneet armahduksen. Jumala on näet tehnyt kaikki tottelemattomuuden vangeiksi, jotta hän voisi antaa kaikille armahduksen.

Mormonin kirjassa kerrotaan Amerikkaan menneistä, miten he ovat olleet epäuskoisia ja murhanhimoisia, sanoin kuvaamattomasti pahempia kuin mitä juutalainen kansa Israelissa on koskaan voinut olla. Silti Mormonin kirja väittää tässä päinvastaista. Tästäkin kohdasta ilmenee hyvin se, miten paholainen vihaa Israelia, kansaa josta paholaisen voittaja, Jeesus Kristus syntyi.

Ilm. 12:12-17. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt. Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista (Israel), joka oli pojan (Jeesuksen Kristuksen) synnyttänyt. Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään, mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle.

Mormonin kirjassa (Mormon 9: 33); "jos meidän levymme olisivat olleet kyllin suuret, olisimme kirjoittaneet hepreaksi"

Kommentti;

Amerikkaan muuttaneilla, Joosefin heimoon kuuluneilla israelilaisilla, jotka kaikki puhuivat hepreankieltä, oli kyllä kultaa tarpeeksi muistiinpanojensa tekemiseksi. Tämä ilmenee Mormonin kirjan monestakin kohdasta, joissa asia kerrotaan.

Lisäksi hepreankielinen kirjoitus kirjoitettiin vain konsonantteja käyttäen, joten tilankäyttö ei ole voinut olla syy käyttää egyptiläistä äännekirjoitusta (hieroglyfejä).

Mormonin kirjassa (Mormon 9:34); "Mutta (Mormonin kirjan) Herra tietää sen, mitä me olemme kirjoittaneet, ja myös, ettei mikään muu kansa osaa meidän kieltämme; ja koska mikään muu kansa ei osaa meidän kieltämme, sen tähden hän on valmistanut keinon sen tulkitsemiseksi (näkykivet)."

Kommentti;

Hieroglyfejä, joilla Mormonin levyt on väitetty kirjoitetun, osataan nykyisin lukea. Hieroglyfien lukemisen taito oli kylläkin kadonnut niiden jäätyä pois käytöstä 300 -luvulla jKr. 1800-luvun alussa tutkijat pystyivät kuitenkin selvittämään hieroglyfien järjestelmän käyttämällä Rosettan kiven kreikankielistä kirjoitusta avaimena.

Eterin kirja

Huomioita; Eterin kirja kertoo Raamatun ilmoituksesta poikkeavaa tarinaa Baabelin kielten sekoituksesta alkaen. Miten osa kansasta meni jo tuolloin Mormonikirkon Jumalan johtamana Amerikkaan. Ja sen, miten kansa Amerikassa soti, mellakoi ja oli jumalatonta.

Mormonin kirjan yksi merkille pantavista seikoista onkin juuri se, miten se on kyllästetty veriteoilla ja miten tavallisen kansan elämän kuvaukset siitä puuttuvat.

Mormonin kirjassa (Eter 3:14-15); "Katso, minä olen se, joka olin valmistettu maailman perustamisesta asti lunastamaan kansani. Katso, minä olen (Mormonin kirjan) Jeesus Kristus. Minä olen Isä ja Poika. Minussa on koko ihmissuku saava elämän, ja sen ikuisesti, nimittäin ne, jotka uskovat minun nimeeni; ja heistä tulee minun poikiani ja tyttäriäni. Enkä minä ole koskaan näyttäytynyt ihmiselle, jonka olen luonut."

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa on monta Raamatun ilmoituksen vastaisuutta.

Jeesusta Kristusta ei ole valmistettu.

Jeesus Kristus ei ole Isä ja Poika, vaan ainoastaan Poika.

Pelastuneista ei tule Kristuksen poikia eikä tyttäriä, Vaan Jumalan lapsia.

Jumala näyttäytyi Aadamille, Eevalle ja Moosekselle.

Isä Jumala on Luoja, Poika ei ole Luoja, vaikka hän onkin ollut luomisessa mukana.

Mormonin kirjassa (Eter 3:22-23 ja 27-28); "… kirjoita ne ja sinetöi ne, ettei kukaan voi niitä tulkita; sillä sinun on kirjoitettava ne sellaisella kielellä, ettei niitä voida lukea. Ja katso, nämä kaksi kiveä minä annan sinulle, ja sinun on sinetöitävä nekin yhdessä sen kanssa, mitä kirjoitat. … Ja (Mormonin kirjan) Herra sanoi hänelle: Kirjoita nämä asiat ja sinetöi ne; ja minä näytän ne itse hyväksi näkemänäni aikana ihmislapsille. Ja tapahtui, että Herra käski hänen sinetöidä kaksi kiveä, jotka hän oli saanut,"

Kommentti;

Oli kiva saada tässä vaiheessa Mormonin kirjaa selville, mistä nämä ns. näkykivi-taikakalut olivat lähtöisin. Kun itse luin Mormonin kirjan läpi, en havainnut mitään sellaista, minkä olisi pitänyt olla sinetöinnin takana. Päinvastoin kuin Mormonin kirjan herra, Raamatun Herra puhui aina kaiken julkisesti.

Joh. 18:19-20. Ylipappi kysyi Jeesukselta hänen opetuslapsistaan ja opetuksestaan. Jeesus vastasi: "Minä olen puhunut julkisesti, koko maailman kuullen. Olen aina opettanut synagogissa ja temppelissä, kaikkien juutalaisten kokoontumispaikoissa. Salassa en ole puhunut mitään.

Mormonin kirjassa (Eter 4:7); "sanoo (Mormonin kirjan) Jeesus Kristus, Jumalan Poika, taivaiden ja maan ja kaiken niissä olevan Isä."

Kommentti;

Raamatun Jeesus Kristus ei ole Isä.

Matt. 18:19. Minä (Jeesus) sanon teille: mitä tahansa asiaa kaksi teistä yhdessä sopien maan päällä rukoilee, sen he saavat minun Isältäni, joka on taivaissa.

Matt. 26:39. Hän (Jeesus) meni vähän kauemmaksi, heittäytyi kasvoilleen maahan ja rukoili: "Isä, jos se on mahdollista, niin menköön tämä malja minun ohitseni. Mutta ei niin kuin minä tahdon, vaan niin kuin sinä."

Kol. 1:1-3. Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen apostoli, ja veli Timoteus … Me kiitämme aina Jumalaa, Herramme Jeesuksen Kristuksen Isää, kun rukoilemme teidän puolestanne.

Mormonin kirjassa (Eter 5:2-3); "Ja katso, sinulla on oikeus näyttää levyt niille, jotka auttavat tämän kirjan julki saattamisessa; ja kolmelle ne näytetään (Mormonin kirjan) Jumalan voimasta;"

Kommentti;

Nyt selvisi sekin, miksi Mormonin kirjan alkuun on liitetty kolmen todistajan kirjallinen todistus. Tosin nämä kolme todistajaa ovat myöhemmin kertoneet, etteivät he ole itse levyjä nähneet, vaan vain näyssä. Se, että näkee jotakin näyssä, ei kuitenkaan vielä takaa sitä, mistä hengestä näky on peräisin. Jobin kirjassa Raamatussa on esimerkki näystä, joka ei tullut Raamatun Jumalalta (Job 4:13-21).

Job 4:13-21. Se tuli niin kuin uninäyt tulevat häilyen yössä keskelle syvintä unta, se kouraisi minua, ja minä vapisin, kaikki jäseneni tärisivät kauhusta, minä tunsin henkäyksen kasvoillani, ihokarvani nousivat pystyyn, kun jokin pysähtyi eteeni, en tiedä mikä, silmieni edessä outo hahmo. Tuli hiljaista, ja minä kuulin äänen: Voiko ihminen olla oikeassa ja Jumala väärässä? Voiko ihminen olla puhdas Luojansa silmissä? Ei Jumala luota edes omiin palvelijoihinsa, enkeleitäänkin hän nuhtelee virheistä. Kuinka hän luottaisi savimajan asukkaisiin? Tomusta heidät on tehty, hän voi musertaa heidät kuin koiperhosen. Aamulla ihminen herää, illalla hän on poissa ja unohdettu, ikuisiksi ajoiksi, hänen telttanuoransa kiskaistaan irti, ja hän kuolee tietämättä, miksi.

Moronin kirja

Huomioita; Moronin kirjassa palataan taas aikaan 400 jKr.

Mormonin kirjassa (Moroni 2:2); "Huutakaa avuksi (Mormonin kirjan) Isää minun nimessäni voimallisessa rukouksessa; ja tämän tehtyänne teillä on valta antaa Pyhä Henki sille, jonka päälle te panette kätenne;"

Kommentti;

Tämä Mormonin kirjan opetus ei ole kristillistä oppia. Tämän Mormonin kirjan kohdan kaltaisella opilla lähti liikkeelle myös ns. Toronton "herätys", jossa jokin henki siirtyi käsien päälle panemisen kautta. Henki sai vastaanottajassa aikaan mm. röhkimistä ja karjuntaa, joka ei vaikuta Pyhän Hengen, vaan riivaajien toiminnalta.

Raamatun Jumala ei koskaan anna ihmiselle itselleen valtaa antaa Pyhää Henkeään. Ihminen ei voi antaa Pyhää henkeä kenellekään, ei vaikka laittaisi kädet hänen päälleen.

Mormonin kirjassa (Moroni 7:12 ja 15-16); "Niinpä kaikki, mikä on hyvää, tulee Jumalasta, ja se, mikä on pahaa, tulee Perkeleestä … Sillä katsokaa, veljeni, teille on annettu arvostelukyky, jotta voisitte erottaa hyvän pahasta; … Sillä katso, (Mormonin kirjan) Kristuksen Henki on annettu jokaiselle ihmiselle, jotta hän voi erottaa hyvän pahasta;"

Kommentti;

Raamatun ilmoituksen mukaan asia ei ole sellainen, kuin mitä Mormonin kirja antaa ymmärtää. Ihminen on Raamatun mukaan luontaisesti kykenemätön sellaiseen hyvään, joka kelpaa Jumalalle.

Ihmisen on mahdotonta omalla arvostelukyvyllään päättää siitä, mikä on hänelle hyväksi. Rikkauden viettelys, nautinnon himo ja oman edun tavoittelu sokaisevat hänet. Ellei ihminen anna Raamatun sanan, sellaisen sanan jota ei ole muutettu, ohjata itseään, hän menee harhaan.

Mormonin kirja väittää, että "Kristuksen Henki on annettu jokaiselle ihmiselle, jotta hän voi erottaa hyvän pahasta", mutta näin ei Raamatun mukaan ole. Kristuksen Hengen, Pyhän Hengen, saavat Jumalan lapseuden vakuudeksi vain ne, jotka hakeutuvat Jeesuksen Kristuksen sovintoveren suojaan.

Mormonikirkko jättää kertomatta, että myös ihminen kykenee pahaan, jopa kristitty ihminen, mikäli hän antaa omalle luonnolleen vallan.

Mark. 7:20-23. Ja hän (Raamatun Jeesus) jatkoi: "Se mikä tulee ihmisestä ulos, se saastuttaa ihmisen. Juuri ihmisen sisältä, sydämestä, lähtevät pahat ajatukset, ja niiden mukana siveettömyys, varkaudet, murhat, aviorikokset, ahneus, häijyys, vilppi, irstaus, pahansuopuus, herjaus, ylpeys ja uhmamieli. Kaikki tämä paha tulee ihmisen sisältä ja saastuttaa hänet."

Room. 8:22-23. Me tiedämme, että koko luomakunta yhä huokaa ja vaikeroi synnytystuskissa. Eikä vain luomakunta, vaan myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, ...

Ef. 1:13-14. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne. Se on meidän perintöosamme vakuutena, joka takaa meille lunastuksen, Jumalan kirkkauden ylistykseksi.

Mormonin kirjassa (Moroni 8:7-9); "Ja (Mormonin kirjan) Herran sana tuli minulle Pyhän Hengen voimasta, sanoen: Kuuntele Kristuksen, Lunastajasi, Herrasi ja Jumalasi sanoja. Katso, … pienet lapset ovat terveitä, sillä he eivät kykene tekemään syntiä; sen tähden Aadamin kirous on minussa otettu heiltä pois … sen vuoksi, rakas poikani, minä tiedän sen olevan vakavaa pilkkaa Jumalan edessä, että te kastaisitte pieniä lapsia."

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa kielletään perisynti, ikään kuin ristin sovitus ei lapsia koskisikaan. Lapsia ei tarvitse opettaa tekemään syntiä, sillä sen he osaavat luonnostaan. Näin kertovat monet äidit, jotka ovat seuranneet pieniä lapsiaan hiekkalaatikolla, kun lapset riitelevät leluista. Mormonin kirjan takana oleva jumala haluaa, ettei kasteen pahalta suojelevaa vaikutusta käytettäisi.

Raamatun opetus ei kiellä lasten kastamista, eivät myöskään Raamatun oppiin pitäytyvät Jumalan profeetat. Jo Vanhan testamentin aikana oli poikalapset liitettävä Jumalan kansansa kanssa tekemään liittoon ympärileikkauksen merkillä kahdeksan päivän ikäisinä. Kummallista olisikin, jos ei Jumalan tekemään uuteen liittoon saisi lapsia liittää kasteen merkillä.

Tässä Mormonin kirjan kohdassa tulee esiin Mormonikirkon opista se puoli, että heidän Jeesuksensa sovitus näyttää kattavan ainoastaan sen, mitä kristillinen kirkko kutsuu perisynniksi. Yli 8-vuotiaan ihmisen, ns. vastuulliseksi tultuaan, on Mormonikirkon opin mukaan liityttävä Mormonikirkkoon ja käytävä Mormonikirkon kasteella pelastuakseen.

Mormonin kirjassa (Moroni 8:11); "Katso, kaste on parannukseksi, jotta käskyt täytettäisiin syntien anteeksisaamiseksi."

Kommentti;

Raamatussa Johanneksen kaste oli parannuksen kaste, joka ei parannuksen kasteena riittänyt, vaan sen lisäksi piti ottaa kristillinen kaste. Kuitenkaan kristillisen opin mukaan pelkkä kaste ei ketään pelasta, eikä kastamattomuus vie ketään kadotukseen.

Mormonikirkossa kaste liittyy käskyjen täyttämiseen. Kristillinen kaste on Jumalan lapseus lahjapaketissa, joka uskon avulla avataan.

Mormonin kirjassa (Moroni 8:14); "Katso, minä sanon sinulle, että se, joka luulee pienten lasten tarvitsevan kastetta, on katkeruuden sapessa ja pahuuden kahleissa, sillä hänellä ei ole uskoa, toivoa eikä rakkautta; sen vuoksi, jos hänet otettaisiin pois hänen näin ajatellessaan, hänen olisi mentävä alas helvettiin."

Kommentti;

Tämän Mormonin kirjan kohdan mukaan helvetissä ovat lähes kaikki Raamatun sanan todesta ottaneet kristityt Jeesuksen helluntaina perustaman alkuseurakunnan ajasta alkaen.

Luuk. 6:37 ed. käännös. Älkääkä tuomitko, niin ei teitäkään tuomita; älkää kadotustuomiota lausuko, niin ei teillekään kadotustuomiota lausuta.

Mormonin kirjassa (Moroni 8:22-24); "Sillä katso, kaikki pienet lapset ovat eläviä Kristuksessa, ja samoin kaikki ne, jotka ovat ilman lakia. … eli se, joka ei ole tuomion alainen, ei voi tehdä parannusta, eikä sellaisia kaste hyödytä lainkaan – vaan se pilkkaa (Mormonin kirjan) Jumalan edessä, … sillä parannus on niille, jotka ovat tuomion alaisia …"

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa väitetään, että osa ihmiskunnasta kelpaisi Jumalalle sellaisenaan, ilman Kristuksen aikaansaamaa pelastusta ristillä. Tämä on Raamatun vastaista opetusta. Raamatun mukaan kaikki ovat syntiä tehneet ja ovat Jumalalle kelpaamattomia (Room. 5:12, Room. 3:9-12). Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei ainoatakaan. Mormonin kirjassa tehdään Raamatun Kristuksen ristillä tapahtunut sovitustyö tarpeettomaksi.

Lisäksi, Raamatun mukaan, Jumalan valtakunta ei ole lapsien, vaan lasten kaltaisten (Luuk. 18:16-17). Tässä Mormonin kirjan kohdassa tehdään tyhjäksi myös Raamatun Jeesuksen sana lasten kaltaisuudesta, jollaisiksi aikuistenkin on tultava. Samalla Mormonin kirja esittää Raamatun ilmoituksesta (Room. 2:11-12) poikkeavan näkemyksen, että ne, jotka ovat ilman lakia, olisivat eläviä Mormonin kirjan Kristuksessa.

Luuk. 18:16-17. mutta Jeesus kutsui lapset luokseen ja sanoi: "Sallikaa lasten tulla minun luokseni, älkää estäkö heitä. Heidän kaltaistensa on Jumalan valtakunta. Totisesti: joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan niin kuin lapsi, hän ei sinne pääse."

Room. 2:11-12. sillä (Raamatun) Jumala ei tee eroa ihmisten välillä. Ne, jotka ovat tehneet syntiä lakia tuntematta, myös tuhoutuvat laista riippumatta. Ne taas, jotka ovat lain tuntien tehneet syntiä, myös tuomitaan lain nojalla.

Room. 5:12. Yhden ainoan ihmisen (Aadamin) teko toi maailmaan synnin ja synnin mukana kuoleman. Näin on kuolema saavuttanut kaikki ihmiset, koska kaikki ovat tehneet syntiä.

Room. 3:9-12. Miten siis on? Olemmeko me muita parempia? Emme lainkaan. Olen jo esittänyt sen syytöksen, että kaikki, niin juutalaiset kuin kreikkalaisetkin, ovat synnin vallassa. Onhan kirjoitettu: Ei ole yhtäkään vanhurskasta, ei yhtäkään ymmärtäväistä, ei ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki ovat luopuneet ja käyneet kelvottomiksi. Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei ainoatakaan.

Room. 3:21-25. Nyt Jumala on kuitenkin laista riippumatta tuonut ilmi vanhurskautensa, josta laki ja profeetat todistavat. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. …

Mormonin kirjassa (Moroni 8:25); "Ja parannuksen ensi hedelmä on kaste; ja kaste tulee uskosta käskyjen täyttämiseksi; ja käskyjen täyttäminen tuo syntien anteeksiannon;"

Kommentti;

Raamatun mukaan se, joka yrittää ansaita käskyjen täyttämisellä Raamatun Jumalalta anteeksiantoa, on Jumalan kirouksen alainen (Gal. 3:10), sillä hän on hylännyt Raamatun Jumalan ilmoittaman ainoan pelastustien.

Kaste ei tule uskosta käskyjen täyttämiseksi, vaikka Mormonin kirja niin väittääkin, vaan koska Jumala teki kasteessa kanssamme hyvän omantunnon liiton (1. Piet. 3:21).

Uskon kohde ei myöskään ole käskyjen täyttäminen, vaan Raamatun Jeesus Kristus.

Room. 3:20-25. Eihän yksikään ihminen tule Jumalan edessä vanhurskaaksi lain käskyjä noudattamalla. Lain tehtävänä on opettaa tuntemaan, mitä synti on. Nyt Jumala on kuitenkin laista riippumatta tuonut ilmi vanhurskautensa, josta laki ja profeetat todistavat. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa.

Room. 4:14. Jos näet perillisiä ovat ne, jotka vetoavat lain noudattamiseen, silloin usko menettää merkityksensä ja lupaus raukeaa.

Gal. 3:10-11. Ne taas, jotka luottavat lain noudattamiseen, ovat kirouksen alaisia. Onhan kirjoitettu: "Kirottu on jokainen, joka ei tee kaikkea, mitä lain kirja käskee." On selvää, ettei kukaan tule Jumalan silmissä vanhurskaaksi lakia noudattamalla, sillä "uskosta vanhurskas saa elää".

1. Piet. 3:21-22. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä, vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. Sen perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus, hänen, joka on mennyt taivaaseen ja istuu Jumalan oikealla puolella ja jolle on alistettu enkelit, vallat ja voimat.

Pyhien kirjoitusten opas

Mormonin kirjan kohdassa "asiahakemisto", on esitetty lyhyt, Mormonikirkon opin mukainen määritelmä.

Mormonin kirjassa (Aadam); "Aadam … Hänen rikkomuksensa Eedenin puutarhassa … oli välttämätön askel, jotta ihmiskunta voi edistyä tämän maan päällä. … Aadam on ikiaikainen ja hänet tunnetaan myös Mikaelina."

Kommentti;

Raamatun mukaan Aadamissa ei ollut mitään poikkeuksellista verrattuna muihin sen ajan ihmisiin, paitsi että hän oli ensimmäinen ihminen. Aadamin jälkeläiset (kopiot) kansoittivat maan. Aadam ei ole arkkienkeli Mikael, vaikka Mormonin kirja niin väittää. (Jehovan todistajien mukaan Jeesus on arkkienkeli Mikael, mikä ei myöskään pidä paikkaansa.)

Mikäli Aadamin lankeaminen olisi ollut välttämätöntä sille että ihmiskunta voisi edistyä, niin kuin Mormonin kirja väittää, sillä tehdään Raamatun Jumalasta valehtelija. Jumalahan sanoi ihmisille jo ennen lankeamista näin;

1. Moos. 1:28. Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu."

Aadamin lankeaminen ei suinkaan tuonut edistystä ihmiskunnalle, vaikka Mormonikirkko niin väittääkin. Aadamin lankeaminen syntiin toi mukanaan pahuuden lisääntymisen, kuoleman ja murheen.

1. Moos. 5:5-6. Kun Herra näki, että ihmisten pahuus lisääntyi maan päällä ja että heidän ajatuksensa ja pyrkimyksensä olivat kauttaaltaan pahat, hän katui, että oli tehnyt ihmisen, ja murehti sitä sydämessään.

Mormonin kirjassa (Aaronin pappeus); "Aaronin pappeus palautettiin maan päälle tämän taloudenhoitokauden aikana 15. toukokuuta 1829. Johannes Kastaja antoi sen Joseph Smithille ja Oliver Cowderylle."

Kommentti;

Aaronin pappeus kuuluu Raamatussa siihen vanhaan liittoon, jonka Raamatun Jeesus Kristus täytti. Jumala teki Raamatun Kristuksessa Jeesuksessa uuden liiton, joka teki vanhan liiton tarpeettomaksi. Mikäli Aaronin pappeus ja siihen liittyvä lain noudattaminen palautetaan voimaan uudelleen, sillä mitätöidään Raamatun Jeesuksessa tehty sovitus ja Jeesuksen yhteydessä annettava armo.

Lisäksi Johannes Kastaja on kuollut ihminen, joka haudattiin ilman päätä. Raamatun mukaan kuolleilta ei saa pyytää ohjeita (Jes. 8:19).

Se, mihin tämä Aaronin pappeuden palauttaminen johti (tai syy, miksi se palautettiin) oli moniavioisuuden salliminen Mormonikirkon alkuaikoina.

Hepr. 7:11-12. Jos jo Leevin heimon pappisvirka (Aaronin pappeus), josta Israelin kansalle on annettu säädökset laissa, olisi johtanut täydellisyyteen, mitä tarvetta olisi ollut sanoa, että vielä tulee uudenlainen pappi, jonka pappeus on Melkisedekin pappeutta, ei Aaronin? Jos pappisvirka muuttuu, muuttuu välttämättä myös laki.

Room. 3:20-25. Eihän yksikään ihminen tule Jumalan edessä vanhurskaaksi lain käskyjä noudattamalla. Lain tehtävänä on opettaa tuntemaan, mitä synti on. Nyt Jumala on kuitenkin laista riippumatta tuonut ilmi vanhurskautensa, josta laki ja profeetat todistavat. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. …

Jes. 8:19. Te kuulette sanottavan: "Tiedustelkaa neuvoa vainajahengiltä, kysykää tietäjiltä, jotka supisevat ja mumisevat." Mutta Jumalaltaanhan kansan on neuvonsa pyydettävä! Miksi sen pitäisi kysyä kuolleilta neuvoa elävien asiassa?

Mormonin kirjassa (Avioliiton uusi ja ikuinen liitto); "… pyhän pappeuden valtuudella suoritettu vihkiminen on voimassa kuolevaisessa elämässä ja iankaikkisuudessa … voivat pysyä miehenä ja vaimona kautta iankaikkisuuden."

Kommentti;

Tämä Mormonin kirjan oppi on vastoin Raamatun opetusta. Tällä opilla Mormonikirkko tekee Raamatun Jeesuksesta valehtelijan.

Mark. 12:24-25. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, ja mistä syystä? Koska ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. Kun noustaan kuolleista, ei oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa.

Mormonin kirjassa (Eeva); "Hän ja ensimmäinen mies Aadam saavat iankaikkisen kirkkauden tehtävänsä vuoksi, jonka ansiosta koko ihmiskunnan iankaikkinen kehitys on mahdollista."

Kommentti;

Aadam ja Eeva eivät pelastuneet tehtävänsä vuoksi, vaikka Mormonin kirja niin väittää, vaan sen vuoksi että he uskoivat Häneen (vaimon siemeneen), joka oli tuleva.

Mormonikirkko opettaa, että Aadamin ja Eevan tehtävänä oli langeta syntiin, pois Jumalan yhteydestä ja näin saattaa ihmiskunnan kehitys alulle. Kuinka väärässä Mormonikirkko onkaan, sillä ihmiskunta kehittyi lankeamisen jälkeen vain pahuudessa.

1. Moos. 3:15 (ed. Raamatun käännös). Ja minä (Jumala) panen vainon sinun (käärmeen) ja vaimon Eevan) välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä välille; se (vaimon siemen eli Jeesus Kristus) on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän.

1. Moos. 6:5-6. Kun Herra näki, että ihmisten pahuus lisääntyi maan päällä ja että heidän ajatuksensa ja pyrkimyksensä olivat kauttaaltaan pahat, hän katui, että oli tehnyt ihmisen, ja murehti sitä sydämessään.

Mormonin kirjassa (Elia); "Hän (Elia) ilmestyi Mooseksen kanssa kirkastusvuorella ja antoi pappeuden avaimet Pietarille, Jaakobille ja Johannekselle. …Hän ilmestyi Mooseksen ja muiden kanssa jälleen 3. huhtikuuta 1836 Kirtlandin temppelissä Ohiossa ja antoi samat avaimet Joseph Smithille ja Oliver Cowderylle."

Kommentti;

Raamatun mukaan Elia ei antanut pappeuden avaimia Jeesuksen opetuslapsille. Tällä Mormonin kirjan opilla yritetään pitää valta Mormonikirkossa harvoissa käsissä. Jokaisella Raamatun Kristukseen Jeesukseen henkilökohtaisena vapahtajanaan uskovalla on Jumalan pappeus.

Ilm. 1:5-6. ja Jeesukselta Kristukselta, luotettavalta todistajalta, joka on esikoisena noussut kuolleista ja on maailman kuninkaiden hallitsija! Hänelle, joka rakastaa meitä ja on verellään vapauttanut meidät synneistämme, hänelle, joka on tehnyt meidät kuningassuvuksi ja Jumalan, Isänsä, papeiksi, hänelle kunnia ja valta aina ja ikuisesti! Aamen.

1. Piet. 2:6-10. Sanotaanhan Raamatussa: Katso, minä lasken Siioniin kulmakiven, valitun kiven, jonka arvo on suuri. Joka häneen uskoo, ei joudu häpeään. Te, jotka uskotte, saatte siis osaksenne tämän arvon ja kunnian, mutta niille, jotka eivät usko, "kivestä, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakivi, kompastuskivi ja kallio johon langetaan". Koska he eivät tottele sanaa, he kompastuvat, ja se heidän osakseen on määrättykin. Mutta te olette valittu suku, kuninkaallinen papisto, pyhä heimo, Jumalan oma kansa, määrätty julistamaan hänen suuria tekojaan, joka teidät on pimeydestä kutsunut ihmeelliseen valoonsa. Ennen te ette olleet kansa, mutta nyt te olette Jumalan kansa. Ennen te olitte armoa vailla, mutta nyt on Jumala teidät armahtanut.

Mormonin kirjassa (Elia); "Elian voima on pappeuden sinetöimisvoima. Se, mikä sidotaan ja vapautetaan sen avulla maan päällä, sidotaan ja vapautetaan taivaassa. (Mormonikirkon) Herran valituilla palvelijoilla maan päällä on nykyisin tämä sinetöimisvoima ja he suorittavat evankeliumin pelastavia toimituksia elävien ja kuolleiden puolesta."

Kommentti;

Raamatun mukaan vain Jumala yksin voi pelastaa ja pelastus on otettava vastaan silloin, kun vielä ollaan elossa maan päällä. Kun ihminen on kuollut, kukaan ulkopuolinen ei voi enää sen jälkeen vaikuttaa hänen iäiseen kohtaloonsa. Mikäli hänellä on eläessään ollut mahdollisuus kuulla evankeliumi, hänen kohtalonsa on jo elossa ollessa ratkennut sen mukaan, onko hän ottanut Raamatun Jeesuksen Kristuksen vastaan sydämeensä ja uudestisyntynyt Jumalan lapseksi vai eikö ole.

Hepr. 9:27. Jokaisen ihmisen osana on kerran kuolla ja sitten joutua tuomiolle.

Joh. 5:24. Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun (Raamatun Jeesuksen) sanani ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Mormonikirkossa tämä Raamatun vastainen "Elian voima" keskittää vallan harvoille ja valituille.

Raamatussa sitomis- ja vapauttamisvalta on sidottu Jeesuksen Kristuksen itsensä läsnäoloon.

Matt. 18:18-20. Totisesti: kaikki, minkä te sidotte maan päällä, on sidottu taivaassa, ja kaikki, minkä te vapautatte maan päällä, on myös taivaassa vapautettu. Minä (Jeesus) sanon teille: mitä tahansa asiaa kaksi teistä yhdessä sopien maan päällä rukoilee, sen he saavat minun Isältäni, joka on taivaissa. Sillä missä kaksi tai kolme on koolla minun nimessäni, siellä minä olen heidän keskellään.

Mormonin kirjassa (Endaumentti, voiman lahja); "Kelvolliset (Mormoni)kirkon jäsenet voivat saada toimitusten kautta temppelissä voiman lahjan, joka sisältää opetukset ja pyhän pappeuden liitot, joita he tarvitsevat saadakseen korotuksen (kirkkauden korkein tila)."

Kommentti;

Raamatun mukaan armolahjojen, kuten voiman lahjan, saaminen ei ole sidottu mihinkään temppeliin, vaan yksinomaan Raamatun Pyhään Henkeen, joka jakaa lahjansa niin kuin tahtoo.

1. Kor. 12:4-7. Armolahjoja on monenlaisia, mutta Henki on sama. Myös palvelutehtäviä on monenlaisia, mutta Herra on sama. Jumalan voiman vaikutuksia on monenlaisia, mutta hän, joka meissä kaikissa kaiken vaikuttaa, on sama. Hän antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi.

1. Kor. 12:10-11. joku saa voiman tehdä ihmeitä, joku profetoimisen lahjan, joku kyvyn erottaa eri henget toisistaan, joku kielillä puhumisen lahjan, joku taas kyvyn tulkita tällaista puhetta. Kaiken tämän saa aikaan yksi ja sama Henki, joka jakaa kullekin omat lahjansa niin kuin tahtoo.

Mormonikirkossa heidän johtajansa arvioivat jäsentensä kelvollisuuden, Kristillisessä kirkossa jäsenen kelvollisuuden voi arvioida ainoastaan Raamatun Jumala. Opin kelvollisuuden sen sijaan voi arvioida myös toinen kristitty vertaamalla oppia Raamatun sanaan.

Mormonikirkossa korotuksen edellytys on voiman lahja. Kristillisessä kirkossa armolahjat, kuten voiman lahja, on annettu työkaluiksi palvelutehtäviä varten. Kristillisen kirkon jäsenellä ei voi Raamatun Jumalan silmissä olla korkeampaa asemaa, kuin mitä heikoimmallakin uudestisyntyneellä Jumalan lapsella on.

Mormonin kirjassa (Enkelit); "Taivaassa on kahdenlaisia olentoja, joita kutsutaan enkeleiksi: henkiä sekä olentoja, joilla on liha- ja luuruumis. Henkinä olevat enkelit eivät ole vielä saanet liha- ja luuruumista, … Enkelit, joilla on liha- ja luuruumis, joko ovat ylösnousseet kuolleista tai heidät on muutettu."

Kommentti;

Raamatun mukaan liha- ja luuruumis ei voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa, vaikka Mormonin kirja niin väittääkin. Toinen harha tässä on se, että taivaan enkeleillä olisi, tai tulisi olemaan liha- ja luuruumis. Tämä Mormonikirkon harha johtuu siitä, että he kuvittelevat enkeleiden syntyvän pikkuhiljaa ihmisiksi.

Raamatun mukaan ajallinen eli maallinen on ennen hengellistä eli taivaallista (1. Kor. 15:46). Mormonikirkko on opetuksessaan tämänkin kääntänyt väärin päin.

1. Kor. 15:45-50. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista (Raamatun Jeesus Kristus) tuli eläväksi tekevä henki. Ensimmäisenä ei siis ole hengellinen vaan ajallinen; vasta sen jälkeen tulee hengellinen. Ensimmäinen ihminen (Aadam) on maallinen, maasta lähtöisin, toinen ihminen (Jeesus) on taivaasta. Millainen tuo maallinen ihminen oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen on (Ylösnoussut Jeesus Kristus), sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta.

Hepr. 2:14-16. Nämä lapset ovat ihmisiä, lihaa ja verta, ja siksi hänkin (Jeesus) tuli ihmiseksi, heidän kaltaisekseen. Siten hän kykeni kuolemallaan riistämään vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästämään vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina. Hän ei siis ota suojelukseensa enkeleitä - hän ottaa suojelukseensa Abrahamin suvun.

Hepr.1:14. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä, jotka saavat osakseen autuuden.

Mormonin kirjassa (Ensimmäinen näky); "… (Mormonikirkon) Isä ja Poika ilmestyivät hänelle (Joseph Smithille) ja kielsivät häntä liittymästä mihinkään silloin maan päällä olleista kirkoista, sillä ne olivat kaikki väärässä."

Kommentti;

Raamatun Isä Jumala ei ole voinut Joseph Smithille ilmestyä, sillä Isä Jumalaa ei voi nähdä kuolematta Hänen pyhyyteensä. Sen sijaan Jumalan Poika olisi ollut mahdollista nähdä kuolematta, sillä Jumalan Poika, Jeesus Kristus, toimi Vanhan testamentin puolellakin ennen ihmiseksi syntymistään. Herää epäilys siitä, mikä henkivalta Joseph Smithille Isänä oikeastaan ilmestyi.

Tämän Mormonikirkon väitteen mukaan kaikki kristilliset kirkot ovat harhaoppisia. Ja pelkästään Mormonikirkko, joka kylläkin käyttää kristillistä sanastoa mutta poikkeaa kristillisestä opista täysin, olisi ainoa oikea. Kristittyjen mielestä, jotka pitävät Raamattua auktoriteettinaan, asia on päinvastainen.

Mormonikirkon väite, että kaikki maailman kristilliset kirkot olisivat olleet niin väärässä, että niihin ei saa liittyä, on erilleen heittäjän eli paholaisen mielipide. Paholainen yrittää pitää ihmisen erillään sellaisista paikoista, joissa ihminen kuulisi Raamatun aitoa, pelastuksen tuovaa Jumalan sanaa.

Mormonikirkko on uskollisesti pitäytynyt tällä valitsemallaan, Raamatun vastaisella linjalla. Joseph Smith aloitti elinaikanaan Raamatun tekstin muokkaamisen Mormonikirkon oppiin sopivaksi JSR-raamatuksi ja myöhemmät Mormonikirkon johtajat saattoivat muutostyön päätökseen.

2. Moos. 33:18-20. Silloin Mooses sanoi: "Anna siis minun nähdä kunniasi." Herra sanoi: "Minä annan kirkkauteni kulkea sinun ohitsesi ja lausun sinun edessäsi nimen Jahve. Minä annan anteeksi kenelle tahdon ja armahdan kenet tahdon." Herra sanoi vielä: "Sinä et voi nähdä minun kasvojani, sillä yksikään ihminen, joka näkee minut, ei jää eloon."

Fil. 2:13-16. (Raamatun) Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa. Tehkää kaikki nurisematta ja empimättä, jotta olisitte moitteettomia ja puhtaita, nuhteettomia Jumalan lapsia tämän kieroutuneen ja turmeltuneen sukukunnan keskellä. Te loistatte siinä kuin tähdet taivaalla, kun pidätte esillä elämän sanaa …

Mormonin kirjassa (Ensimmäinen presidenttikunta); "He muodostavat kolmen ylipapin foorumin ja johtavat kirkkoa koko (Mormoni)kirkkoa. … Valtakunnan avaimet kuuluvat aina ylipappeuden presidenttikunnalle. … Ensimmäinen presidentti saa ilmoituksia koko (Mormoni)kirkkoa varten."

Kommentti;

Raamatun mukaan Jumalan valtakunnan avaimet kuuluvat jokaiselle Jumalan lapselle, joka haluaa julistaa Jeesuksen ristillä vuotaneeseen sovintovereen vedoten syntejään katuvalle hänen syntinsä anteeksi. Kristillisessä kirkossa ei ole valtaa keskitetty Raamatun vastaisesti niin radikaalilla tavalla, kuin on tehty Mormonikirkossa.

Kristillisessä kirkossa voi jokainen uudestisyntynyt kristitty, Raamatun mukaan, saada ilmoituksia profetioiden muodossa Jumalalta, myös koko kirkkoa ja kirkon hengellistä tilaa koskien. Kristillisessä kirkossa ei ole Raamatun Jumalan Pyhää Henkeä muutettu ja tukahdutettu niin kuin Mormonikirkossa.

1. Kor. 14:31. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua.

Raamatun mukaan kristillisellä kirkolla voi olla vain yksi ylipappi ja Hän on taivaassa oleva Jeesus Kristus. Mormonikirkolla sen sijaan on useita, maan päällä elossa olevia ylipappeja.

Hepr. 5:4-5. Kukaan ei itse ota tätä arvoa itselleen, vaan ylipapin kutsuu Jumala, joka kutsui jo Aaronin. Siten ei Kristuskaan itse korottanut itseään ylipapin arvoon, vaan hänet korotti se, joka sanoi hänelle: Sinä olet minun Poikani …

Mormonin kirjassa (Esikoinen); "Jeesus oli esikoinen taivaallisen Isämme henkilasten joukossa, Isän Ainosyntyinen lihassa …"

Kommentti;

Tässä Mormonin kirjan kohdassa mitätöidään Jeesuksen jumaluus, koska Mormonin kirjassa henkilapsilla tarkoitetaan kaikkia enkeleitä. Mormonikirkon mukaan kaikki ihmiset ovat eläneet Jumalan luona hänen henkilapsinaan, eli enkeleinä, ennen tuloaan kuolevaisiksi olennoiksi maan päälle. Mormonin kirjan mukaan arkkienkeli Mikaelkin olisi syntynyt Aadamiksi. Mormonin kirja väittää, että Jeesuskin olisi ollut henkilapsi, vaikka hänelle annetaankin sovittajana kunniamaininta "ainosyntyinen".

Raamatun Jumala on yksiselitteisesti kolmiyhteys; Isä, Poika ja Pyhä Henki. Kaikki muu on Raamatun mukaan luotu. Enkelit on luotu enkeleiksi, eikä sovitus koske heitä. Ihmiset on luotu ihmisiksi ja sovitus koskee heitä.

1. Piet.1:12. …ne, jotka taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä ovat tuoneet teille (ihmisille) evankeliumin. Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Mormonin kirjassa (Evankeliumi); "(Mormonikirkon) Jumala palautti evankeliumin täyteyden maan päälle profeetta Joseph Smithin kautta 1800-luvulla."

Kommentti;

Mormonin kirjan toisessa kohdassa sanotaan, että myös Aaronin pappeus olisi palautettu Joseph Smithin kautta. Mormonikirkon oppi ei ole kristillistä oppia. Aaronin pappeus ja siihen liittyvä laki loppuivat siihen, kun evankeliumia Raamatun Jeesuksen ristinkuolemasta ihmisen syntien vuoksi alettiin julistaa. Tämä Raamatun evankeliumin täyteys Jeesuksesta Kristuksesta ei ole ollut hetkeäkään kadoksissa eikä sitä ole tarvetta täydentää. Paholainen yrittää kyllä koko ajan muuttaa Raamatussa kerrottua aitoa evankeliumia toiseksi.

Mark. 16:15-20. Hän (Raamatun Jeesus) sanoi heille (Raamatussa mainituille opetuslapsille): "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. … Kun Herra Jeesus oli puhunut heille tämän, hänet otettiin ylös taivaaseen ja hän istuutui Jumalan oikealle puolelle. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

Joseph Smithin kautta "palautettu evankeliumi" on sisällöltään erilainen Raamatun sisältämään evankeliumiin verrattuna. Joseph Smithin mukaan; kaikki kristilliset kirkot ovat väärässä. Raamatun sanan mukaan; Joseph Smithin palauttama evankeliumi on harhaoppia ja Mormonikirkon oppia julistavat henkilöt ovat kirottuja.

Gal. 1:7-9. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu.

Mormonin kirjassa (Evankeliumi); "Mormonin kirjassa oleva Kolmas Nefin kirja on monella tapaa näiden neljän Uuden testamentin evankeliumin kaltainen."

Kommentti;

Mormonikirkon väite johtaa harhaan. Nefin kirjan väitetty samankaltaisuus Raamatun evankeliumien kanssa on vain näennäistä ja johtuu siitä, että Nefin kirjan yhdessä osassa Mormonin kirjan Jeesus käyttää osittain samoja sanoja kuin mitä on Raamatun evankeliumeissa.

Se, miten täydellisesti 3. Nefin kirjan sisältämä oppi eroaa Raamatun sanasta, käy ilmi mm. 3. Nefin kirjan seuraavista kohdista: 3 Nefi 1:19, 3 Nefi 11:8-10, 3 Nefi 11:11 – 14:27, 3 Nefi 15:8, 3 Nefi 15:13-19, 3 Nefi 16:4, 3 Nefi 18:1-11, 3 Nefi 18:37, 3 Nefi 20:8, 3 Nefi 20:30-33, 3 Nefi 21:6, 3 Nefi 27:13-17, 3 Nefi 28:4 ja 7, 3 Nefi 28:30-31. (Ao. kohtia on käsitelty aikaisemmin tässä monisteessa.)

Mormonin kirjassa (Evankeliumin palautus); "… evankeliumi hävisi maan päältä Kristuksen apostolien maanpäällistä palvelutyötä seuranneen luopumuksen vuoksi. Luopumuksen tähden evankeliumi oli palautettava. … Palautus alkoi Joseph Smithistä …"

Kommentti;

Raamattuun kootut evankeliumit, apostolien teot ja Uuden testamentin kirjeet kirjoitettiin vielä Jeesuksen opetuslasten eläessä. Tämä Uuden testamentin kirjakokoelma on ollut kristittyjen käytössä muuttumattomana nykyaikaan asti. Joten on mahdotonta, että evankeliumi olisi hävinnyt maan päältä, vaikka Mormonikirkko niin väittääkin.

Joseph Smithin "palauttama evankeliumi" on Raamatun sanasta oleellisesti poikkeavaa ja siksi se on Raamatun mukaan harhaoppia.

Mormonin kirjassa (Gabriel); "Joseph Smith sanoi, että (arkkienkeli) Gabriel on Vanhan testamentin profeetta Nooa."

Kommentti;

Tämä Mormonikirkon väite johtuu siitä Mormonikirkon opista, että Jumalan enkelit syntyisivät ajan saatossa ihmisiksi. Raamatun mukaan tämä on harhaoppia.

Mormonin kirjassa (Helvetti); "Ensiksi, se on väliaikainen asuinsija henkimaailmassa niille, jotka ovat olleet tottelemattomia kuolevaisuudessa. … Siellä oleville hengille opetetaan evankeliumia, ja joskus parannuksensa jälkeen he nousevat ylös siihen kirkkauden asteeseen, johon ovat arvollisia. Ne, jotka eivät tee parannusta mutta eivät ole myöskään kadotuksen poikia, jäävät helvettiin koko tuhatvuotisen valtakunnan ajaksi. Näiden tuhannen vaivan vuoden jälkeen he nousevat ylös telestiseen kirkkauteen."

Kommentti;

Mormonin kirjassa mainittiin aikaisemmin (1. Nefi 15:35 ja 2. Nefi 2:29), että Perkele on Helvetin valmistaja ja Helvetin herra. Tämä on Raamatun sanan vastaista harhaopetusta.

Raamatun mukaan Jumalan tarjoama ikuinen elämä joko otetaan vastaan tai hylätään tämän maanpäällisen elämän aikana, eikä sitä voi ihminen enää kuolemansa jälkeen muuttaa.

Mormonikirkon opissa on tässä kohtaa selkeä ristiriita; Jos Perkele on helvetin herra ja Perkelehän on Jumalan vastustaja, niin miksi Perkele sallisi Helvetissä opetettavan evankeliumia?

Mormonin kirjassa (Henki); "Kaikki elävät olennot – ihmiset, eläimet ja kasvit – olivat henkiä, ennen kuin maan päällä oli minkäänlaisia elämänmuotoja." (Myöhemmin, Mormonin kirjan kohdassa; Jumala, Jumaluus, mainitaan kuitenkin, että ihminen on eri asemassa kuin muu luomakunta.)

Kommentti;

Mormonin kirja mitätöi ihmisen erikoisaseman suhteessa eläimiin ja kasveihin. Raamatun mukaan vain ihmisen luomisen yhteydessä puhutaan sielusta ja hengen puhaltamisesta ihmiseen. Eläimet ja kasvit vain luotiin samalla tavalla kuin luotiin eloton maailmankaikkeus.

1. Moos. 1:11. Jumala sanoi: "Kasvakoon maa vihreyttä, siementä tekeviä kasveja ja hedelmäpuita, jotka maan päällä kantavat hedelmissään kukin lajinsa mukaista siementä." Ja niin tapahtui.

1. Moos. 2:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento (sielu).

Raamatun mukaan; vain ihmisen Henki (elämän henkäys) palaa Jumalan luo ruumiin kuoleman jälkeen.

Saarn. 12:6-7. Muista Luojaasi nuoruudessasi, ennen kuin hopealanka katkeaa ja kultamalja särkyy, ennen kuin vesiastia rikkoutuu lähteellä ja ammennuspyörä putoaa särkyneenä kaivoon. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

Mormonin kirjassa (Ihminen / Ihmisestä voi tulla taivaallisen Isän kaltainen); "Ne, jotka perivät selestisen valtakunnan, ovat jumalia, Jumalan lapsia. Silloin he (ihmisiksi syntyneet enkelit) ovat jumalia, koska heillä on kaikki valta."

Kommentti;

Tässä on paholainen päässyt tavoitteeseensa Mormonikirkossa, sillä Lusifer-enkeli (Paholainen) on aina yrittänyt tulla Korkeimman vertaiseksi.

Jes. 14:12-14. Voi, sinä putosit taivaalta, sinä Kointähti, sarastuksen poika! Alas maahan sinut survaistiin, sinä kansojen kukistaja. Etkö juuri sinä sydämessäsi sanonut: "Minä tahdon nousta taivaisiin! Minä pystytän valtaistuimeni Jumalan tähtiä korkeammalle, minä tahdon istua jumalten vuorella kaukana pohjoisessa, minä nousen pilviä ylemmäksi, olen korottava itseni Korkeimman vertaiseksi."

Raamatun mukaan ihmisestä ei koskaan voi tulla Jumalan kaltaista saati sitten jumalaa. Jumalan Pojalla on taivaassakin jäljellä ristin naulojen jäljet käsissään ja jaloissaan. Vaikka Kristuksen sovintoveren omien syntiensä sovitukseksi hyväksynyt kristitty saakin ylösnousemuksessa samankaltaisen ylösnousemusruumiin kuin mitä Jeesuksella jo nyt on, on hänellä taivaassakin sovitetun osa.

Mormonikirkon opin mukaan heillä on lopulta taivaassa kaikki valta. Raamatun Jumalan sanan mukaan (Jes. 48:11) se on mahdotonta.

Jes. 48:11. Oman itseni tähden minä (Israelin Jumala, Herra Sebaot) sen tein, sillä minä en salli nimeäni häväistävän, kunniaani minä en toiselle anna.

Mormonin kirjassa (Ihmisen Poika); "Pyhyyden Ihminen on yksi Isän Jumalan nimistä. Kun Jeesus kutsui itseään Ihmisen Pojaksi, hän julisti avoimesti jumalallista sukulaisuutta Isäänsä."

Kommentti;

Mormonit kutsuvat omaa Isä Jumalaansa Ihmiseksi, Raamattuun uskova kristitty ei voi sitä tehdä. Kun Raamatun Jeesus kutsui itseään ihmisen pojaksi, sillä oli kaksiosainen merkitys; Ensiksi se merkitsi samaa kuin "ihminen". Toiseksi se viittasi Danielin Vanhassa testamentissa käyttämään "ihmisen poika" -käsitteeseen, jolla viitattiin Messiaaseen eli Kristukseen. Raamatun Jeesus, joka on 100 %:sti Jumala ja 100 %:sti ihminen, ei antanut pienintäkään viitettä siitä, että olisi pitänyt Isäänsä ihmisenä. Vain Kristuksen Jeesuksen oli välttämätöntä syntyä ihmiseksi lunastaakseen ihmiset (Hepr. 2:14-17). Ihminen on lisäksi enkeleitä alempi, sillä Raamatun mukaan Jeesuskin ihmisenä oli sitä maallisen elämänsä aikana (Hepr. 2:5-9).

Esim. jos ihminen muotoilee muovista näköisensä kuvan, ei kukaan voi sanoa, että kuvan muotoillut ihminen olisi muovin kaltainen. Jos Jumala ottaa kourallisen tomua ja muotoilee siitä ihmisen näköiseksensä kuvaksi, ei kukaan voi väittää, että Jumala olisi ihmisen kaltainen.

Hepr. 2:5-9. Tulevaa maailmaa, sitä josta nyt puhumme, Jumala ei ole alistanut enkelien hallittavaksi. Tästä on jossakin kohdassa joku todistanut: Mikä on ihminen! Kuitenkin sinä häntä muistat. Mikä on ihmislapsi! Kuitenkin pidät hänestä huolen. Lyhyeksi aikaa sinä asetit hänet (Jeesuksen) enkeleitä alemmaksi, mutta sitten seppelöit hänet kirkkaudella ja kunnialla, panit kaiken hänen valtansa alle. Jumala siis antoi ihmisen (Jeesuksen) valtaan kaiken, hän ei jättänyt mitään tälle alistamatta. Vielä tosin emme voi havaita, että kaikki olisi hänen vallassaan. Sen kuitenkin näemme, että tuo "lyhyeksi aikaa enkeleitä alemmaksi asetettu", Jeesus, on kuoleman tuskat kärsittyään "seppelöity kirkkaudella ja kunnialla". Armollisen Jumalan tahto näet oli, että Jeesuksen oli kärsittävä kuolema jokaisen ihmisen puolesta.

Hepr. 2:14-17. Nämä lapset ovat ihmisiä, lihaa ja verta, ja siksi hänkin tuli ihmiseksi, heidän kaltaisekseen. Siten hän kykeni kuolemallaan riistämään vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästämään vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina. Hän ei siis ota suojelukseensa enkeleitä - hän ottaa suojelukseensa Abrahamin suvun. Niinpä hänen oli tultava joka suhteessa veljiensä kaltaiseksi, jotta hänestä tulisi armahtava ja uskollinen ylipappi ja hän voisi Jumalan edessä sovittaa kansansa synnit.

Mormonin kirjassa (Isä, Taivaallinen); "Jeesus on hänen ainosyntyinen Poikansa lihassa."

Kommentti;

Mormonin kirjan mukaan Mormonikirkon Jeesus on vain Jumalan monista henkipojista se, joka on syntynyt lihaan. Raamatun mukaan Jeesus Kristus on Raamatun Jumalan ainosyntyinen Poika.

Mormonin kirjassa (Jehova); "Jehova oli Jeesus Kristus kuolevaisuutta edeltävässä elämässä."

Kommentti;

Raamatun mukaan JHVH eli Jahve, Mormonikirkon mukaan Jehova, ei ole sama kuin Jeesus Kristus. Mormonin kirja yhdistää muuallakin heidän Isän Jumalansa ja heidän Jeesuksen Kristuksensa yhdeksi ja samaksi.

Mormonin kirjassa (Jeremia); "Jeremian kirjassa on myös maininta ihmisen kuolevaisuutta edeltävästä olemassaolosta … (Jer. 1:4-5)"

Jer. 1:4-5. Minulle tuli tämä Herran sana: Jo ennen kuin sinut äidinkohdussa muovasin, minä valitsin sinut. Jo ennen kuin sinä synnyit maailmaan, minä pyhitin sinut omakseni ja määräsin sinut kansojen profeetaksi.

Kommentti;

Tämä Jeremian kohta ei suinkaan puhu kuolevaisuutta edeltävästä olemassaolosta, vaikka Mormonin kirja niin väittää. Jeremia puhuu siitä, että Jumala valitsi hänet tehtäväänsä jo sikiämisestä alkaen, jo äidin kohdussa olemisesta alkaen.

Mormonin kirjassa (Johannes, Sebedeuksen poika); "Myöhempien aikojen pyhät kirjoitukset vahvistavat, että Johannes ei kuollut vaan sai jäädä palvelemaan maan päälle Herran toiseen tulemiseen asti (Joh. 21:20-23)."

Joh. 21:20-23. Pietari kääntyi katsomaan taakseen ja näki, että heidän perässään tuli Jeesuksen rakkain opetuslapsi (Johannes), se, joka aterialla oli nojannut hänen rintaansa vasten ja kysynyt: "Herra, kuka se on? Kuka sinut kavaltaa?" Hänet nähdessään Pietari kysyi Jeesukselta: "Entä hän, Herra?" Jeesus vastasi: "Mitä se sinulle kuuluu, vaikka tahtoisin hänen jäävän tänne aina siihen asti kun tulen? Seuraa sinä minua." Tästä sai veljien keskuudessa alkunsa käsitys, ettei se opetuslapsi kuole. Jeesus ei kuitenkaan sanonut Pietarille, ettei tämä opetuslapsi kuole. Hän sanoi: "Mitä se sinulle kuuluu, vaikka tahtoisin hänen jäävän tänne aina siihen asti kun tulen?"

Kommentti;

Kristillisen perimätiedon mukaan Apostoli Johannes vanheni ja kuoli lopulta luonnollisen kuoleman. Kun Johannes ei enää pystynyt vanhana edes kävelemään, hänet kannettiin seurakunnan eteen, jossa hän vielä sanoi: "Lapsukaiset, rakastakaa toisianne."

Mormonikirkon oppi, joka väittää Johanneksen olevan edelleenkin elossa, on väärä. He vain haluavat tukea sitä omaa oppiaan, että heidän Jeesuksensa Amerikan opetuslapsista olisi kolme vielä elossa parin tuhannen vuoden jälkeenkin.

Mormonin kirjassa (Joseph Smithin raamatunkäännös JSR); "Joseph Smithin raamatunkäännös on palauttanut eräitä selkeitä ja kallisarvoisia asioita, jotka ovat kadonneet Raamatusta."

Kommentti;

Joseph Smith ei osannut Raamatun alkukieliä, ei myöskään kukaan hänen läheisensä. Asiat, jotka Joseph Smith on Mormonien raamattuun "palauttanut", eivät ole alun perinkään Raamatussa olleet, eivätkä siten kuulu Raamattuun. Mormonikirkon oppi on valtavassa ristiriidassa Raamatun opin kanssa.

Mormonin kirjassa (Jumala, Jumaluus); "Jumaluuteen kuuluu kolme erillistä persoonaa: Jumala, iankaikkinen Isä; hänen Poikansa Jeesus Kristus ja Pyhä Henki. … tiedämme, että Isällä ja Pojalla on käsin kosketeltava liha- ja luuruumis ja että Pyhä Henki on henkipersoona vailla lihaa ja luuta."

Kommentti;

Mormonikirkon harhaa on sekin luulo, että; koska Jumala teki ihmisen kuvakseen ja koska Jeesuskin syntyi ihmiseksi, myös Jumalan taivaallinen olomuoto sisältäisi liha- ja luuruumiin.

Joh. 4:24. Jumala on henki, ja siksi niiden, jotka häntä rukoilevat, tulee rukoilla hengessä ja totuudessa."

Mormonin kirjassa (Jumalan pojat ja tyttäret); "Toisessa merkityksessä me kaikki olemme taivaallisen Isämme todellisia henkilapsia. Toisessa merkityksessä Jumalan poikia ja tyttäriä ovat ne, jotka ovat syntyneet uudesti Kristuksen sovituksen kautta."

Kommentti;

Tässä turhennetaan Raamatun sanoma siitä, että ainoa tie Jumalan lapseksi on uudestisyntyminen, jonka saa aikaan Jumalan Pyhä henki silloin, kun ihminen hyväksyy omien syntiensä sovitukseksi Jeesuksen Kristuksen ristinsovituksen. Eivät enkelit eivätkä ihmiset, ole Raamatun Jumalan henkilapsia, vaikka Mormonin kirja niin väittääkin.

Mormonin kirjassa (Jumalan valtakunta eli taivaan valtakunta); "Jumalan maanpäällinen valtakunta on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko."

Kommentti;

Mormonit toimivat Raamatun sanan vastaisesti sanoessaan, että Jumalan valtakunta on vain heidän kirkkonsa. Raamatun mukaan Jeesus sanoi; "Jumalan valtakunnasta ei voida sanoa, se on täällä tai tuolla". Jumalan valtakunta on Raamatun mukaan aina siellä läsnä, missä Raamatun Kristus on saanut sijan ihmisen sydämessä.

Matt. 11:12. Johannes Kastajan päivistä asti taivasten valtakunta on ollut murtautumassa esiin, ja jotkut yrittävät väkivalloin temmata sen itselleen.

Luuk. 17:20-21. Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne (tai sisäisesti teissä)."

Mormonin kirjassa (Juudan sauva); "Tämä tarkoittaa Raamattua Juudan huoneen aikakirjana. Viimeisinä aikoina, jolloin Israelin huoneen eri haarat kootaan, myös heidän pyhät kirjoituksensa kootaan yhteen. Nämä pyhät kirjoitukset täydentävät toisiaan …"

Kommentti;

Mormonikirkon oppiin liittyy se, että Raamattu ei riitä Jumalan sanaksi, vaan että heidän omat kirjoituksensa ja mahdollisesti myös muita kirjoituksia on lisättävä samanarvoisiksi Raamatun rinnalle. Mormonikirkon oppi ja Raamatun ilmoitus ovat opillisesti niin erilaisia, että niiden taustalla on oltava eri henkivalta. Niitä ei myöskään ole mahdollista sovittaa yhteen poistamatta jommastakummasta kaikki opin kannalta oleelliset asiat.

Mormonin kirjassa (Kaste); "Koska kaikilla ihmisillä ei ole maan päällä mahdollisuutta ottaa vastaan evankeliumia kuolevaisuudessa, Herra on antanut valtuuden suorittaa sijaiskasteita kuolleiden puolesta. Sen tähden ne, jotka ottavat evankeliumin vastaan henkimaailmassa, voivat päästä Jumalan valtakuntaan."

Kommentti;

Raamatun mukaan niiden kohtalo, joilla ei ole ollut mahdollisuutta kuulla evankeliumia, määräytyy heidän oman omantuntonsa ja heidän ajatustensa, jotka ovat kaikki Jumalan kirjanpidossa, mukaan. Se, että toisen puolesta käy kasteella, on yhtä hassu ajatus, kuin söisi ruokaa toisen puolesta että tämä pysyisi hengissä, tai että menisi naimisiin toisen puolesta.

Room. 2:14-16. Pakanakansatkin, joilla ei ole lakia, saattavat luonnostaan tehdä, mitä laki vaatii. Silloin pakanat, vaikkei heillä lakia olekaan, ovat itse itselleen laki. Näin he osoittavat, että lain vaatimus on kirjoitettu heidän sydämeensä. Siitä todistaa heidän omatuntonsakin, kun heidän ajatuksensa syyttävät tai myös puolustavat heitä. Tämä tulee näkyviin sinä päivänä, jona Jumala minun julistamani evankeliumin mukaisesti tuo ihmisten sisimmätkin salaisuudet Kristuksen Jeesuksen tuomittaviksi.

Mormonin kirjassa (Kaste / Kaste kuolleiden puolesta); "Mitä varten jotkut antavat kastaa itsensä kuolleiden puolesta? 1. Kor. 15:29"

Kommentti;

Raamatussa oleva lause, jossa mainitaan kaste kuolleiden puolesta, ymmärretään Mormonikirkossa tarkoituksellisesti väärin. Paavali mainitsee joidenkin kristittyjen omaksuman harhaoppisen kastekäytännön vain todistaakseen toisen harhaopin vääräksi, sen harhaopin, ettei Kristusta olisikaan herätetty kuolleista. Jos kaste kuolleiden puolesta olisi ollut osana oikeaa kristillistä kastetta, se olisi mainittu muuallakin kuin pelkästään tässä ohimennen.

1. Kor. 15:12-29. Jos kerran julistetaan, että Kristus on herätetty kuolleista, kuinka jotkut teistä voivat sanoa, ettei kuolleiden ylösnousemusta ole? Jos ei ole kuolleiden ylösnousemusta, ei Kristustakaan ole herätetty kuolleista. … Mutta ellei Kristusta ole herätetty, teidän uskonne on pohjaa vailla ja te olette yhä syntienne vallassa. Ja silloin nekin, jotka ovat nukkuneet pois Kristukseen uskoen, ovat joutuneet perikatoon. Jos olemme panneet toivomme Kristukseen vain tämän elämän ajaksi, olemme säälittävimpiä kaikista ihmisistä. … Mitä varten sitten jotkut antavat kastaa itsensä kuolleiden puolesta? Ellei kuolleita lainkaan herätetä, miksi he kastattavat itsensä näiden puolesta?

Mormonin kirjassa (Kaste / Kaste ei ole pieniä lapsia varten); "On vakavaa pilkkaa Jumalan edessä, että te kastaisitte pieniä lapsia. Lapset tulee kastaa kahdeksan vuoden iässä."

Kommentti;

Paholainen on mielissään, jos lapsilta evätään sekä liittoyhteys Jumalan kanssa että kasteen suojaava ja siunaava vaikutus. Ympärileikkaus 8 päivän ikäisenä oli vanhan liiton merkki, kaste on uuden liiton merkki.

Jotkut kristitytkin ovat menneet tähän samaan ansaan. He vääntävät Markuksen kohdan (10:13-16), jossa Jeesus sanoo; "joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan niin kuin lapsi, hän ei sinne pääse", muotoon; "joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan ymmärryksellään niin kuin aikuinen". Toinen kohta, johon voidaan viitata, on se, ettei Raamatussa mainita lapsikastetta. Ei mainitakaan – ei Raamatussa myöskään mainita, että lapset olisi jätetty kastamatta. Oppia ei voi tehdä siitä, mitä ei mainita.

1. Piet. 3:20-22. … Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä, vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. Sen perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus, hänen, joka on mennyt taivaaseen ja istuu Jumalan oikealla puolella ja jolle on alistettu enkelit, vallat ja voimat.

Mark. 10:13-16. Jeesuksen luo tuotiin lapsia, jotta hän koskisi heihin. Opetuslapset moittivat tuojia, mutta sen huomatessaan Jeesus närkästyi ja sanoi heille: "Sallikaa lasten tulla minun luokseni, älkää estäkö heitä. Heidän kaltaistensa on Jumalan valtakunta. Totisesti: joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan niin kuin lapsi, hän ei sinne pääse." Hän otti lapset syliinsä, pani kätensä heidän päälleen ja siunasi heitä.

Mormonin kirjassa (Kirous); "Sen (kirouksen) voi antaa suoraan Jumala, tai sen voi lausua hänen valtuutettu palvelijansa."

Kommentti;

Raamatun Jumala on kieltänyt ihmisiä kiroamasta toisiaan.

Luuk. 6:28. Siunatkaa niitä, jotka teitä kiroavat (syytää kirouksia), rukoilkaa niiden puolesta, jotka parjaavat teitä.

Room. 12:14. Siunatkaa niitä, jotka teitä vainoavat, siunatkaa älkääkä kirotko (syytää kirouksia).

Se, millaista kirousta Mormonikirkko tässä kohdassa tarkoittaa, jää epäselväksi. Raamatussakin käytetään merkitykseltään erilaisia kiroamis-sanoja. Esim. "Jumalan haltuun luovuttaminen", jota Paavali käyttää 1. Kor. 16:22 ja Gal. 1:8-9 kohdissa, voisi tarkoittaa Jumalan tuomiovallan alle luovuttamista, pois omista käsistä.

1. Kor. 16:22. Jos joku ei rakasta Herraa, hän olkoon kirottu (Jumalan haltuun luovutettu). Maranata! Herramme, tule!

Gal. 1:8-9. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu (Jumalan haltuun luovutettu). Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu (Jumalan haltuun luovutettu).

Vaikka harhaopin opettajan päälle ei saakaan syytää kirouksia, hänet voi luovuttaa Jumalan haltuun, Jumalan tuomittavaksi. Jokaisen kuulijan velvollisuus on aina verrata kuulemaansa Raamatun sanaan.

Mormonin kirjassa (Korotus); "Onnen ja kirkkauden korkein tila selestisessä valtakunnassa. … Ihmisten täytyy solmia avioliitto Jumalan lain mukaan saavuttaakseen korotuksen."

Kommentti;

Tällä opilla Mormonikirkko tekee Raamatun Jeesuksesta valehtelijan.

Mark. 12:24-25. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, ja mistä syystä? Koska ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. Kun noustaan kuolleista, ei oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa.

Mormonikirkko on jakanut taivaan eri osastoihin, erilaisiin kirkkauksiin. Esim. tähän Mormonikirkon korkeimpaan taivaaseen pääsyn edellytys on se, että Mormonikirkko vihkii ikuiseen avioliittoon.

Raamattu ei tunne kuin yhden yhteisen taivaan kaikille niille kristityille, jotka ovat omalle kohdalleen hyväksyneet Jeesuksen sovitustyön ristillä.

Mormonin kirjassa (Kuolevaisuutta edeltävä elämä); "Kaikki ihmiset ovat eläneet Jumalan luona hänen henkilapsinaan (toisaalla Mormonin kirjassa, enkeleinä) ennen tuloaan kuolevaisiksi olennoiksi maan päälle."

Kommentti;

Mormonin kirja ei tee eroa ihmisten ja enkeleiden välillä, vaikka Raamattu tekee eron.

Hepr. 2:16. 16. Hän (Raamatun Jeesus Kristus) ei siis ota suojelukseensa enkeleitä - hän ottaa suojelukseensa Abrahamin suvun.

1. Piet. 1:9-12. sillä te saavutatte uskon päämäärän, sielujen pelastuksen. … Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Mormonin kirjassa (Kuolleiden pelastus); "… kirkon jäsenet tutkivat sukuaan … niin että näiden (esivanhempien) puolesta voidaan suorittaa pelastavat toimitukset."

Kommentti;

Tämä oppi on käytännössä samansuuntainen, kuin mitä oli katolisen kirkon aneoppi, jota vastaan uskonpuhdistajat nousivat. Maan päällisillä toimenpiteillä, kuten aneen ostaminen tai kaste kuolleen puolesta, ei ole vaikutusta jo iäisyyteen siirtyneen kohdalla.

Mormonin kirjassa (Lapsikaste); "Saatanalla ei ole valtaa kiusata lapsia, ennen kuin he alkavat tulla vastuullisiksi (eli vasta 8 vuoden iässä)."

Kommentti;

Vaikka Saatana ei lapsia kiusaisikaan, näitä kiusaa heidän oma syntinen luontonsa (perisynti). Mistä 2 -vuotias on oppinut lyömään 3 -vuotiasta hiekkalapiolla? Mistä 4 -vuotias on saanut innoituksen riistää toiselta hänen lelunsa? Miksi 7 -vuotias varastaa karamellia kaupasta?

Vaikka Raamattu ei kerrokaan lapsien tekemistä rikkomuksista Jumalaa vastaan (ehkä 1. Kun. 14:1-13 kohtaa lukuun ottamatta), kerrotaan Raamatussa asian toisesta puolesta, eli se, miten Jumalan Pyhä Henki on täyttänyt lapsen jo pienestä pitäen.

Kol. 3:25. Väärintekijä (iästä riippumatta) saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

1. Kun. 14:1-13. Siihen aikaan Jerobeamin poika Abia sairastui. … Herra oli sanonut Ahialle: "Jerobeamin vaimo on tulossa kysymään sinulta pojastaan, sillä poika on sairaana. Puhu hänelle ne sanat, jotka minä annan sinulle." … Näin Herra on puhunut.' "Lähde sinä nyt kotiisi. Sillä hetkellä kun astut kaupunkiin, poika kuolee. ... Hän on siinä suvussa ainoa, jossa Herra, Israelin Jumala, on nähnyt jotakin hyvää.

Tuom. 13:67. Nainen (Simsonin äiti) meni sanomaan miehelleen: "Minun luokseni tuli Jumalan mies. ... Hän sanoi minulle: 'Sinä tulet raskaaksi ja synnytät pojan. Älä juo viiniä äläkä olutta äläkä syö mitään epäpuhdasta, sillä poika on Jumalan nasiiri äidinkohdusta kuolinpäiväänsä asti.'

Luuk. 1:13-15. Mutta enkeli puhui hänelle: "Älä pelkää, Sakarias. Rukouksesi on kuultu, vaimosi Elisabet synnyttää sinulle pojan ja sinä annat hänelle nimeksi Johannes. Ilo ja riemu täyttävät sinut, ja monet iloitsevat hänen syntymästään. Hän on oleva suuri Jumalan mies. Viiniä ja väkijuomaa hän ei juo. Jo äitinsä kohdusta asti hän on täynnä Pyhää Henkeä.

Mormonin kirjassa (Lunastaja); "(Mormonikirkon) Jeesus Kristus … teki kaikkien ihmisten ylösnousemuksen mahdolliseksi."

Kommentti;

Raamatun mukaan jokainen ihminen nousee aikanaan tuomiolle, myös ne, jotka kuolivat vedenpaisumuksessa. Siihen ei Jeesuksen uhrikuolemalla ole ollut vaikutusta. Jeesuksen uhrikuolema vaikutti sen, että jotkut voivat pelastua.

Dan. 12:13. Mutta mene sinä (Daniel) siksi kunnes loppu tulee, lepää ja nouse saamaan osasi aikojen lopussa.

Apt. 24:15. ja yhtä lailla kuin nämä tässä minä (Paavali) toivon ja odotan, että Jumala herättää kuolleista niin hurskaat kuin jumalattomat.

Mormonin kirjassa (Lupauksen Pyhä Henki); "(Mormonikirkon) Pyhä Henki on lupauksen Pyhä Henki. … Ne, jotka ovat lupauksen Pyhän Hengen sinetöimiä, saavat kaiken, mitä Isällä on."

Kommentti;

Pyhä Henki Raamatussa ei ole "lupauksen henki", vaan Raamatun Jumalan kolmas persoona.

Jumala ei Raamatun mukaan anna ihmiselle kaikkea siten, että ihmisestäkin tulisi Jumala. Raamatun ilmoitus, että uudestisyntynyt ihminen on Jumalan perillinen (Room. 8:17), tulisi ymmärtää Kristuksella olevan ihmisluonnon valossa. Syntymällä ihmiseksi Kristuksessa Jeesuksessa, Jumala yhdisti ihmisluonnon itsensä kanssa. Tämä ei tarkoita sitä, että ihmisluonnosta olisi tullut jumala. Kristus Jeesus on samanaikaisesti sekä 100 %:sti Jumala että 100 %:sti ihminen. Kärsittyään synnittömänä ihmisenä meidän syntisten ihmisten sijaisena, hän kolmantena päivänä ristiinnaulitsemisestaan nousi kuolleista. Jokainen ihminen, joka omalle kohdalleen hyväksyy tämän Jeesuksen suorittaman sovituksen, liitetään Kristukseen. Me olemme Jumalan perillisiä vain ja ainoastaan kätkettyinä Kristukseen ja yhdessä Kristuksen kanssa. Me emme taivaassakaan voi olla ilman Kristusta Jeesusta, häntä, jolla taivaassakin on naulojen jäljet käsissään ja jaloissaan. Raamattu kertoo tästä Kristus-riippuvuudesta vertaamalla seurakuntaa Kristus-puuhun jossa me olemme oksia (Luuk. 13:18-19), Kristus-rakennukseen jossa me olemme rakennuskiviä (Ef. 2:19-22) ja ylkään ja hänen morsiameensa (Ilm. 19:6-7).

Joh. 14:26-27. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun (Jeesuksen) nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut. "Minä jätän teille rauhan. Oman rauhani minä annan teille, en sellaista jonka maailma antaa. …

Room. 8:14-17. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän.

Ef. 2:19-22. Te ette siis enää ole vieraita ja muukalaisia, vaan kuulutte Jumalan perheeseen, samaan kansaan kuin pyhät. Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

Mormonin kirjassa (Melkisedekin pappeus); "Melkisedekin pappeuteen kuuluvat (Mormoni)kirkon hengellisten siunausten avaimet. … Jumala ilmoitti tämän korkeamman pappeuden ensiksi Aadamille. Tämä pappeus on ollut kaikkien taloudenhoitokausien patriarkoilla ja profeetoilla. … Kun Israelin lapset eivät eläneet Melkisedekin pappeuden etuoikeuksien ja liittojen mukaan, Herra otti pois korkeamman lain ja antoi heille vähäisemmän lain, Aaronin pappeuden ja Mooseksen lain. Kun Jeesus tuli maan päälle, hän palautti Melkisedekin pappeuden juutalaisille ja alkoi rakentaa kirkkoaan heidän keskuuteensa. Pappeus ja kirkko katosivat kuitenkin jälleen luopumuksen vuoksi. Myöhemmin ne palautettiin Joseph Smith nuoremman kautta. … Melkisedekin pappeudessa on vanhimman, ylipapin, patriarkan, seitsenkymmenen ja apostolin virat ... Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon presidentti on ylipappeuden eli Melkisedekin pappeuden presidentti, ja hänellä on hallussaan kaikki Jumalan valtakuntaan maan päällä kuuluvat avaimet."

Kommentti;

Mormonikirkko on korvannut kirkkonsa johtajille ottamallaan Melkisedekin pappeudella sen liiton, jonka Jumala Aabrahamin kanssa teki sekä Raamatullisen Aabrahamin uskon (Room. 4:13-25).

1. Moos. 14:17-19. Kun Abram oli paluumatkalla lyötyään Kedorlaomerin ja hänen kanssaan liittoutuneet kuninkaat, Sodoman kuningas tuli häntä vastaan Savenlaaksoon, jota sanotaan myös Kuninkaanlaaksoksi. Salemin kuningas Melkisedek toi sinne leipää ja viiniä. Hän oli Korkeimman Jumalan pappi, ja hän siunasi Abramia sanoen: Siunatkoon Abramia Korkein Jumala, taivaan ja maan luoja.

Room. 4:13-25. Ei Jumala sen vuoksi luvannut Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen koko maailmaa perinnöksi, että Abraham noudatti lakia, vaan siksi, että Abraham katsottiin vanhurskaaksi, kun hän uskoi. … Lupaus ja usko kuuluvat yhteen sitä varten, että kaikki olisi armoa. Näin lupaus on varma ja koskee kaikkia Abrahamin jälkeläisiä, ei vain niitä joilla on laki, vaan myös niitä joilla on Abrahamin usko. Hän on meidän kaikkien isä, niin kuin on kirjoitettu: "Minä olen tehnyt sinut monien kansojen isäksi." Tähän Jumalaan Abraham uskoi, häneen, joka tekee kuolleet eläviksi ja kutsuu olemattomat olemaan. Abraham toivoi, vaikka toivoa ei ollut, ja niin hän uskoi tulevansa monien kansojen kantaisäksi näiden sanojen mukaisesti: "Näin suuri on oleva sinun jälkeläistesi luku." … Sen vuoksi Jumala katsoikin hänet vanhurskaaksi. Näitä sanoja ei kuitenkaan ole kirjoitettu vain hänen tähtensä, vaan myös meidän vuoksemme. Jumala on katsova vanhurskaiksi meidätkin, kun uskomme häneen, joka on herättänyt kuolleista Herramme Jeesuksen. Jumala antoi Kristuksen kuolla meidän rikkomustemme tähden ja herätti hänet kuolleista meidän vanhurskauttamisemme tähden.

Gal. 3:7. Tietäkää siis, että todellisia Abrahamin jälkeläisiä ovat ne, joilla on usko.

Mormonikirkon johtajillensa ottama Melkisedekin pappeus perustuu heidän Raamatun vastaiseen oppiinsa siitä, että Aadamin ja Eevan oli tarkoituskin langeta pois Jumalan yhteydestä, että he saisivat korkeamman aseman. Mormonikirkon Melkisedekin pappeus on jatkumo siihen pappeuteen, jonka he ovat antaneet langenneelle ja paratiisista "pois potkitulle" Aadamille.

Kuinka toisenlaisen kuvan Raamattu antaakaan. Kun Aadam ja Eeva lankesivat, he ja kaikki heidän jälkeläisensä menettivät asemansa Jumalan yhteydessä. Sitä alkuperäistä asemaa ei minkäänlainen langenneen ihmisen pappeus kykene palauttamaan.

Mormonikirkon oppi Melkisedekin pappeudesta	Kristillinen oppi Melkisedekin pappeudesta

Ylipappeuteen, joka on sallittu vain tietyille Mormonikirkon johtajille, kuuluvat kirkon hengellisten siunausten avaimet.	Kristus on ainoa ylipappi ja jokaisella Kristuksessa olevalla kristityllä on hengellinen pappeus.
Aadam oli ensimmäinen pappi. Välillä kadoksissa ollut ylipappeus palautettiin Joseph Smithin kautta Mormonikirkolle.	Aadam oli langennut ihminen. Melkisedekillä, joka myös oli langennut ihminen, oli kuitenkin tieto oikeasta Jumalasta tallella. Kautta koko ihmiskunnan historian, on osalla ihmisistä säilynyt oikea tieto Jumalasta. Se ei koskaan ole ollut kadoksissa. Tämä oikea tieto Jumalasta on kirjattu Raamattuun.
Joseph Smithin kautta ylipappeus palautettiin Mormonikirkolle. Tämä palautettu oppi on erilainen kuin Raamatun opetus.	Mitään sellaista, joka ei ole ollut kadoksissa, ei voida palauttaa. Mormonikirkon oppi Raamatun opista poikkeavana on harhaoppia.
Tämä ylipappeus on ollut kaikkien taloudenhoitokausien patriarkoilla ja profeetoilla.	Raamatun jumalan tunteminen on ollut patriarkoilla ja profeetoilla. Joseph Smith on Raamatun mukaan harhaopettaja, sillä hän opettaa Raamatun vastaisesti.
Mormonikirkon Jeesus palautti ylipappeuden juutalaisille.	Jeesus Kristus teki Raamatun mukaan uuden liiton, ei ainoastaan Israelin, vaan koko ihmiskunnan kanssa. Raamatun Jeesus ei palauttanut ylipappeutta, vaan on itse ainoa ylipappi.
Mormonikirkon presidentti on ylipappeuden eli Melkisedekin pappeuden presidentti.	Ristillä kuollut ja ylösnoussut Jeesus Kristus on ainoa ylipappi. Muita ei voi olla.
Mormonikirkon presidentillä on hallussaan kaikki Jumalan valtakuntaan maan päällä kuuluvat avaimet.	Ristillä kuollut ja ylösnoussut Jeesus Kristus hallitsee kirkkonsa päänä kaikkia uudestisyntyneitä Jumalan lapsia.

Mormonin kirjassa (Mikael); "Nimi, jolla Aadam tunnettiin kuolevaisuutta edeltävässä elämässä. Häntä kutsutaan ylienkeliksi."

Kommentti;

Raamattu tekee eron ihmisten ja enkeleiden välillä, vaikka Mormonin kirja ei tee eroa.

Hepr. 2:16. 16. Hän (Raamatun Jeesus Kristus) ei siis ota suojelukseensa enkeleitä - hän ottaa suojelukseensa Abrahamin suvun.

1. Piet. 1:9-12. sillä te (Raamatun Kristukseen uskovat) saavutatte uskon päämäärän, sielujen pelastuksen. … Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Hepr. 1:14. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä, jotka saavat osakseen autuuden.

Mormonin kirjassa; (Oppi ja liitot) "Kokoelma jumalallisia myöhempien aikojen ilmoituksia ja innoitettuja julistuksia. … Joseph Smith sanoi, että Oppi ja liitot on kirkon perusta viimeisinä aikoina …"

Kommentti;

Mormonikirkon oppi muuttuu jatkuvasti sen mukaan, mitä heidän presidenttinsä saa ilmoituksia Mormonikirkon jumalalta. Raamattu ei ole Mormonikirkossa missään arvossa. Jopa Joseph Smithin Mormonikirkon omaan käyttöönsä muokkaama raamattu (JSR) on heillä vähäisemmässä asemassa kuin Oppi ja liitot.

Kristillisen kirkon perusta on kirkon Herra, Jeesus Kristus ja Hänen muuttumaton sanansa Raamatussa.

Mormonin kirjassa (Pesu); "Parannuksentekijä voidaan puhdistaa vertauskuvallisesti synnin ja sen seurausten kuormittamasta elämästä Jeesuksen Kristuksen sovintouhrin kautta."

Kommentti;

Mormonikirkko mitätöi Raamatun Jeesuksen Kristuksen sovintouhrin tekemällä siitä vertauskuvallisen. Syntinen on joko puhdistettu todellisesti tai sitten häntä ei ole puhdistettu ollenkaan.

Mormonin kirjassa (Puolustaja); " … "

Kommentti;

Raamatun Pyhä Henki puolustajana puuttuu Mormonikirkon opista.

Joh. 14:16. Minä käännyn Isän puoleen, ja hän antaa teille toisen puolustajan, joka on kanssanne ikuisesti. Tämä puolustaja on Totuuden Henki. Maailma ei voi Henkeä saada, sillä maailma ei näe eikä tunne häntä. Mutta te tunnette hänet, sillä hän pysyy luonanne ja on teissä.

Mormonin kirjassa (Pyhä Henki); "… oikeus Pyhän Hengen jatkuvaan toveruuteen, kelvollisuuden ehdolla, on lahja, joka voidaan saada ainoastaan Melkisedekin pappeuden haltijan (= Mormonikirkon presidentti ja mahdollisesti myös muut Mormonikirkon avainten haltijat) kätten päällepanemisella, valtuudella suoritetun kasteen jälkeen …"

Kommentti;

Yhteyden saaminen Pyhään Henkeen ja Pyhän Hengen toiminta on Mormonikirkossa alistettu Mormonikirkon johtajien alaisuuteen. Vain Mormonikirkon palveluksessa oleva avainten valtaa käyttävä henkilö voi kättenpäällepanemisella välittää (Mormonikirkossa vaikuttavan) Pyhän Hengen.

Koska Raamatun Jumalan Pyhä Henki ei tällaisiin rajoitteisiin suostu, on Mormonikirkossa vaikuttava henki joku muu kuin Raamatun Jumalan Pyhä henki.

Joh. 3:5-8. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.' Tuuli (Henki, tuuli) puhaltaa missä tahtoo. Sinä kuulet sen huminan, mutta et tiedä, mistä se tulee ja minne se menee. Samoin on jokaisen Hengestä syntyneen laita."

Mormonin kirjassa (Risti); "ristiä pidetään maailmassa yleisesti Kristuksen ristiinnaulitsemisen ja sovituksen vertauskuvana, mutta Herra on itse asettanut omat ristiinnaulitsemisensa ja uhrinsa vertauskuvat; sakramentin leivän ja veden."

Kommentti;

Mormonin kirjassa turhennetaan jopa Kristuksen risti.

1. Kor. 1:18. Puhe rististä on hulluutta niiden mielestä, jotka joutuvat kadotukseen, mutta meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima.

Kun Raamatun Kristus Jeesus asetti ehtoollisen sakramentin, hän käytti leipää ja viiniä. Mormonikirkko on vesittänyt myös ehtoollisen sakramentin.

Mormonin kirjassa (Ruumis); "Isällä on liha- ja luuruumis, yhtä käsinkosketeltava kuin ihmisen; Pojalla myös."

Kommentti;

Raamatun Jumala teki maan tomusta ihmiselle lihallisen ruumiin ja puhalsi siihen elämän hengen. Tämä maan tomu (eli liha- ja luuruumis) palaa tomuksi takaisin ihmisen kuollessa ja henki palaa Jumalan luo (Saarn. 12:7). Jeesuksen Kristuksen tullessa toisen kerran (= tempaus), vanhurskaat saavat samanlaisen ylösnousemusruumiin, joka Jeesuksella on jo nyt ja joka on erilainen kuin aikaisempi tomusta tehty liha- ja luuruumis.

On Raamatun Jumalan halventamista väittää, että Jumalalla olisi samanlainen ruumis kuin ihmisellä. Ainoastaan Pojalla, joka syntyi ihmiseksi neitsyt Mariasta, on ollut ihmisruumis. Ihmisruumis on lisäksi täysin eri asia kuin ylösnousemuksessa saatava kirkastusruumis (ylösnousemusruumis).

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

1. Kor. 15:35-50. Joku ehkä kysyy: "Millä tavoin kuolleet herätetään? Millainen ruumis heillä silloin on?" Mikä järjetön kysymys! Eihän se mitä kylvät tule eläväksi, ellei se ensin kuole. Ja kun kylvät, et kylvä tulevaa kasvia vaan pelkän siemenen, vehnänjyvän tai jonkin muun kasvin siemenen. Mutta Jumala antaa sille sellaisen varren kuin hän on nähnyt hyväksi, jokaiselle siemenelle sellaisen kuin sille kuuluu. Ei kaikkien elollisten ruumis ole samanlainen, vaan ihmisellä on oma ruumiinsa, nelijalkaisilla omansa, linnuilla omansa ja kaloilla omansa. On taivaallisia ja maallisia ruumiita, mutta taivaallisten loisto on aivan toisenlainen kuin maanpäällisten. Auringolla on oma loistonsa, kuulla omansa ja tähdillä omansa, ja toinen tähti loistaa toista kirkkaammin. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista tuli eläväksi tekevä henki. Ensimmäisenä ei siis ole hengellinen vaan ajallinen; vasta sen jälkeen tulee hengellinen. Ensimmäinen ihminen on maallinen, maasta lähtöisin, toinen ihminen on taivaasta. Millainen tuo maallinen ihminen oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta.

Mormonin kirjassa (Sakramentti); "Myöhempien aikojen pyhille sakramentti tarkoittaa toimitusta, jossa nautitaan leipää ja vettä Kristuksen sovitusuhrin muistoksi."

Kommentti;

Pääsiäisaterialla, jonka yhteydessä Jeesus asetti ehtoollisen, juotiin viiniä, joka mahdollisesti oli vedellä laimennettua. Kun Jeesus sanoi; "kun juotte tästä maljasta", maljassa ei ollut pelkkää vettä. Mormonikirkossa ehtoollinen ei kunnioita Raamatun Kristuksen sanoja, sillä Mormonikirkko on poistanut ehtoollisesta Jeesuksen sovintoverta kuvaavan rypäleen punaisen mehun.

Veden juonti ehtoollisella viinin asemesta voi olla senkin seurausta, että Joseph Smith, Mormonikirkon opin mukaan, sai ns. sinetöimisvoiman avaimet Elialta (Johannes Kastajalta) ja Johannes kastaja ei juonut viiniä. Tällä asetetaan Johannes Kastaja / Elia esikuvana Jeesusta suuremmaksi, sillä Jeesus joi viiniä.

Muutenkin Mormonikirkon ehtoollisen sakramentti poikkeaa merkittävästi Raamatussa kerrotusta.

1. Kor. 11:23-25. Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni."

Luuk. 7:33-34. 33. Johannes Kastaja on tullut, hän ei syö leipää eikä juo viiniä, ja te (fariseukset ja lainopettajat) sanotte: 'Hänessä on paha henki.' Ihmisen Poika on tullut, hän syö ja juo, ja te sanotte: 'Mikä syömäri ja juomari, publikaanien ja syntisten ystävä!'

Mormonin kirjassa (Sielu / sielujen arvo); "Kaikki ihmiset ovat Jumalan henkilapsia. … heistä voi tulla hänen kaltaisiaan."

Kommentti;

Vaikka uudestisyntynyt ihminen saakin ylösnousemuksessa samankaltaisen ylösnousemusruumiin kuin mitä Kristuksellakin on, ei ihmisestä voi koskaan tulla Kristuksen kaltaista tai Jumalan kaltaista, sillä ihmisen henki ihmisen ylösnousemusruumiissa ei ole sama kuin Jumalan Henki Jeesuksen ylösnousemusruumiissa.

Kristuksella on taivaassakin naulan jäljet käsissään ja jaloissaan. Kristus on taivaassakin ihmiskunnan sovittaja, Ihmisen osa on olla sovitettuna.

Mormonin kirjassa (Sinetöiminen); "Elia antaa sinetöimisvoiman avaimet Joseph Smithin käsiin. Tämä on sinetöivä ja sitova voima. … Temppeleissä tehtävään suureen työhön kuuluu lasten sinetöiminen vanhempiinsa."

Kommentti;

Tämä Mormonikirkon harha johtuu siitä virheellisestä ajatuksesta, että ihminen voisi itse jakaa ja jatkaa Jumalalta saamiansa valtuuksia ja Henkeä edelleen seuraavalle. Tässä toimituksessa käytetään usein kätten päälle panemista. Jumalaa ikään kuin pakotetaan suostumaan ihmisen tahtoon.

Elia ei ole, Raamatun mukaan, voinut antaa sinetöimisvaltuuksia tai voimiansa kenellekään, sillä Elia sai valtuutensa ja voimansa Raamatun Jumalalta. Raamatun Jumala on yksinvaltias tässäkin mielessä. Ainoa, mikä Raamatun Jumalaa rajoittaa, on Hänen oma sanansa Raamatussa. Siihen Hän on sitoutunut.

Esim. vaikka Johannes Kastaja kastoi Jeesuksen, ei Jeesus saanut mitään voimaa tai toimivaltuuksia Johannes Kastajalta vaan suoraan Jumalalta.

Mormonikirkko sinetöi lapsia vanhempiinsa (samoin kuin ikuisia avioliittoja), jotta se olisi voimassa myös taivaassa, vaikka Raamatun mukaan kukaan ei saa olla yksittäisen ihmisen ja Jumalan Pojan, Jeesuksen Kristuksen välissä. Yksittäinen ihminen joko on suoraan liitettynä Jeesukseen Kristukseen tai ei ole liitetty Häneen ollenkaan. Yksittäinen ihminen joko on suoraan Jumalan lapsi tai ei ole Jumalan lapsi ollenkaan. Mormonikirkko tekee tässäkin asiassa tarkoituksella vastoin Raamatun ilmoitusta, koska Raamatussa nimenomaan sanotaan, että poika jättää vanhempansa (1. Moos. 2:24).

Matt. 12:48-50. Mutta Jeesus vastasi sanantuojalle: "Kuka on äitini? Ketkä ovat veljiäni?" Hän osoitti kädellään opetuslapsiaan ja sanoi: "Katso, tässä ovat minun äitini ja veljeni. Jokainen, joka tekee minun taivaallisen Isäni tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini."

1. Moos. 2:24. Siksi mies jättää isänsä ja äitinsä ja liittyy vaimoonsa, niin että he tulevat yhdeksi lihaksi.

Mormonin kirjassa (Sisar); "Taivaallisen Isämme lapsina kaikki miehet ja naiset ovat hengeltään veljiä ja sisaria."

(Mormonin kirjan kohdan "pappeus" mukaan; Mormonikirkossa pappeus on Jumalan miehelle antama valtuus ja voima. Mormonikirkon miespuolisilla jäsenillä, joilla on pappeus, on valtuus suorittaa kirkossa toimituksia ja toimia tietyissä hallintotehtävissä.

Mormonikirkon perustajan Joseph Smithin vaimo palveli apuyhdistyksen johtajana. Huom. hänkään ei palvellut sisällä Mormonikirkossa).

Kommentti;

Mormonikirkko erottaa tässä maallisen ja hengellisen sisaruuden. Mormonikirkon opin mukaan naiset ovat hengeltään tasa-arvoisia mutta maallisiin johtotehtäviin ja kirkon avainten haltijoiksi heistä ei ole.

Raamattu ei tällä tavalla erottele miestä ja naista. Joissakin kristillisissä kirkkokunnissa kirkkojärjestys (kirkon toimitusten kaava) voi luomisjärjestykseen vedoten tehdä palvelutehtävissä eron.

Moni henkilö kristillisessä kirkossakin on mennyt harhaan siinä, että pappeus ja papilliset toimitukset, joiden tulisi olla muiden palvelemista Raamatun sanassa pysyen, mielletään valta-asemaksi ja/tai tulonhankkimiskeinoksi.

Gal. 3:26-29. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi. Ja jos te kerran olette Kristuksen omia, te olette Abrahamin jälkeläisiä ja saatte periä sen, mikä hänelle oli luvattu.

Mormonin kirjassa (Sovitus); "ellei Kristus olisi sovittanut meidän syntejämme, ei mikään laki, toimitus eikä uhri tyydyttäisi oikeudenmukaisuuden vaatimuksia, eikä ihminen voisi milloinkaan päästä takaisin Jumalan eteen."

Kommentti;

Mormonikirkon oppiin näyttää kuuluvan, että Kristuksen sovitus on heillä vasta edellytys sille, että ihminen voisi itse lakia noudattamalla ja erilaisia toimituksia tekemällä ja uhraamalla saavuttaa pelastuksen. Ja tämä heidän kristuksensa aikaansaama osittainen pelastus on heillä mahdollista vain Mormonikirkossa suoritettavien toimitusten kautta.

Mormonikirkko on mennyt samaan harhaan, kuin ne alkuseurakunnan judaistitkin, jotka sanoivat, ettei Kristuksen sovitus yksin riitä, vaan tarvitaan ihmisen omiakin toimenpiteitä siihen, että ihminen voisi pelastua.

Apt. 15:1-2. Juudeasta tuli Antiokian seurakuntaan eräitä, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua." Paavali ja Barnabas asettuivat vastustamaan heitä, ja asiasta käytiin kiivasta väittelyä.

Apt. 15:28-29. Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän (pakanuudesta kääntyneiden kristittyjen) kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin.

Raamatun mukaan pelastukseen riittää ainoastaan ja vain se, että hyväksyy omalle kohdalleen Jeesuksen Kristuksen ristillä tapahtuneen sovituksen, omien syntiensä puolesta. Tämä usko aktivoi (lapsena saadun) kasteen ja ihminen syntyy uudesti ylhäältä ja Pyhä Henki saa ihmisen omakseen. Tämän jälkeen Pyhä Henki uudestisyntyneessä Jumalan lapsessa saa aikaan oikeat teot ja oikeanlaisen lain noudattamisen, jos vain ihminen itse Pyhän Hengen johdatettavaksi suostuu.

Gal. 3:2-11. Vastatkaa vain tähän kysymykseen: saitteko te Hengen tekemällä lain vaatimat teot vai kuulemalla ja uskomalla evankeliumin? … Lahjoittaako Jumala teille Hengen ja antaako hän voimatekojen tapahtua teidän keskuudessanne sen tähden, että te noudatatte lain käskyjä, vai sen tähden, että te uskotte kuulemanne evankeliumin? Muistattehan Abrahamin: "Hän uskoi Jumalan lupaukseen, ja Jumala katsoi hänet vanhurskaaksi." … Näin ne, joilla on usko, saavat siunauksen yhdessä Abrahamin kanssa, joka uskoi. Ne taas, jotka luottavat lain noudattamiseen, ovat kirouksen alaisia. Onhan kirjoitettu: "Kirottu on jokainen, joka ei tee kaikkea, mitä lain kirja käskee." On selvää, ettei kukaan tule Jumalan silmissä vanhurskaaksi lakia noudattamalla, sillä "uskosta vanhurskas saa elää".

Mormonin kirjassa (Syntien anteeksisaaminen); "Ihminen saa syntinsä anteeksi, jos hän uskoo Kristukseen, tekee parannuksen synneistään, ottaa vastaa kasteen toimituksen ja kätten päällepanemisen toimituksen Pyhän Hengen lahjan saamiseksi ja noudattaa Jumalan käskyjä."

Kommentti;

Mormonikirkon opin mukaan usko Kristukseen ei riitä. Syntien anteeksi saamiseksi on välttämätöntä ottaa vastaan Mormonikirkon suorittamat toimitukset, kaste ja kätten päälle paneminen. Eli, Mormonikirkon opin mukaan, pelastusta ei ole Mormonikirkon ulkopuolella.

Mormonin kirjassa (Taloudenhoitokausi); "Evankeliumin taloudenhoitokausi on aikakausi, jolloin Herralla on maan päällä ainakin yksi valtuutettu palvelija, jolla on hallussaan pyhän pappeuden avaimet. Aadam, Henok, Nooa, Abraham, Mooses, Jeesus Kristus, Joseph Smith ja muut ovat kukin aloittaneet uuden evankeliumin taloudenhoitokauden. Kun Herra järjestää taloudenhoitokauden, evankeliumi ilmoitetaan uudestaan, niin että sen taloudenhoitokauden ihmisten ei tarvitse olla riippuvaisia menneistä taloudenhoitokausista tunteakseen pelastussuunnitelman. Joseph Smithin aloittamaa taloudenhoitokautta sanotaan aikojen täyttymisen taloudenhoitokaudeksi."

Kommentti;

Mormonikirkon oppi taloudenhoitokausista ja niihin liittyvistä pyhän pappeuden avaimista, joihin Mormonikirkolla on yksinoikeus, ei ole Raamatun opin mukainen. Raamatun mukaan jokaisella uudestisyntyneellä Jumalan lapsella on "pappeus".

1. Piet. 2:4-10. Tulkaa hänen (Jeesuksen Kristuksen) luokseen, elävän kiven luo, jonka ihmiset ovat hylänneet mutta joka on Jumalan valitsema ja hänen silmissään kallisarvoinen. Ja rakentukaa itsekin elävinä kivinä hengelliseksi rakennukseksi, pyhäksi papistoksi, toimittaaksenne hengellisiä uhreja, jotka ovat Jumalalle otollisia Jeesuksen Kristuksen tähden. Sanotaanhan Raamatussa: Katso, minä lasken Siioniin kulmakiven, valitun kiven, jonka arvo on suuri. Joka häneen uskoo, ei joudu häpeään. Te, jotka uskotte, saatte siis osaksenne tämän arvon ja kunnian, mutta niille, jotka eivät usko, "kivestä, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakivi, kompastuskivi ja kallio johon langetaan". Koska he eivät tottele sanaa, he kompastuvat, ja se heidän osakseen on määrättykin. Mutta te olette valittu suku, kuninkaallinen papisto, pyhä heimo, Jumalan oma kansa, määrätty julistamaan hänen suuria tekojaan, joka teidät on pimeydestä kutsunut ihmeelliseen valoonsa. Ennen te ette olleet kansa, mutta nyt te olette Jumalan kansa. Ennen te olitte armoa vailla, mutta nyt on Jumala teidät armahtanut.

Raamatun mukaan ei ole ns. taloudenhoitokausia, vaan Jumalan tekemiä liittoja Jumalan ja ihmisten välillä. Uusi liitto, joka Raamatun mukaan on viimeinen, alkoi Kristuksen sovitustyöstä Golgatalla ja Pyhän hengen vuodattamisesta helluntaina ja jatkuu keskeytymättä ja muuttumatta siitä eteenpäin aina maailman loppuun asti.

Mormonikirkon opin mukaan Mormonikirkko saa hylätä Raamatun Jeesuksen Kristuksen ja Hänen sanansa, koska Joseph Smith on saanut uuden evankeliumin.

Gal. 1:6-9. Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu.

Mormonin kirjassa (Temppeli, Herran huone); "Herra on aina käskenyt kansansa rakentaa temppeleitä, pyhiä rakennuksia, joissa kelvolliset pyhät osallistuvat pyhiin seremonioihin ja suorittavat evankeliumin toimituksia itsensä ja kuolleiden puolesta."

Kommentti;

Mormonikirkko on palannut takaisin siihen vastaavanlaiseen temppelipalvelukseen, jonka Raamatun Jeesus Kristus kumosi. Raamatun Jumala ei ole käskenyt rakentaa itselleen temppeleitä, vaikka Mormonikirkko niin väittääkin. Ilmestysmajan Raamatun Jumala käski rakentaa sen kuvan mukaan, jonka Jumala Moosekselle näytti. Sekä ilmestysmaja että Salomonin myöhemmin rakentama Jerusalemin temppeli ovat esikuvia Jeesuksesta Kristuksesta ja siitä hengellisestä temppelistä, jonka Kristus itse ja häneen liitetyt uskovat kristityt muodostavat. Kun Daavid aikoi rakentaa Herralle temppelin, Herra vastasi Daavidille, että Hän itse sen rakentaa (2. Sam. 7:4-13). Ja Herra rakensikin temppelinsä Daavidin pojan, Jeesuksen Kristuksen varaan. Tämän vuoksi Raamatun Jeesukseen uskoville kristityille "temppelinä" on jokainen sellainen paikka, jossa kaksi tai kolme on koolla Jeesuksen Kristuksen nimessä (Matt. 18:20).

2. Moos. 25:1-9. Herra sanoi Moosekselle: … Tehtäköön minulle pyhäkkö, niin minä asun teidän keskellänne. Tehkää telttamaja ja kaikki sen varusteet tarkoin sen mallin mukaan, jonka minä sinulle näytän.

2. Sam. 7:4-13. Mutta yöllä Natanille tuli tämä Herran sana: "Mene ja sano palvelijalleni Daavidille, että Herra on sanonut näin: Aiotko sinä pystyttää rakennuksen minun asunnokseni? Siitä päivästä alkaen, jolloin johdatin israelilaiset pois Egyptistä, aina tähän päivään asti minä en ole asunut rakennuksessa, vaan olen vaeltanut asuen teltassa ja majassa. Olenko israelilaisten kanssa vaeltaessani koskaan sanonut yhdellekään Israelin johtajista, joiden olen käskenyt paimentaa kansaani Israelia: 'Miksi ette ole rakentaneet minulle setripuista asuntoa?' "Ilmoita nyt palvelijalleni Daavidille, että Herra Sebaot on sanonut näin: … "Minä, Herra, ilmoitan sinulle, että minä rakennan sinulle kuningashuoneen. ... Poikasi rakentaa nimelleni temppelin, ja minä pidän hänen kuninkaallisen valtaistuimensa vahvana ikiaikoihin asti.

2. Aikak. 6:18-20. (Salomon rukous) Mutta asuisiko Jumala ihmisten kanssa maan päällä? Taivasten taivaatkaan eivät ole sinulle kyllin avarat - miten sitten tämä temppeli, jonka olen rakentanut! Herra, minun Jumalani! Käänny kuitenkin palvelijasi puoleen ja kuule nöyrä pyyntöni, kun nyt hartaasti rukoilen sinun edessäsi. Pidä päivin ja öin silmissäsi tämä temppeli, paikka, jossa olet sanonut nimesi asuvan. Kuule, mitä palvelijasi tähän paikkaan päin kääntyneenä rukoilee.

1. Tim. 3:15. Jos tuloni kuitenkin viivästyy, saat tästä tietää, miten on käyttäydyttävä Jumalan temppelissä, elävän Jumalan seurakunnassa, …

Ef. 2:20-22. Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

2. Kor. 6:16. … Mehän olemme elävän Jumalan temppeli, niin kuin Jumala on sanonut: Minä asetun heidän keskelleen ja vaellan heidän mukanaan. Minä olen oleva heidän Jumalansa ja he minun kansani.

1. Kor. 6:19-20. Ettekö tiedä, että teidän ruumiinne on Pyhän Hengen temppeli? Tämän Hengen on Jumala antanut asumaan teissä. Te ette itse omista itseänne, sillä Jumala on ostanut teidät täydestä hinnasta. Tuottakaa siis ruumiillanne Jumalalle kunniaa!

Matt. 18:20. Sillä missä kaksi tai kolme on koolla minun (Jeesuksen) nimessäni, siellä minä olen heidän keskellään.

Mormonikirkon opin mukaan; vain kelvolliset pyhät osallistuvat pyhiin seremonioihin Mormonikirkon temppeleissä. Se, kuka sitten on seremonioihin kelvollinen, sen määrittelee Mormonikirkon johtajisto.

Raamatun mukaan yksikään ihminen ei ole taivaskelpoinen ennen, kuin hän hyväksyy Kristuksen sovituksen omalle kohdalleen ja uudestisyntyy Jumalan lapseksi.

Juud. 1:17-19. Rakkaat ystävät! Muistakaa te, mitä Herramme Jeesuksen Kristuksen apostolit ovat ennalta puhuneet. Hehän sanoivat teille, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka elävät jumalattomien himojensa vallassa. Nämä luokittelevat ihmisiä, vaikka itse ovat ajatuksiltaan maallisia, Henkeä vailla.

Jaak. 2:1. Veljeni, te jotka uskotte meidän Herraamme Jeesukseen Kristukseen, kirkkauden Herraan, älkää erotelko ihmisiä.

Mormonin kirjassa (Uusi ja ikuinen liitto); "Jeesuksen Kristuksen evankeliumin täyteys … on uusi joka kerran, kun se ilmoitetaan uudestaan luopumuksen kauden jälkeen. … Jeesus Kristus ilmoitti uuden ja ikuisen liiton maan päällä oleville ihmisille jälleen profeetta Smithin kautta. Siihen sisältyy pappeuden valtuudella suoritettavia pyhiä toimituksia, kuten kaste ja temppeliavioliitto, jotka tekevät mahdolliseksi ihmisen pelastuksen, kuolemattomuuden ja iankaikkisen elämän."

Kommentti;

Raamattu varoittaa meitä siitä, että ne evankeliumit, joita tulee alkuseurakunnan saaman evankeliumin jälkeen ja jotka ovat siitä poikkeavia, ovat vääriä evankeliumeja. Mormonikirkon julistama oppi, jota he kutsuvat evankeliumiksi, on vastoin sitä evankeliumia, joka on ilmoitettu meille Raamatussa.

Hepr. 13:8-9. Jeesus Kristus on sama eilen, tänään ja ikuisesti. Älkää antako kaikenlaisten vieraiden oppien johtaa itseänne harhaan.

Gal. 1:6-9. Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu.

2. Joh. 9. Jokainen, joka ei pysy (Raamatun) Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika.

Profeetta Smith on Raamatun mukaan väärä profeetta.

Mormonikirkon oppi, ei Raamatun sanan vastaisena ketään pelasta, ei anna kuolemattomuutta eikä iankaikkista elämää.

Mormonin kirjassa (Uusi-Jerusalem); "Paikka, jonne pyhät kokoontuvat ja jossa Kristus hallitsee henkilökohtaisesti heidän kanssaan tuhatvuotisen valtakunnan aikana. Siion (Uusi-Jerusalem) rakennetaan Amerikan mantereelle, ja maa uudistetaan, ja se saa paratiisillisen kirkkautensa. Uusi-Jerusalem on myös pyhä kaupunki, joka laskeutuu taivaasta tuhatvuotisen valtakunnan alussa."

Kommentti;

Tämä Mormonikirkon väite on Raamatun vastainen. Silloin, kun Raamatun mukainen uusi Jerusalem laskeutuu alas taivaasta, ei ole enää Amerikkaa, koska nykyisestä maasta ja taivaasta ei ole enää jälkeäkään.

Ilm. 20:11-21:2. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. … Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää. Näin, kuinka pyhä kaupunki, uusi Jerusalem, laskeutui taivaasta Jumalan luota juhla-asuisena, niin kuin morsian, joka on kaunistettu sulhasta varten.

Mormonin kirjassa (Vanhin); "Nykyisin vanhin on nimitys, jota käytetään kaikista Melkisedekin pappeuden haltijoista."

Kommentti;

Kun Mormonikirkko valitsee itselleen (yli)pappeja Melkisedekin pappeuden mukaan, kyseessä on Raamatun Jeesuksen pappeuden halventaminen. Raamatun mukaan Jeesus Kristus on ikuisesti Melkisedekin järjestyksen mukainen ylipappi, jopa tällä hetkellä. Raamattu ei tunne muita Melkisedekin järjestyksen mukaisia pappeja kuin Melkisedekin itsensä ja Jeesuksen Kristuksen.

Melkisedekillä itsellään pappeus ei pysynyt ikuisesti, sillä hänkin oli Aadamin jälkeläinen. Sen sijaan Melkisedekin pappeus jatkuu ikuisesti kuolleista ylösnousseessa Jeesuksessa Kristuksessa.

Ps. 110:1-4. Herra sanoo minun herralleni: "Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät jalkojesi alle, korokkeeksi valtaistuimesi eteen. … Näin on Herra vannonut, eikä hän valaansa peruuta: "Sinä olet pappi ikuisesti, sinun pappeutesi on Melkisedekin pappeutta."

Hepr. 5:10. Hänestä (Jeesuksesta) tuli Jumalan asettama ylipappi, jonka pappeus on Melkisedekin pappeutta.

Hepr. 7:15-17. Asia käy vielä selvemmäksi silloin kun virkaan astuu uudenlainen pappi, joka Melkisedekin tavoin ei ole saanut virkaansa inhimillistä syntyperää koskevan lain käskyn mukaan vaan häviämättömän elämänsä voimasta. Hänestä (Jeesuksesta) kirjoitukset todistavat: Sinä olet pappi ikuisesti, sinun pappeutesi on Melkisedekin pappeutta.

Mormonin kirjassa (Ylienkeli); "Mikael eli Aadam on ylienkeli eli pääenkeli."

Kommentti;

Raamatun mukaan ylienkeli Mikael ei ole ihminen eikä ole ikinä syntynyt ihmiseksi. Jeesuksen Kristuksen pelastusteko koskee vain ihmisiä, ei enkeleitä.

1. Piet. 1:12. Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Hepr. 2:5-16. Tulevaa maailmaa, sitä josta nyt puhumme, Jumala ei ole alistanut enkelien hallittavaksi. … Jumala siis antoi ihmisen valtaan kaiken, hän ei jättänyt mitään tälle alistamatta. … Armollisen Jumalan tahto näet oli, että Jeesuksen oli kärsittävä kuolema jokaisen ihmisen puolesta. … Hän sanoo myös: Minä turvaan Herraan, ja edelleen: Tässä me olemme, minä ja lapset, jotka Jumala minulle antoi. Nämä lapset ovat ihmisiä, lihaa ja verta, ja siksi hänkin tuli ihmiseksi, heidän kaltaisekseen. Siten hän kykeni kuolemallaan riistämään vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästämään vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina. Hän ei siis ota suojelukseensa enkeleitä - hän ottaa suojelukseensa Abrahamin suvun.

Hepr. 1:14. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä (ihmisiä), jotka saavat osakseen autuuden.

Ne Jumalan enkelit, jotka eivät taivaassa langenneet kapinaan Jumalaa vastaan, eivät pelastusta tarvitse. Ne enkelit, jotka liittyivät Saatanan aloittamaan kapinaan, vaikka olivat nähneet Jumalan kasvot, ovat pysyvästi pelastuksen ulkopuolella.

Ilm. 12:7-9. Taivaassa syttyi sota. Mikael ja hänen enkelinsä kävivät taisteluun lohikäärmettä vastaan. Lohikäärme enkeleineen teki vastarintaa mutta kärsi tappion, eikä sille ja sen joukolle ollut enää sijaa taivaassa. Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit.

Matt. 25:41. Sitten hän (Kuningas) sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen.

Mormonin kirjassa (Ylösnousemus); "Henkiruumiin yhdistyminen fyysiseen liha- ja luuruumiiseen kuoleman jälkeen. Ylösnousemuksen jälkeen henki ja ruumis eivät milloinkaan erkane ja ihmisestä tulee kuolematon."

Kommentti;

Mormonikirkon opin mukaan ihmisestä tulee kuolematon vasta ylösnousemuksen jälkeen. Tämä on vastoin Raamatun opetusta. Ihminen on luontaisesti kuolleessa tilassa Jumalaan nähden. Ihminen alkaa elää vasta uskoessaan omalle kohdalleen Jeesuksen Kristuksen ristillä suorittaman pelastusteon. Elämä, joka alkaa tässä uudestisyntymisessä, jatkuu katkeamatta ruumiillisen kuoleman rajan yli.

Kun ihminen ylösnousemuksessa saa ylösnousemusruumiin, se ei ole fyysinen liha- ja luuruumis.

Joh. 5:24. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun (Jeesuksen) sanani ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Joh. 11:25-27. Jeesus sanoi: "Minä olen ylösnousemus ja elämä. Joka uskoo minuun, saa elää, vaikka kuoleekin, eikä yksikään, joka elää ja uskoo minuun, ikinä kuole. Uskotko tämän?" "Uskon, Herra", Martta vastasi, "minä uskon, että sinä olet Messias, Jumalan Poika, jonka oli määrä tulla maailmaan."

Joh. 6:35-59. 35. Jeesus sanoi: "Minä olen elämän leipä. Joka tulee minun luokseni, ei koskaan ole nälissään, ja joka uskoo minuun, ei enää koskaan ole janoissaan. … Enhän minä ole tullut taivaasta tekemään oman tahtoni mukaan, vaan täyttämään lähettäjäni tahdon. Ja lähettäjäni tahto on, etten minä anna yhdenkään niistä, jotka hän on uskonut haltuuni, joutua hukkaan, vaan viimeisenä päivänä herätän heidät kaikki. Minun Isäni tahtoo, että jokaisella, joka näkee Pojan ja uskoo häneen, on ikuinen elämä. Viimeisenä päivänä minä herätän hänet." … Totisesti, totisesti: sillä, joka uskoo, on ikuinen elämä. … Minä olen tämä elävä leipä, joka on tullut taivaasta, ja se, joka syö tätä leipää, elää ikuisesti. Leipä, jonka minä annan, on minun ruumiini. Minä annan sen, että maailma saisi elää." … Mutta sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä, ja viimeisenä päivänä minä herätän hänet. … Isä, joka elää, on minut lähettänyt, ja niin kuin minä saan elämäni Isältä, niin saa minulta elämän se, joka minua syö. … joka syö tätä leipää, elää ikuisesti." Näin Jeesus puhui opettaessaan Kapernaumin synagogassa.

Yhteenveto edellisistä:

Yhtäläisyydet Mormonin kirjan ja Raamatun välillä ovat näennäisiä. Kun Mormonin kirjaan lainataan Raamatusta tekstiä, sitä ei lainata kokonaisena eikä siinä muodossa, kuin mitä se on Raamattuun kirjoitettu.

Sanoja, joita Raamatun Kristus on puhunut, on Mormonin kirjassa laitettu muiden sanomaksi, vieläpä ajanjaksollisesti 150 vuotta ennen kuin Kristus Jeesus itse ne ensimmäisen kerran sanoi. Nämä sanamuodot, joilla tuodaan esille Raamatusta poikkeava oppi, kerrotaan Mormonin kirjassa enkeleiltä saaduiksi.

Mormonin kirjan tapahtumien historiallisuudesta ei ole todisteita.

Mormonikirkon oppi käyttää kristillistä sanastoa mutta poikkeaa täysin Raamatun opista.

Mormonin kirja ei ole toinen todistus Raamatun ilmoittamasta Jeesuksesta Kristuksesta, vaan se on Raamatun todistuksesta poikkeava ja vasta 1800 luvulla jKr. annettu toisenlainen todistus.

Mormonin kirjan mukaan kaikki kristilliset kirkot ovat alun alkaenkin olleet väärässä ja ovat väärässä edelleenkin. Raamatun sanan mukaan Mormonikirkon levittämä oppi on harhaoppia ja Joseph Smith on väärä profeetta.

Marcus J. Borg ja Kristinuskon sydän

Käsittelyssä Marcus J. Borgin Kristinuskon sydän - uudelleenlöydetty usko. Mukana kirjaan suomenkielisen esipuheen kirjoittanut emerituspiispa Wille Riekkinen

Luin Marcus J. Borgin kirjoittaman kirjan "Kristinuskon sydän – uudelleen löydetty usko".

Alkuosa kirjassa oli sen esittelyä, miten perinteinen kristinusko (vanha paradigma) eroaa uudelleen tulkitusta kristinuskosta (uudesta paradigmasta). Sitä oli mielenkiintoista lukea.

Sitten tuli se kohta, jossa Borg kertoo oman näkemyksensä. Hänen mukaansa kristinuskon uusin tulkinta on aikaisempaa parempi. Borgin mielestä uusi tulkinta on parempi siksi, että maallistunut, kehitysoppiin uskova, Raamatun ihmeitä vieroksuva ihminen saadaan helpommin uskomaan tähän uuteen oppiin. Uudessa tulkinnassa kun on poistettu ristiriita kehitysopin kanssa, siinä Jeesus ei enää ole ainoa tie Jumalan luo ja Raamatusta voidaan jättää pois epämieluisat kohdat koska uuden tulkinnan mukaan Raamattu on ihmisten kuvitelmista syntynyt teos. Kuvaavaa on Borgin maininta omasta uskostaan:

"En usko Jeesuksen kirjaimellisesti kuolleen syntiemme tähden." Ja: "Jeesuksessa tunnettu Henki on annettu myös muslimeille, buddhalaisille … ja niin edelleen."

Millaista opetusta Borg kirjansa kautta meille antaa? Ellei Kristus kuollut meidän syntiemme puolesta, meidän uskomme on turha ja Raamattu on valhetta (1. Kor. 15:17-18). Jeesuksessa tunnettu Henki on Jumalan persoona, Pyhä Henki. Kolmiyhteinen Jumala on muslimeille jumalanpilkkaa.

Borg säilyttää opissaan jumalisuuden ulkokuoren käyttämällä hengellisiä sanontoja uudessa merkityksessä mutta kieltää pelastuksen Jeesuksessa ja Pyhän Hengen muuttavan voiman (2. Tim. 3:5). En suosittele kirjaa kenellekään vaikka se onkin taitavasti kirjoitettu. Borgilla ja Paavalilla näyttää olevan eri Jumala.

2. Tim. 3:1-5. Sinun on tiedettävä, että viimeisinä päivinä koittavat vaikeat ajat. ... he ovat ulkonaisesti hurskaita mutta kieltävät uskon voiman. Karta sellaisia!

1. Kor. 15:17-18. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, teidän uskonne on pohjaa vailla ja te olette yhä syntienne vallassa. Ja silloin nekin, jotka ovat nukkuneet pois Kristukseen uskoen, ovat joutuneet perikatoon.

Borg, edellä mainitun kirjan kirjoittajana on esimerkki siitä, miten lapsuuden uskon voi menettää sekä virheellisen tieteellisen tiedon että virheellisen uskonnollisen tiedon seurauksena. Borg itse kertoo kirjassaan että hän on luopunut lapsuuden uskostaan. Väärään vaikutukseen vastalääke on tiedon hankinta luotettavista (tieteellisistä ja uskonnollisista) lähteistä, jolloin Raamattukin pysyy Jumalan sanana, rukous ja monipuolinen kristittyjen seura.

Eräs nobelpalkittu biokemisti on todennut, että on täysin mahdotonta uskoa siihen, että elämä olisi syntynyt itsestään. Mutta ei hänelle jää muutakaan sillä uskominen sellaiseen Jumalaan joka olisi käyttänyt vuosimiljardeja aikaa ihmisen luomiseen tappamalla lukemattomia eliöitä, on vielä mahdottomampaa. Sellainen Jumala ei ole kaikkivaltias, kaikkitietävä eikä hyvä.

Tämä tiedemies ei ole tiennyt, kuten ei ilmeisesti Marcus J. Borgkaan, tiedeyhteisöjen viimeisimmistä tutkimustuloksista. Tutkimushavainnot, joita on tehty 10 viimeisen vuoden aikana, tekevät mahdottomaksi enää uskoa vuosimiljardeihin ja darvinistiseen kehitysoppiin. Näitä tiedemiesten tutkimustuloksia ovat mm;

Hiili C14 iänmääritysmenetelmällä on todettu, että kaikki timantit ovat alle 60.000 vuoden ikäisiä. Ne eivät edes ole voineet saastua ulkopuolisesta C14 lähteestä, joten saatu tulos on luotettava.

Dinosaurusten vuosimiljardeja "kivettyneinä" olleista isoista luista on löydetty joustavia kivettymättömiä kudoksia ja verisuonia. Lisäksi ne on määritetty C14 menetelmällä nuoriksi. Yksi merkittävä dinosauruslöytö tapahtui 2011, jolloin löytyi täydellisesti säilynyt dinosaurus. Tämän dinosauruksen nahka ei ollut vielä ehtinyt kivettyä.

Miehen y-kromosomia tutkimalla on tultu siihen lopputulokseen, että noin 4500 vuotta sitten maailmassa on klaanien välisissä sodissa tapettu kaikki miehet, yhtä miestä lukuun ottamatta. Kaikki miehet maailmassa ovat yhden, tuolloin eläneen miehen jälkeläisiä. (Raamatun selitys Noasta ei näille tiedemiehille kelpaa.)

Maailman kaikki naiset ovat yhden naisen jälkeläisiä, joka tieteessä on nimetty ”mitokondrio-eevaksi”.

Ihmisen ja apinan geneettinen ero on viimeisimmissä tutkimuksissa todettu noin 14-19 % (ei 1-4 %, kuten aikaisemmin on väitetty). Tiedemiesten kehitysopissa määrittämä aika ihmisen ja apinan kehityslinjojen eroamiselle toisistaan pitäisi nyt muuttaa miljardeiksi vuosiksi. Nykyinen oletus, muutama sata tuhatta vuotta, ei riitä siihen että mutaatioita, jotka ovat darvinistisen kehitysopin moottori, kasautuisi riittävästi. Vain joissakin harvoissa geeneissä näyttäisi olevan se 2% ero (kuten sikiönaikaista hapensaantia säätelevä geeni).

Lämpöopin toinen pääsääntö toteutuu siinä, että myös solut rappeutuvat niiden ihmeellisistä korjausmekanismeista huolimatta. Jokaisessa uudessa sukupolvessa on 100-300 mutaatioista aiheutunutta geenivirhettä enemmän kuin aikaisemmassa sukupolvessa. Jostain syystä tiede pitää tätä lämpöopin pääsääntöä pätevänä kaikissa muissa kuviteltavissa olevissa tapauksissa paitsi kehitysopissa. Geenivirheistä johtuvia sairauksia on löydetty tuhansia. Yhtään positiivista mutaatiota ei ole löydetty. Sopeutuminen, muuntelu, ei ole mutaation aikaansaannosta, vaan geeneihin sisältyvää palautuvaa lajin sisäistä vaihtelua.

Sirppisoluanemiaa on väitetty sellaiseksi koska se estää malarialoisen kiinnittymisen. Sirppisoluanemiasta on hyötyä vain malaria-alueilla, muualla se on nimensä mukaisesti anemia. Lisäksi sirppisoluanemiaan sairastuneiden yhteisistä jälkeläisistä keskimäärin yksi kuolee, kahdella on ao. anemia ja yksi syntyy ilman anemiaa.

Einsteinin suhteellisuusteoria selittää myös sen, miten avaruus voi olla paljon vanhempi kuin maapallo. Maa on tähtitieteen havaintojen perusteella lähellä maailmankaikkeuden keskipistettä. Koska painovoima todistetusti hidastaa ajan kulua, on massakeskipisteessä kulunut vähemmän aikaa kuin kauempana siitä.

Paavali käyttää voimakasta kieltä niistä, jotka julistavat "toisenlaista evankeliumia".

Gal. 1:6-9. Olen hämmästynyt, kun te (galatalaiset) näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu (Uusi Raamatun tietosanakirja antaa merkityksen "tuhoutukoon"). Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu.

Tavallinen ihminen ymmärtää siunauksen ja kirouksen omalla tavallaan mutta mitä Raamattu näillä asioilla tarkoittaa?

Mitä siunaus ja kirous ovat? Iso Raamatun tietosanakirja kertoo niistä seuraavalla tavalla;

Sana "siunaus" tarkoittaa Raamatussa keskeistä elämäntodellisuutta, joka on Luojan luotuihinsa kohdistaman armon ja hyvyyden ilmaus. Siunauksen todellisuus sisältää sen, mitä Jumala antaa ja tekee rakkaudessaan ja kaikkivallassaan. Siunaus on siten laaja käsite. Siihen kuuluu Jumalan toimivan ihmisrakkauden seuraukset, niin ihmisen hengellinen kuin aineellinenkin hyvinvointi. Jumalan siunaus on Jumalan hyvyyttä. Hänen toimintansa kautta "meille virtaa runsaasti kaikkea hyvää häneltä, joka on kaiken hyvyyden lähde" (Calvin). Jumalan siunaus on Jumalan kirouksen vastakohta.

Sanaa "kirous" on selitetty seuraavasti: Kirousta, kuten siunaustakaan ei pidetty pelkästään lausuttuna toivomuksena. Katsottiin että siinä itsessään on voima toteutua sen henkilön tai asian kohdalla, johon se oli kohdistettu. Yksi (ihmisten lausumien) kirousten tarkoituksista olikin vahingoittaa jotakuta, toivoa onnettomuutta jollekulle. Raamatussa oikeutettu kirous kohdistuu vain syntiin, rikkomukseen ja tottelemattomuuteen Jumalan käskyjä kohtaan. Aiheeton kirous ei käy toteen. Perheenpään lapsilleen lausuma siunaus tai kirous oli heidän elämäänsä voimakkaasti vaikuttava tekijä. Psykologiselta kannalta katsottuna kirous johti sielunelämän hajoamiseen. Kirouksen merkityksiä on tehdä kevyeksi, riistää sielulta sen paino, arvokkuus ja kunnia.

Jumalan kirouksen alaiseksi joutuminen on vääjäämätön seuraus hänen siunauksensa hylkäämisestä. Jumalan pelastussanoja Raamatussa seuraa usein uhkaus Jumalan vihasta. Jumala antaa kuuliaiselle lupauksen elämästä mutta uhkaa kuolemalla tottelematonta.

Kristitylle on kaikki kiroaminen kielletty. Koska kristitty itse on vain (Jeesuksessa Kristuksessa meille myönnetyn) armon kautta vapautettu kirouksesta, hänellä ei ole oikeutta kirota ketään muuta. Kiroukseen on päinvastoin vastattava siunauksin ja esirukouksin.

Raamatun oppi kirouksesta auttaa meitä käsittämään Kristuksen kärsimykset. Jokainen ihminen on Jumalan lain rikkoja ja näin ollen Jumalan kirouksen alla. Jeesus ottaa meidän tähtemme ja meidän edestämme lain kirouksen sekä tuomion päälleen antaessaan ripustaa itsensä kirouksen puuhun (ristille) täytettyään elämässään ehdottoman täydellisesti kaikki lain vaatimukset ja tultuaan siten vapautetuksi lain tuomiosta. Kuolemallaan Jeesus täytti lain vaatimuksen, joka vaati että syntisen on kuoltava. Jokainen Kristukseen (hänen sovintokuolemaansa) uskova on vapautettu lain kirouksesta ja voi ottaa vastaan Jumalan siunauksen.

Kirous käsitteeseen liittyy Raamatussa myös merkitys täydellisestä tuhosta, joka tavallisesti on jumalattoman elämän seurausta. Tässä merkityksessä kirous esiintyy esim. niille, jotka vääristellen julistavat Jumalan evankeliumia ja sellaista oppia joka on ristiriidassa sen apostolisen sanoman kanssa, että pelastus tapahtuu yksinomaan uskon kautta.

Raamatussa käytetään "siunaus" –sanaa myös seuraavassa merkityksessä; "puhua hyvää, kiittää, siunata".

Kun me siis toivotamme toiselle ihmiselle siunausta, me kiitämme hänestä, puhumme hänestä hyvää muille ja toivomme Jumalan siunaavan häntä.

Pahan puhuminen toisesta, hänen väheksymisensä tai mitätöimisensä, varsinkin hänen selkänsä takana, on hänen kiroamistaan.

1. Kor. 4:12-13. Meitä (Paavalia seuralaisineen) herjataan, mutta me siunaamme. Meitä vainotaan, mutta me kestämme. Meistä puhutaan pahaa, mutta me puhumme hyvää.

Ps. 62:5. He juonittelevat syöstäkseen minut maahan, he rakastavat valhetta. Suullaan he siunaavat, mutta sisimmässään he kiroavat.

Jaak. 3:10. Kiitos ja kirous lähtevät samasta suusta. Tämä ei käy, veljeni!

1. Piet. 3:9. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Jumalan kirous ei useinkaan tule näkyviin tämän maallisen elämän aikana. Hän jättää osan siunauksistaan antamatta niille, jotka jättäytyvät hänen tahtonsa noudattamisen ulkopuolelle. Jumala jättää (hylkää) heidät "arvottomien ajatusten valtaan tekemään sellaista mikä ei sovi" (Room. 1:18-32). Jumalan viha heitä kohtaan ilmestyy vasta sen jälkeen, kun Jeesus ensin on tullut hakemaan omansa pois maailmasta (ns. tempaus).

Matt. 5:45. ... Hän (Jumala) antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille.

Room. 1:18-32. Jumalan viha ilmestyy taivaasta ja kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät pitäessään totuutta vääryyden vallassa. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. …

Koska he eivät ole antaneet arvoa Jumalan tuntemiselle, on Jumala jättänyt heidät arvottomien ajatusten valtaan, tekemään sellaista mikä ei sovi. …

Jumala lupasi siunata niitä, jotka siunaavat Aabrahamia, Jaakobia ja Israelin kansaa ja kielsi Israelin kiroamisen. Jumala jopa sanoi, että ne jotka kiroavat Israelia ovat itse kirottuja (ovat matkalla tuhoon).

Aabrahamin jälkeläisiä ovat Raamatun mukaan myös Jeesuksen Kristuksen sovintokuolemaan uskovat (Gal. 3:7). Myös he saavat osakseen Jumalan Aabrahamille lupaaman siunauksen. Israelin kansasta poiketen uudestisyntyneet kristityt ovat saaneet myös Jumalan lupaaman Hengen (Gal. 3:14). Pyhää Henkeä ei ole annettu buddhalaisille eikä islamilaisille. Marcus J. Borgin esittämä Jeesuksen henki ei ole Raamatussa mainittu Pyhä Henki. Borgin kannattaisi kysyä joltain muslimilta, onko muslimeilla Raamatussa mainittu Pyhä Henki.

Se, joka kiroaa Israelin kansaa tai uudestisyntyneitä kristittyjä, hankkii itse päälleen Jumalan kirousta. Sitä, joka siunaa, on Jumala itse luvannut siunata (1. Piet. 3:9).

1. Moos. 12:1-3. Herra sanoi Abramille: "Lähde maastasi, asuinsijoiltasi ja isäsi kodista siihen maahan, jonka minä sinulle osoitan. Minä teen sinusta suuren kansan ja siunaan sinua, ja sinun nimesi on oleva suuri ja siinä on oleva siunaus. Minä siunaan niitä, jotka siunaavat sinua, ja kiroan ne, jotka sinua kiroavat, ja sinun saamasi siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille."

1. Moos. 27:27-29. Jaakob meni hänen luokseen ja suuteli häntä, ja Iisak tunsi hänen vaatteidensa hajun ja siunasi hänet sanoen: Poikani tuoksu on kuin maan tuoksu, maan, jonka Herra on siunannut. Jumala suokoon sinulle taivaan kastetta ja maan rehevyyttä, viljaa ja viiniä runsain määrin. Kansat palvelkoot sinua ja kansakunnat kumartakoot sinua. Ole veljiesi herra, ja äitisi pojat kumartakoot sinua. Kirottuja olkoot ne, jotka sinua kiroavat, ja siunattuja ne, jotka sinua siunaavat.

4. Moos. 22:10-12. Bileam vastasi: "Balak, Sipporin poika, Moabin kuningas, on lähettänyt heidät luokseni sanomaan: 'Egyptistä on lähtenyt liikkeelle kokonainen kansa. Maa on sitä jo mustanaan. Tule avukseni ja kiroa se kansa. Ehkä sitten voin ryhtyä taisteluun ja karkottaa sen.'" Mutta Jumala sanoi Bileamille: "Älä lähde heidän mukaansa äläkä kiroa sitä kansaa, sillä se kansa on siunattu."

4. Moos. 24:5-9. Kuinka ihanat ovatkaan sinun telttasi, Jaakob, sinun asumuksesi, Israel! Siunattuja ovat ne, jotka sinua siunaavat, kirottuja ne, jotka sinua kiroavat.

Gal. 3:7-14. Tietäkää siis, että todellisia Abrahamin jälkeläisiä ovat ne, joilla on usko. Pyhät kirjoitukset tiesivät jo edeltäpäin, että Jumala tekee vanhurskaiksi kansat, kun ne uskovat. Jumala näet ilmoitti edeltäpäin Abrahamille hyvän sanoman: sinun kanssasi saavat kaikki kansat siunauksen. Näin ne, joilla on usko, saavat siunauksen yhdessä Abrahamin kanssa, joka uskoi. Ne taas, jotka luottavat lain noudattamiseen, ovat kirouksen alaisia. Onhan kirjoitettu: "Kirottu on jokainen, joka ei tee kaikkea, mitä lain kirja käskee." On selvää, ettei kukaan tule Jumalan silmissä vanhurskaaksi lakia noudattamalla, sillä "uskosta vanhurskas saa elää". Mutta laki ei rakenna mitään uskon varaan, vaan: "Joka tekee mitä laki vaatii, saa siitä elämän." Kristus on lunastanut meidät vapaiksi lain kirouksesta tulemalla itse kirotuksi meidän sijastamme, niin kuin on kirjoitettu: "Kirottu on jokainen, joka on ripustettu paaluun." Näin tapahtui, jotta kaikki muutkin kansat Kristuksen Jeesuksen yhteydessä saisivat Abrahamille luvatun siunauksen ja me häneen uskovina saisimme luvatun Hengen.

1. Piet.3:9. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Kaiken lisäksi Jumalan kansan kiroaminen menee hukkaan, koska Jumala tekee sen turhaksi. Tämän sai Bileam kokea, kun hän yritti kirota Israelia (5. Moos. 23:5-6). Kiroaja kiroaa vain itsensä. Bileamkaan ei saanut paikkaa luvatussa maassa vaan hän sai surmansa (4. Moos. 31:8). Sen sijaan Rahab, joka auttoi Israelia, sai elää ja liitettiin Jumalan kansaan (Joos. 2:1-4, Matt. 1:5).

5. Moos. 23:5-6. He … palkkasivat Bileamin, Beorin pojan Mesopotamian Petorista, kiroamaan teidät. Mutta Herra, teidän Jumalanne, ei suostunut kuulemaan Bileamia, vaan muutti kirouksen siunaukseksi, koska hän rakastaa teitä.

Matt. 1:5. Salmalle (syntyi) Boas, jonka äiti oli Rahab, Boasille Obed, jonka äiti oli Ruut, Obedille Iisai

Kun Israelin kansa luopui Herrasta eikä noudattanut Jumalan antamia ohjeita, se veti päällensä kirouksen (5. Moos. 29:28 – 30:4). Aluksi 70 vuoden ajaksi Babylonian vankeudessa ja lisäksi vuodesta 120 jKr. aina vuoteen 1948 asti, jolloin Israelin valtio syntyi uudelleen. Jumala palautti kansansa kuitenkin aina takaisin Israelin maaperälle, koska on sanassaan niin luvannut.

5. Moos. 29:28 – 30:4. "Salatut asiat ovat vain Herran, meidän Jumalamme, tiedossa, mutta ne asiat, jotka hän on ilmoittanut, ovat tarkoitetut meille ja lapsillemme, että aina täyttäisimme tämän lain käskyt. Kun olette kokeneet siunauksen ja kirouksen, jotka annoin teidän valittavaksenne, te alatte miettiä tätä kaikkea niiden kansojen keskellä, joiden sekaan Herra, teidän Jumalanne, on teidät hajottanut. Silloin te ja teidän lapsenne palaatte Herran, Jumalanne, luo ja tottelette häntä koko sydämestänne ja koko sielustanne sekä noudatatte kaikkia hänen käskyjään, jotka minä teille nyt annan, ja Herra on teille armollinen ja kääntää teidän kohtalonne. Hän kokoaa teidät jälleen yhteen niiden kansojen joukosta, joiden sekaan hän on teidät hajottanut. Vaikka olisitte hajaantuneet maailman kaikkiin ääriin, Herra, teidän Jumalanne, kokoaa ja noutaa teidät sieltäkin.

Sak. 8:13-17. Niin kuin te, Juudan ja Israelin heimot, olette olleet kansojen keskuudessa merkkinä minun kirouksestani, niin te tulette olemaan merkkinä minun siunauksestani, kun minä olen pelastanut teidät. Älkää pelätkö! Rohkaiskaa mielenne! "Näin sanoo Herra Sebaot: Kun teidän isänne olivat vihastuttaneet minut, minä päätin syöstä teidät onnettomuuteen, enkä katunut sitä, sanoo Herra Sebaot. Nyt olen yhtä vakaasti päättänyt tehdä hyvää Jerusalemille ja Juudan heimolle. Älkää siis pelätkö!

Nämä teidän tulee pitää: Puhukaa totta toisillenne! Jakakaa oikeutta totuuden mukaan, niin että rauha vallitsee keskuudessanne. Älkää suunnitelko pahaa toinen toisellenne. Varokaa tekemästä väärää valaa. Minä vihaan kaikkea vääryyttä, sanoo Herra."

Sak. 8:13. Niin kuin te, Juudan ja Israelin heimot, olette olleet kansojen keskuudessa merkkinä minun kirouksestani, niin te tulette olemaan merkkinä minun siunauksestani, kun minä olen pelastanut teidät. Älkää pelätkö! Rohkaiskaa mielenne!

Tämä Aabrahamille luvattu siunaus saadaan ainoastaan Jeesuksen Kristuksen yhteydessä. Siunauksen saamiseksi on hyväksyttävä se, että Jeesus kuoli ristillä meidän, synteihimme kuolleiden puolesta. Jeesukseen uskomalla me saamme myös Pyhän Hengen, jota ilman siunaus ei oikeastaan ole edes siunaus.

Jumalan siunaukset on sidottu Jeesukseen Kristukseen. Ne on saatavissa vain uskomalla Kristukseen ja pysymällä Kristuksen yhteydessä.

Gal. 3:13-14. Kristus on lunastanut meidät vapaiksi lain kirouksesta tulemalla itse kirotuksi meidän sijastamme, niin kuin on kirjoitettu: "Kirottu on jokainen, joka on ripustettu paaluun." Näin tapahtui, jotta kaikki muutkin kansat Kristuksen Jeesuksen yhteydessä saisivat Abrahamille luvatun siunauksen ja me häneen uskovina saisimme luvatun Hengen.

Ef. 1:2-8. Jumalan, meidän Isämme, ja Herran Jeesuksen Kristuksen armo ja rauha teille. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä! Hän on siunannut meitä kaikella Hengen siunauksella, taivaallisilla aarteilla Kristuksessa. Jo ennen maailman luomista hän on valinnut meidät Kristuksessa olemaan edessään pyhiä ja nuhteettomia Kristuksesta osallisina. Rakkaudessaan hän näki hyväksi jo edeltä määrätä meidät yhteyteensä, omiksi lapsikseen, Jeesuksen Kristuksen tähden. Ylistetty olkoon hänen armonsa kirkkaus, kun hän antoi meille rakkaan Poikansa! Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto. Näin Jumala on antanut armonsa rikkauden tulla runsaana osaksemme ja suonut meille kaikkea viisautta ja ymmärrystä.

Jumalan sanan noudattaminen tuo mukanaan siunauksen. Jumalan sanasta poikkeaminen tuo kirouksen.

Viimeisimpien tietojen mukaan Suomessa nuorista enää 5 % pitää Raamattua Jumalan sanana. Kun (Englannissa) nuorilta kysyttiin, miksi he eivät usko Raamattuun, syynä oli usko Darvinistiseen kehitysoppiin. Sama selitys Raamatusta luopumiselle pätee ilmeisesti Suomessakin.

5. Moos. 11:26-28. "Minä annan teidän nyt valita siunauksen tai kirouksen. Siunauksen saatte, jos tottelette Herran, Jumalanne, käskyjä, jotka minä nyt teille ilmoitan, mutta kirouksen, jos ette tottele hänen käskyjään, vaan poikkeatte siltä tieltä, jota minä käsken teidän kulkea, ja antaudutte palvelemaan vieraita jumalia, joita ette ole ennen tunteneet.

Mal. 2:1-2. "Te papit (Aaronilainen pappeus), teitä koskee tämä sana: ellette kuuntele minua ettekä vilpittömin sydämin kunnioita minun nimeäni, minä annan kirouksen kohdata teitä, minä muutan saamanne siunauksen kiroukseksi", sanoo Herra Sebaot. "Minä lähetän siunauksen tilalle kirouksen, koska ette vilpittömin sydämin kunnioita minua."

Snl. 10:22. Herran siunaus menestyksen antaa, omin voimin sitä ei lisätä.

Kymmenykset olivat Vanhan testamentin aikana leeviläisten ja pappien toimeentulo. Kymmenyksillä hoidettiin tuolloin myös vähäosaisten auttaminen. Niiden antamatta jättäminen oli Jumalalta riistämistä ja merkitsi tekijälleen siunauksen menettämistä. Nykyinen "taloussuunnittelu", jolla vältytään verojen maksulta tai jolla lisätään osinkoja yli kohtuuden, on myös Jumalalta varastamista, sillä se on suoraan pois vanhusten huollosta yms.

Mal. 3:7-10. ... Kääntykää minun puoleeni, niin minäkin käännyn teidän puoleenne, sanoo Herra Sebaot. Mutta te kysytte: "Mitä väärää me sitten olemme tehneet?" Voiko ihminen riistää jotakin Jumalalta? Sitä te kuitenkin yritätte. "Mitä me sinulta riistämme?" te kysytte. Kymmenyksiä ja uhrilahjoja! Kirous on teidän osananne, koska te kaikki, koko kansa, petätte minua. Tuokaa täydet kymmenykset aarrekammioon, jotta temppelissäni olisi ruokaa. Koetelkaa minua tällä tavalla, sanoo Herra Sebaot. Silloin saatte nähdä, että minä avaan taivaan ikkunat ja vuodatan teille sateen runsaan siunauksen.

Snl. 20:21. Omaisuus, jota ahneesti haalitaan, ei lopulta ole siunaukseksi.

Nykyisin on muotia korostaa hyvän tekemistä, muiden auttamista ja omastaan antamista. Ne ovat hyviä asioita ja tätä kuulee varsinkin saarnoissa. Se, mitä ei useinkaan kuule on se, että ne kaikki jäävät turhiksi ellei asianomainen ole uudestisyntynyt Jumalan lapseksi ja tullut Jumalan siunaamaksi.

Matt. 25:31-34. "Kun Ihmisen Poika tulee kirkkaudessaan kaikkien enkeliensä kanssa, hän istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle. Kaikki kansat kootaan hänen eteensä, ja hän erottaa ihmiset toisistaan, niin kuin paimen erottaa lampaat vuohista. Hän asettaa lampaat oikealle ja vuohet vasemmalle puolelleen. Sitten kuningas sanoo oikealla puolellaan oleville: 'Tulkaa tänne, te Isäni siunaamat. Te saatte nyt periä valtakunnan, joka on ollut valmiina teitä varten maailman luomisesta asti.

Matt. 25:41-43. "Sitten hän (kuningas) sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen. Minun oli nälkä, mutta te ette antaneet minulle ruokaa. Minun oli jano, mutta te ette antaneet minulle juotavaa. Minä olin koditon, mutta te ette ottaneet minua luoksenne. Minä olin alasti, mutta te ette vaatettaneet minua. Minä olin sairas ja vankilassa, mutta te ette käyneet minua katsomassa.'

Kuoleman arvoitus

Seuraavassa kommenttejani (Sakari Tuunainen) kirjaan ”Kuoleman arvoitus”, kirjoittanut Arvo W. Arasola, julkaissut Kirjatoimi 2012.

Kirjan tekstin olen merkinnyt etuliitteellä (KA), Oman kommenttini olen merkinnyt etuliitteellä (ST).

Kirjan teksti on lyhennetyssä muodossa, joten se kannattanee lukea ennen kommenttia.

(ST)	Yleistä: Se, mitä nyt käsittelen, ei ole pelastuskysymys. Raamatussa kerrotaan tarkasti se, miten ihminen pelastuu Jeesuksessa Kristuksessa ja miten hänestä tulee Jumalan lapsi. Se, mitä ihmiselle tapahtuu ruumiin kuoleman jälkeen, on jätetty vähemmälle. Tämäkin tieto on mielenkiintoista, mutta juuri siksi, että siihen viitataan vain ikään kuin ohimennen muissa yhteyksissä, olotilasta ruumiin kuoleman jälkeen on mahdollista päätyä erilaisiin lopputoteamuksiin. Seuraavassa tuon kirjan kirjoittajan näkemyksen rinnalle omia huomioitani, ikään kuin avartaen näkemystä, mutta korostan sitä, että nyt kyseessä ovat sellaiset asiat, joista saakin olla eri mieltä.

Fil. 3:12-16. En tarkoita, että olisin jo saavuttanut päämääräni tai jo tullut täydelliseksi. Mutta pyrin kaikin voimin saavuttamaan sen, kun kerran Kristus Jeesus on ottanut minut omakseen. ... Meidän on vain jatkettava eteenpäin siitä, mihin olemme päässeet.

(ek.) Kunhan vain, mihin saakka olemme ehtineetkin, vaellamme samaa tietä!

(KA) Sivu 10 Kaksi vastakkaista ihmiskäsitystä

Ensimmäinen …

Ihminen on henkis-sielullis-ruumiillinen ykseys

Ihminen on kokonaan syntinen

Ihminen on kokonaan kuolevainen

Ihminen pelastetaan kokonaan

Ihmisen ikuisen elämän toivo on Kristuksessa.

Toinen …

Ihmisellä on katoava ruumis ja kuolematon sielu

Ruumis on aineellinen ja sielu on ihmisen jumalallinen ”korkeampi” osa

Sielu on ruumiissa kuin vankilassa

Kuolemassa sielu vapautuu.

(ST)	Kirjoittaja tekee aivan oikeat johtopäätökset päätyessään siihen, että jälkimmäinen, dualistinen ihmiskäsitys on virheellinen. Mutta yksinkertaistetaanko asiaa nyt liikaa? Yksinkertaistamalla saadaan tietty selkeys, mutta samalla menetetään osa sisällöstä. Itse en tekisi jakoa aivan tällä tavalla, mitä kirjan kirjoittaja on tehnyt. Minun luetteloni ”oikeaksi ihmiskäsitykseksi” olisi seuraavanlainen (käyttäen kirjan kirjoittajan listaa apuna). Tästäkin listasta puuttuu oleellisia osia:

Ihminen on henkis-sielullis-ruumiillinen ykseys

Ihminen on kokonaan syntinen

Ihminen on kokonaan kuolevainen (Huom. kuoleman määrittely)

Ihminen pelastetaan kokonaan

Ihmisen ikuisen elämän toivo on Kristuksessa.

Ihmisellä on ”osittain” katoava ruumis ja Jeesuksen Kristuksen yhteydessä kuolematon sielu (Huom. ylösnousemusruumis)

Ruumis aineellisena ja sielu henkisenä muodostavat koko pelastumattoman ihmisen

Sielu ”käyttää” ruumista (sydämestä, ihmisen sisimmästä, nousevat pahat teot)

Kuolemassa sielu ja ruumis menevät kumpikin omaan paikkaansa odottamaan ylösnousemusta (ylösnousemusruumista).

(KA) Sivu 11 … Tämän mukaan vain ruumis, ei sielu, tarvitsisi kuolleista herättämistä tai ylösnousemusta.

(ST)	Tämä vastakkainasettelu seuraa automaattisesti, mikäli pitäydymme vain kirjan kirjoittajan esille ottamaan kahteen erilaiseen ihmiskäsitykseen.

Sielu on Jumalaan nähden kuollut siihen asti kunnes ottaa vastaan Kristuksen vapahtajanaan. Tällöin ihminen syntyy uudesti ylhäältä. Vanha luonto jää myös ihmisessä olemaan mutta se ei peri taivasta.

(KA) Sivu 11. Onko sielu kuolematon?

… sanat sielu tai henki mainitaan yhteensä noin 1700 kertaa, mutta ei kertaakaan sanan ”kuolematon” yhteydessä. …

Tästä johtuu, että sielun kuolemattomuutta todisteltaessa tuskin milloinkaan viitataan Raamattuun.

(ST)	Ei se, että sanoja sielu ja henki ei mainita yhdessä, ole osoituksena niiden kuolemattomuudesta tai kuolevaisuudesta. Vaikka jotain ei Raamatussa mainittaisikaan, voi itse asia silti olla olemassa. Näin perusteltaessa ei kissaakaan olisi olemassa. Asian voi ilmaista monellakin tapaa ja tämä tapa on vain yksi monista.

Itse yritän nimenomaan perustella käsitykseni Raamatun sanalla. Olen myös valmis muuttamaan käsitykseni, kun joku Raamatun sanalla osoittaa minun olleen väärässä, tai itse tutkiessani Sanaa huomaan olleeni väärässä. Tämän vuoksi kommentoinkin tätä kirjaa, sillä käyn samanaikaisesti koko ajan tutkiskelua siitä, mihin minun uskon näkemykseni perustuu. Tiedän, että Jumala haluaa totuutta salatuimpaan saakka, myös minun sydämessäni.

(KA) Sivu 15. Mitä on ruumis?

… Opille sielun kuolemattomuudesta on ominaista ruumiin halveksuminen, mikä on kokonaan vierasta Raamatulle.

(ST)	En ymmärrä kirjan kirjoittajan tätä kommenttia. Ehkä tämä on seurausta siitä, että kirjassa käsitellään vain kahta ”typistettyä” ihmiskäsitystä. Ruumiin halveksuminen on vierasta Raamatulle ja myös kristilliselle opille sielun kuolemattomuudesta. Dualistiselle, Raamatun vastaiselle opille, se kylläkin on ominaista. Ruumiin ja ruumiillisen halveksiminen, itse asiassa kaiken aineellisen halveksiminen on gnostilainen harhaoppi, jota vastaan jo apostoli Paavali taisteli.

(KA) Sivu 18-19. Sielun kuolemattomuus sanan valossa

… Kun syntiselle omistetaan kuolemattomuus, joudutaan ristiriitaan Raamatun syntiä koskevan perusopin kanssa.

Raamattu rajoittaa kuolemattomuuden vain Jumalan ominaisuudeksi. …

Kuolematon on se, jota ei ole alistettu kuoleman mahdollisuuteen. Jos ihminen väittää, että hänellä on kuolemattomuus ja ettei häntä ole alistettu kuolemalle, kyseessä on mitä suurin ylpeys, koska se merkitsee ihmisen korottamista Jumalan vertaiseksi.

(ST)	Edellä oleva pitää täysin paikkansa, kun puhutaan dualistisesta ihmiskäsityksestä.

Sen sijaan;

Syntiselle omistetaan kuolemattomuus (eli hän alkaa elää), kun hän ottaa pelastuksen vastaan Jeesuksessa Kristuksessa. Kuoleman määritelmä ratkaisee sen, mitä kuolemattomuudella tässä tarkoitetaan. Ristiriitaa Raamatun syntiopin kanssa ei silloin ole.

Raamattu todellakin rajoittaa kuolemattomuuden, kuten elämänkin vain Jumalan ominaisuudeksi. Kun me olemme kätketyt Kristukseen ja meille on annettu Jumalan Pyhä Henki sinetiksi, en enää elä minä vaan Kristus minussa (Gal. 2:19).

Jos ihminen väittää olevansa kuolematon ilman Jumalaa, kyseessä onkin mitä suurin ylpeys tai sitten perustavanlaatuinen harha.

(KA) Sivu 19.

… ihminen on kuolevainen sieluineen eli sieluna.

Jos väitämme että sielu on kuolematon, joudumme ristiriitaan Raamatun selvän opetuksen kanssa.

Onko Raamatussa yhtään kohtaa, joka puhuu sielun kuolemattomuudesta? Ei yhtään. …

(ST)	Ihminen on todellakin kuolevainen sieluineen eli sieluna. Kun ihminen luotiin paratiisissa, Jumala puhalsi (ruah, pneuma / suomennettu sanoilla henki, tuuli) häneen ja niin ihmisestä (siihen asti savesta tehty) tuli elävä sielu (ruumis-sielu-kokonaisuus). Tämän jälkeen ihminen söi puusta, josta Jumala oli sanonut: … te tulette kuolemalla kuolemaan (kuoleman vahvistettu muoto).

Raamattu tuntee kuoleman kuitenkin muuna asiana kuin ruumiin kuolemisena. Paratiisissa tapahtui ensimmäinen kuolema, ruumis kuoli vasta joskus myöhemmin, aikanaan tulee myös toinen kuolema, tulijärvi.

Kun kirjan kirjoittaja kysyy, onko Raamatussa yhtään kohtaa, joka puhuu sielun kuolemattomuudesta, hän ehkä tarkoittaa kohtia, joissa sanat sielu ja kuolemattomuus mainittaisiin yhdessä. Siihen olen kommentoinut aikaisemmin. Raamatun mukaan on mielestäni mahdollista, että sielu ja ruumis voivat olla eri paikoissa odottamassa ylösnousemusruumista ruumiin kuoleman jälkeen. Mikäli näin ei ole, muuttuvat monet Raamatun ilmaisut käsittämättömiksi ja niille täytyy keksiä muu selitys.

1. Moos. 2:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento.

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

1. Tess. 4:13-17. Tahdomme, veljet, teidän olevan selvillä siitä, mitä tapahtuu kuoleman uneen nukkuville, ... Näin saamme olla aina Herran kanssa.

Hepr. 12:22-24. Ei, te olette tulleet Siionin vuoren juurelle, elävän Jumalan kaupungin, taivaallisen Jerusalemin luo. Teidän edessänne on tuhansittain enkeleitä ja juhlaa viettävä esikoisten seurakunta, ne, joiden nimet ovat taivaan kirjassa. Siellä on Jumala, kaikkien tuomari, siellä ovat perille päässeiden vanhurskaiden henget, ja siellä on uuden liiton välimies Jeesus ja vihmontaveri, joka huutaa, mutta ei kostoa niin kuin Abelin veri.

Luuk. 16:22-29. (Tätä en käsittele, koska tätä voidaan pitää vertauksena ja niin ollen tätä ei saisi ottaa kertomuksena todellisuudesta. Ongelmaksi tämän jälkeen tulee se, että kaikki Raamatun sana voidaan ohittaa merkityksettömänä perustellen niitä vertaukseksi. Näin tekevät liberaali-teologit. He vesittävät lähes kaiken. Mutta tämän Jeesuksen kertoman asian tai vertauksen sanamuodosta ei pääse ohi muulla tavalla. Miksi sanoisin tätä vertaukseksi mutta muita Jeesuksen puheita en – itse en uskaltaisi tässäkään nousta Raamatun arvovallan yläpuolella – joten jätän asian avoimeksi.)

Ilm. 6:9-11. Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.

Luuk. 20:37-38. Ja sen, että kuolleet nousevat ylös, on Mooseskin osoittanut kertomuksessa palavasta pensaasta. Hänhän sanoo, että Herra on Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala. Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien. Hänelle kaikki ovat eläviä."

Joh. 5:24. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun sanani ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Joh. 17:3. Ja ikuinen elämä on sitä, että he tuntevat sinut, ainoan todellisen Jumalan, ja hänet, jonka olet lähettänyt, Jeesuksen Kristuksen.

1. Tess. 5:10. Kristus on kuollut puolestamme, jotta saisimme elää yhdessä hänen kanssaan, olimmepa valveilla tai kuoleman unessa.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 21.

… Lopullinen kirkkaus ja kuolemattomuus tulevat ihmisen osaksi ylösnousemuksessa, jolloin tämä ”katoava” pukeutuu katoamattomuuteen. …

(ST)	Edellä oleva pitää täysin paikkansa. Kirjan kirjoittaja ei kuitenkaan tässä vaiheessa selitä tai kommentoi väärien ylösnousemusta. Jossain vaiheessa nämä väärät itkevät ja kiristelevät hampaita. Ongelma voidaan tietenkin selittää pois sanomalla, että tässäkin Jeesus puhuu vertauskuvallisesti. Mikäli näin tehdään, ollaan vaikeuksissa, koska silloin on suhteellistettu erittäin paljon Jeesuksen sanomisia. Tässä on mielestäni seuraavia selitysmahdollisuuksia;

Ei oteta Jeesuksen sanoja rangaistuksesta (itku ja hammasten kiristys) todesta. Silloin ei voida kuitenkaan vedota myöskään siihen Jeesuksen sanaan, että vanhurskaat tapaavat VT:n pyhät Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin.

Väärät saavat rangaistuksensa (itku ja hammasten kiristys) ruumiin kuoleman jälkeen odottaessaan ylösnousemusta.

Väärät saavat rangaistuksensa (itku ja hammasten kiristys) ylösnousemuksen jälkeen ikuisuudessa.

Kun Jumala sanoo jotain, Hän myös toteuttaa sanansa. Millä tavalla tämä ”itku ja hammasten kiristys” toteutuvat, en tiedä, mutta mielestäni ne eivät voi jäädä toteutumatta.

Ap. t. 24:14-15. Mutta sen minä sinulle tunnustan, että kuljen sitä tietä, jota he sanovat lahkoksi, ja näin palvelen isieni Jumalaa: kaiken sen, mitä laissa ja profeettojen kirjoissa sanotaan, minä uskon, ja yhtä lailla kuin nämä tässä minä toivon ja odotan, että Jumala herättää kuolleista niin hurskaat kuin jumalattomat.

Matt. 8:11-12. Minä sanon teille, että niin idästä kuin lännestä tulee monia, jotka taivasten valtakunnassa käyvät aterialle yhdessä Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin kanssa. Mutta ne, joiden oli määrä periä valtakunta, heitetään ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita."

Matt. 13:41-43. Ihmisen Poika lähettää enkelinsä, ja he kokoavat hänen valtakunnastaan kaikki, jotka viettelevät pahaan ja harjoittavat vääryyttä. Enkelit heittävät heidät tuliseen pätsiin, ja siellä itketään ja kiristellään hampaita. Mutta Jumalan omat loistavat silloin Isänsä valtakunnassa niin kuin aurinko. Jolla on korvat, se kuulkoon!

Matt. 24:48-51. "Mutta jos palvelija on kelvoton, hän ajattelee: 'Herrani ei tule vielä pitkään aikaan', ja hän alkaa lyödä tovereitaan ja syö ja juo juoppojen seurassa. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen herransa tulee, hakkaa hänet kuoliaaksi ja tuomitsee hänet samaan paikkaan, jossa teeskentelijät ovat. Siellä itketään ja kiristellään hampaita.

(KA) Sivu 22. Mitä on kuolema?

… Herra ottaa kaikki ihmislapset kiinni heidän harhateiltään ja vie heidät suureen hiljaisuuteen. Sieltä heidät kerran kutsutaan Jumalan eteen. Silloin kaikki ymmärtävät elämän arvon. Kuolema opettaa meille, että elämä on kallis helmi, jota ei saa kadottaa eikä tahrata synnin likaan. …

(ST)	Kirjan kirjoittaja tuo tässä ehkä ensimmäisen kerran selkeästi esille oman näkemyksensä siitä, että ruumiin kuoleman ja ylösnousemuksen välissä on ”suuri hiljaisuus”. Mikäli ylösnousemuksen jälkeinen tuomio tulijärvessäkin on suuri hiljaisuus, jää Jeesuksen sanomisista paljon toteutumatta. Väärät eivät tällaisessa ylösnousemuksessa voi ymmärtää elämän arvoa, vaikka kirjoittaja niin kertoo. Tässä kirjoittaja mielestäni on selkeästi temmannut ajatuksen ilmasta. Ellei ruumiin kuoleman jälkeen ole ollut tietoisuutta, miten vääränä kuoleman uneen nukkuneet olisivat kasvaneet muutokseen. He todennäköisesti ottavat kiroten vastaan haihtumisen olemattomuuteen. Joka Jumalaa kiroten on nukkunut kuoleman uneen ja sitten ”herää unestaan”, mikä hänet muuttaisi? Miten kuolema voisi opettaa, jos kuoleman aikana on vain suuri hiljaisuus? Tämän asian kirjoittaja olisi saanut selittää – en ymmärrä kirjoittajan ajatuksenkulkua.

Sivulla 31 kirjoittaja sanoo seuraavaa; ”On ilmeistä, että jumalattomat nousevat luonteeltaan ja sydämeltään samanlaisina kuin ovat olleet eläessäänkin.” Kirjoittajakin olettaa, ettei kuolema ole opettanut mitään. Jollei näillä herätetyillä olisi nyt edessään muuta kuin tyhjiin raukeaminen, milloin toteutuu Raamatun heille ilmoittama itku ja hammasten kiristys. Minä itse olisin pelastumattomana ottanut tyhjiin raukeamisen siinä tilanteessa vastaan riemuiten ja Jumalaa kiroten.

(KA) Sivu 23.

Katolisuudesta peritty oppi siitä, että pyhät menevät kuoltuaan taivaaseen ja pahat vaivanpaikkaan, on yhä yleisemmin tullut hylätyksi.

Monet ovat sen sijaan omaksuneet niin kutsutun välitilaopin. Sen mukaan vainajat eivät mene taivaaseen eivätkä vaivanpaikkaan, vaan välitilaan: pyhät paratiisiin, jossa he odottavat lopullista kirkkautta, ja pahat lopullisen tuomion odotuspaikkaan, jossa heillä on tuska ja ahdistus.

Oppi vainajien suoraan taivaaseen ja vaivanpaikkaan menosta on ristiriidassa Raamatun ylösnousemus-, tuomio-, palkanmaksu- ja Kristuksen takaisintulo –ajatuksen kanssa.

ja Sivu 25 yläosa;

… Ihminen ei mene kuollessaan taivaaseen eikä välitilaan, vaan tuonelaan eli hautaan.

(ST)	Ihminen ei mene ruumiin kuoleman jälkeen suoraan taivaaseen. Tässä kirjoittaja on mielestäni oikeassa, koska kuoleman uneen nukkuneet eivät saa ylösnousemusruumista ennen niitä, jotka ovat elossa Jeesuksen tullessa toisen kerran. Jeesus sanoi myös menevänsä valmistamaan meille sijaa ja (vasta sitten) tulevansa hakemaan omansa pois.

1. Tess. 4:14-17. Jos kerran Jeesus on kuollut ja noussut kuolleista, niin kuin me uskomme, silloin Jumala myös on Jeesuksen tullessa tuova poisnukkuneet elämään yhdessä hänen kanssaan. Ilmoitamme teille, mitä Herra on sanonut: Me elossa olevat, jotka saamme jäädä tänne siihen asti kun Herra tulee, emme ehdi poisnukkuneiden edelle. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. Meidät, jotka olemme vielä elossa ja täällä jäljellä, temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan. Näin saamme olla aina Herran kanssa.

Joh. 14:2-3. Minun Isäni kodissa on monta huonetta - enhän minä muuten sanoisi, että menen valmistamaan teille asuinsijan. Minä menen valmistamaan teille sijaa mutta tulen sitten takaisin ja noudan teidät luokseni, jotta saisitte olla siellä missä minä olen.

Sen sijaan ns. välitilaoppi näyttäisi parhaiten soveltuvan selitykseksi. Se jättää vähiten ongelmia jäljelle. Jäljempänä kommentoin tarkemmin niitä Raamatun kohtia, joilla kirjoittaja perustelee kantaansa, ettei välitilaoppi voi olla oikea.

(KA) Sivu 23.

… ”Sillä ei Daavid ole astunut ylös taivaisiin.” – Daavidkin pääsee osaansa vasta kuninkaansa tultua.

(ST)	Kohta ei sovellu perusteluksi kirjoittajan esittämällä tavalla koska sillä tarkoitetaan Kristuksen esikoisena kuolleista nousemista taivaaseen ylösnousemusruumiissa.

Ap. t. 2:29-34. "Veljeni, kantaisästämme Daavidista voi varmasti sanoa, että hän kuoli ja hänet haudattiin. Onhan hänen hautansa tänäkin päivänä meidän nähtävissämme. Mutta Daavid oli profeetta, ja Jumala oli valalla vannoen luvannut asettaa Daavidin valtaistuimelle hänen oman jälkeläisensä. Daavid tiesi tämän ja näki ennalta Kristuksen ylösnousemuksen. Sitä hän tarkoitti sanoessaan, ettei Herra hylkää häntä tuonelaan eikä hänen ruumiinsa maadu. Tämän Jeesuksen on Jumala herättänyt kuolleista; me kaikki olemme sen todistajia. Jumala on korottanut hänet oikealle puolelleen, ja hän on ottanut vastaan Isän lupaaman Pyhän Hengen lahjan ja vuodattanut sen, niin kuin te voitte nähdä ja kuulla. Ei Daavid itse noussut taivaisiin. Hänhän sanoo: Herra sanoi minun herralleni: Istu oikealle puolelleni.

1. Kor. 15:20. Mutta nyt Kristus on herätetty kuolleista, esikoisena niiden joukosta jotka ovat kuolleet.

(KA) Sivu 23. … Meri antoi kuolleensa …

(ST)	Meri mielestäni tässä kohdassa ei ehkä tarkoita normaalia merta, jossa olisi vettä. Sen sijaan Raamatun esittämä tulkinta merestä sopisi paremmin.

Ilm. 17:15. Vielä enkeli sanoi: "Vedet, jotka näit, ne, joiden äärellä portto asuu, ovat kansoja, joukkoja, maita ja kieliä.

Jes. 17:12. Voi kansojen meren kohinaa! Kumeana se pauhaa. Voi kansanheimojen kuohuja! Ne kohisevat kuin hyökyaallot, …

(KA) Sivu 24. … Mitä Jeesus opettaa kuolleiden olinpaikasta? ”Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. … Selvemmin tätä ei olisi enää voitu sanoa. …

(ST)	Hauta –sana ei Raamatussa ole niin yksiselitteinen, kuin kirjoittaja haluaa sen esittää.

Hes. 37:1-14. Herran käsi tarttui minuun, ja Herran henki vei minut kauas pois ja laski minut keskelle laaksoa, joka oli täynnä kuolleitten luita. Hän kuljetti minua yltympäri niiden ylitse, ja minä näin, että luita oli laaksossa hyvin paljon ja että ne olivat rutikuivia. Herra sanoi minulle: "Ihminen, voivatko nämä luut herätä eloon?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi: "Sano profeetan sana näille luille, sano niille: Te kuivat luut, kuulkaa Herran sana! Näin sanoo Herra Jumala näille luille: Minä annan teihin hengen, niin että te heräätte eloon. Minä panen teihin jänteet, kasvatan ympärillenne lihan ja peitän teidät nahalla, ja minä annan teihin hengen, niin että te heräätte eloon. Silloin te tiedätte, että minä olen Herra." Minä puhuin saamani käskyn mukaan, ja minun vielä puhuessani alkoi kuulua kovaa kalinaa, kun luut lähenivät toisiaan ja liittyivät yhteen nivel niveleltä. Minä näin, että niiden päälle kasvoi jänteet ja liha ja että nämä saivat nahan ympärilleen, mutta elämää niissä ei ollut. Herra sanoi minulle: "Ihminen, kutsu sanallasi henkeä ja sano sille: Näin sanoo Herra Jumala: Tule, henki, tule taivaan neljältä tuulelta ja mene näihin surmattuihin, niin että ne heräävät eloon." Minä puhuin niin kuin Herra minua käski, ja luihin tuli henki. Ne heräsivät eloon ja nousivat maasta, ja siinä oli luvuton ihmisjoukko. Herra sanoi minulle: "Ihminen, nämä luut ovat Israelin kansa. Kaikki israelilaiset sanovat: 'Luumme ovat kuivettuneet, toivomme on mennyt, me olemme hukassa.' Sen tähden julista heille: Näin sanoo Herra Jumala: Minä aukaisen teidän hautanne, päästän teidät, oman kansani, haudoistanne ja vien teidät Israelin maahan. Te tiedätte silloin, että minä olen Herra, kun minä aukaisen hautanne ja päästän teidät, kansani, haudoistanne. Minä panen teihin henkeni, niin että te heräätte eloon, ja vien teidät maahanne. Silloin te tiedätte, että minä, Herra, teen sen minkä olen luvannut tehdä. Näin sanoo Herra."

Tämän kohdan on perinteisesti tulkittu tarkoittavan Israelin kansaa, joka on vielä kuolleessa tilassa Jumalaan nähden. Nyt juutalaiset ovat palanneet ja palaavat edelleenkin omaan maahansa muiden kansojen keskeltä (haudoista tai meressä olevasta haudasta).

Tämä sopisi myös siihen tulkintaan, jossa meri (kansojen meri) antaa kuolleensa.

(KA) Sivu 24. Vainajat lepäävät maassa, haudoissaan, ja sieltä he tulevat esiin ylösnousemuksessa. Kristuksen ristinkuoleman yhteydessä tapahtui jo erikoisylösnousemus. …

(ST)	Kristuksen kuollessa tapahtui joidenkin kuolleiden herääminen, ei ylösnousemus seuraavista syistä;

Matt. 27:50-53. Mutta Jeesus huusi taas kovalla äänellä ja antoi henkensä. Sillä hetkellä temppelin väliverho repesi kahtia, ylhäältä alas asti. Maa vavahteli, kalliot halkeilivat, haudat aukenivat, ja monien poisnukkuneiden pyhien ruumiit nousivat ylös. He lähtivät haudoistaan, ja Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen he tulivat pyhään kaupunkiin ja näyttäytyivät siellä monille.

Jos nämä olisivat saaneet ylösnousemusruumiin, ei Jeesus olisikaan esikoisena noussut kuolleista,

Ilm. 1:5. ja Jeesukselta Kristukselta, luotettavalta todistajalta, joka on esikoisena noussut kuolleista ja on maailman kuninkaiden hallitsija! Hänelle, joka rakastaa meitä ja on verellään vapauttanut meidät synneistämme,

Kol. 1:18. Hän on myös ruumiin pää, ja ruumis on seurakunta. Hän on alku. Hän nousi esikoisena kuolleista, jotta hän olisi kaikessa ensimmäinen.

joten itse pidän heitä Jeesuksen aikana kuolleina, mahdollisesti Jeesuksen opetuslapsina kuolleita, jotka nousivat kuolleista samalla tavalla kuin Lasarus. He heräsivät kuolleista mutta kuolivat myöhemmin uudelleen niin kuin Lasaruskin kuoli.

(KA) Sivu 25. … Tutkikaamme huolellisesti seuraavia raamatunkohtia.

”Elävät tietävät sen, että heidän on kuoltava, mutta kuolleet eivät tiedä mitään.” (Saarn. 9:5) …

”Heidän rakkautensa ja vihansa ja kiihkonsa on mennyt --. Tee voimiesi mukaan se, mikä tehtävissä on, sillä tuonelassa, jonne olet matkalla, ei ole tekoja, ei ajatuksia, ei tietoa, ei viisautta.” (Saarn. 9:6, 10).

(ST)	Saarnaajan teksti kannattaisi ottaa kokonaisena, eikä vain joitakin osia siitä. Esim. seuraavat kohdat huomioiden.

Saarn. 6:3-5. Vaikka mies saisi sata lasta ja eläisi lukemattomia vuosia - niin monta kuin ihmisen suinkin on mahdollista elää - niin jos hän ei kaikesta tästä huolimatta saa tyydytystä elämästään eikä edes kunniallista hautausta, minä sanon: kuolleena syntynyt on häntä onnellisempi. Turhaan se tulee ja pimeään menee, ja pimeään sen nimi peittyy, eikä se ole nähnyt aurinkoa eikä tajunnut mitään; mutta sen lepo on syvempi kuin hänen.

Saarn. 8:17. niin havaitsin, ettei ihminen voi käsittää Jumalan tekoja, sitä mitä auringon alla tapahtuu; vaikka ihminen kuinka ponnistelee yrittäessään ymmärtää, ei hän käsitä. Ja vaikka viisas väittäisikin ymmärtävänsä, ei hän kuitenkaan ymmärrä.

Ne kertovat meille, että tuonelassa, jossa ei olisi ajatuksia, on kuitenkin levossa eri asteita.

Olisikohan tämä Saarnaajan sana viisainta ymmärtää siten, että hän tarkoittaisi, että ruumiin kuoleman jälkeen ei olisi mitään mahdollisuutta tehdä maanpäällisiä tekoja. Eli tilanne olisi sama kuin olisit matkustanut pysyvästi pois kotoa. Ajatukset, tieto ja viisaus, jotka sinulla ovat, olisivat täysin turhia kotiin jäävien kannalta ajateltuna. Tätä käsitystä puoltaa mielestäni Iso Raamatun tietosanakirja seuraavalla tavalla;

Saarn. 9:10 kohdassa käytetty sana ”ajatus” on alkukielessä merkityksessä ”järki, laskelma”.
Kohdassa ei ole käytetty seuraavia alkukielen sanoja, vaikka ne olisivat olleet mahdollisia:

ajatelma, se mitä sanotaan

ajatus, miettiminen

tunteiden, tahdon ja ymmärryksen kuvaus

ajatella levottomasti

ajatella tarkoitusperäisesti

aikomus

juoni, suunnitelma

mietiskellä

tietää ymmärtää.

Saarnaajan ajatus alkutekstin mukaan on ehkä ollut se, että sinne minne olet matkalla, siellä ei voi enää laskelmoida, koska maallisiin ei enää ole yhteyttä.

Saarnaaja käyttää useassa kohdassa sanaa ”turhuus” ja ”turhuuksien turhuus”. Sana on alkutekstin mukaan ”hengähdys, mitättömyys, turhuus”. Jukka Norvanto kääntää sen sanalla ”katoavaa”. Tämä tuo saarnaajan tekstiin sen näkökohdan, että kaikki maallinen ja ruumiillinen on katoavaa turhuutta sisältäen teot, ajatukset, tiedon ja viisauden.

(KA) Sivu 25. ”Eivät kuolleet ylistä Herraa, ei yksikään, joka on hiljaisuuteen laskeutunut” (Ps.115:17)

(ST)	Kyseinen psalmin kohta on luettava yhdessä seuraavan jakeen kanssa, jolloin merkitys laajenee.

Ps. 115:17-18. Eivät kuolleet ylistä Herraa, ei yksikään, joka on hiljaisuuteen laskeutunut. Mutta me kiitämme Herraa nyt ja ikuisesti. Halleluja!

Raamatun kielenkäytön mukaan ikuisuus on aikaan sidottu (Iso Raamatun tietosanakirja). Se alkaa jo täällä ajassa. Itse asiassa jumalattomana kuollut ei ylistäkään Herraa, se on hänelle mahdottomuus. Jumalan uudestisyntynyt lapsi sen sijaan ylistää hengellään.

Room. 8:16. Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia.

(KA) Sivu 26. Paavali sanoo kuolleista: … samoin kuin Jeesus ”on kuollut ja noussut kuolleista”.

(ST)	Jeesus ”astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista”. Jos Jeesus tuonelassa ollessaan saarnasi vankeudessa oleville hengille, niin samoin kuin Jeesus tarkoittaa aivan muuta kuin mitä kirjoittaja esittää.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 26. Jos ihminen olisi tietoinen kuolemansa jälkeenkin, ei olisi mahdollista sanoa, että hän nukkuu, koska silloin kuolleet olisivat täysin valveilla.

(ST)	Jeesus sanoi että Lasarus nukkuu, vaikka Lasarus oli kuollut.

Joh. 11:11-14. Tämän sanottuaan Jeesus jatkoi: "Ystävämme Lasarus nukkuu, mutta minä menen herättämään hänet." Opetuslapset sanoivat: "Herra, jos hän nukkuu, hän paranee." Jeesus tarkoitti sitä, että Lasarus oli kuollut, mutta opetuslapset luulivat hänen puhuvan tavallisesta nukkumisesta. Siksi Jeesus sanoi suoraan: "Lasarus on kuollut.

Kirjoittaja kertoo tässä kohdassa esimerkkejä, joissa tajuton tai nukutettu ihminen ei ole tietoinen. Kuitenkin tällaisen ihmisen rauhaseritys toimii, sydän lyö, hengitys toimii, jne. Jokin ihmisen aivoissa pitää nämä toiminnassa. Kirjoittaja ehkä yksinkertaistaa tässä liikaa.

Uni ja nukkuminen on siinä mielessä sopiva kielikuva ruumiin kuolemalle, että silloin ei olla yhteydessä hereillä olevaan maailmaan vaan ollaan siitä erossa.

(KA) Sivu 27. … Lääkärin veitsi katkaisee valtasuonen, ja potilas kuolee. … Hän on kuollut ruumiineen ja sieluineen. …

(ST)	Miten sitten seuraavat Raamatun lauseet on ymmärrettävä?

1. Tess. 5:10. Kristus on kuollut puolestamme, jotta saisimme elää yhdessä hänen kanssaan, olimmepa valveilla tai kuoleman unessa.

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

(KA) Sivu 28. Välitilaopin ongelmia

Raamattu opettaa ihmisen kuolevan sieluineen ja ruumiineen. …

(KA) Sivu 29. Kuinka paratiisissa oleva vainaja voitaisiin herättää …

(ST)	Tästä olen kommentoinut aikaisemmin sivulla 3.

(ST)	Paratiisissa oleva ihminen voidaan herättää viimeisenä päivänä esim. seuraavasti; Jumala antaa ylösnousemusruumiin sielulle. Tällöin ihmisestä tulee kykenevä vaikka tulemaan käymään maan päällä elossa olevien luona, niin kuin Jeesuskin teki ylösnousemusruumissaan. Tällöin ”herättäminen” tapahtuu suhteessa maan päällä oleviin. Tämä on tietenkin pelkkää spekulaatiota. Kuitenkin taivaallisista puhuttaessa ei ihmiskielessä ole oikeita sanoja, joilla asiat voitaisiin ilmaista. Tämän vuoksi sana ”herättää” on vain kielikuva todellisesta tapahtumasta ylösnousemuksessa. Kannattaa myös miettiä, mikä muu sana olisi sopinut paremmin kuvaamaan sellaista tulevaa tapahtumaa, jota sen ajan ihmiset eivät edes käsittäneet (niin kuin emme mekään käsitä kuin vähäiseltä osin).

(KA) Sivu 29. Ylösnousemuksen merkitys

(KA)	(sivu 30) Miksi usko olisi turha ilman ylösnousemusta? …

(ST)	Kirjoittajan tekstistä pääsee käsitykseen, että usko olisi turha ilman ihmisten ylösnousemusta mutta ilmeisesti kirjoittaja ei tätä tarkoita. Raamatussa kohta tarkoittaa kuitenkin yksinomaan Kristuksen ylösnousemusta. Tosin uskovien ihmisten ylösnousemus on sitten seurausta Kristuksen ylösnousemuksesta eikä usko näin ollen jää turhaksi.

1. Kor. 15:16-23. Ellei kuolleita herätetä, ei Kristustakaan ole herätetty. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, teidän uskonne on pohjaa vailla ja te olette yhä syntienne vallassa. Ja silloin nekin, jotka ovat nukkuneet pois Kristukseen uskoen, ovat joutuneet perikatoon. Jos olemme panneet toivomme Kristukseen vain tämän elämän ajaksi, olemme säälittävimpiä kaikista ihmisistä. Mutta nyt Kristus on herätetty kuolleista, esikoisena niiden joukosta jotka ovat kuolleet. Kun kerran kuolema sai alkunsa ihmisestä, samoin kuolleiden ylösnousemus on alkanut ihmisestä. Sillä niin kuin kaikki ihmiset Aadamista osallisina kuolevat, niin myös kaikki Kristuksesta osallisina tehdään eläviksi, jokainen vuorollaan: esikoisena Kristus ja sen jälkeen Kristuksen omat, kun hän tulee.

(KA) Sivu 29. Ylösnousemuksen merkitys

(KA)	(sivu 31) Jumalan lapset ovat kuolevaisia ylösnousemukseen asti. …

(ST)	Kun me uudestisynnymme Hengestä uskomalla Kristuksen vapahtajaksemme, olemme myös henkeä. Lihallinen ruumis kyllä on edelleen kuolevainen mutta miten hän joka on osallisena Jumalan Hengestä? Alla olevien Raamatun kohtien valossa en ymmärrä kirjoittajan kantaa. Ainakin kirjoittaja saisi kertoa oman käsityksensä tästä ristiriitaisuudesta. Yksi selitys voisi olla, että Henki palaa Jumalan luo (tomu palaa maahan) mutta tämäkään ei puolla uudestisyntyneen ihmisen hengen osaa kuolleena ruumiin kuoleman jälkeen. Jeesuksen mukaan uudestisyntynyt ihminen on henkeä. Jumalan Hengestä syntynyt henki ei mielestäni voi olla katoavaa.

Joh. 3:5-7. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.'

Tit. 3:5. hän pelasti meidät, ei meidän hurskaiden tekojemme tähden, vaan pelkästä armosta. Hän pelasti meidät pesemällä meidät puhtaiksi, niin että synnyimme uudesti ja Pyhä Henki uudisti meidät.

1. Kor. 15:50. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta.

(KA) Sivu 31. Kuka nousee?

On ilmeistä, että jumalattomat nousevat luonteeltaan ja sydämeltään samanlaisina kuin ovat olleet eläessäänkin. Uskovallekin kuolema merkitsee koko ihmisen häviämistä. Hän nukkuu Kristuksessa ja hänen elämänsä on kätkettynä Vapahtajassa, joka antaa sen viimeisenä päivänä takaisin. …

… Oppi sielun kuolemattomuudesta on hämärtänyt käsityksen …

(ST)	Kirjoittaja sanoo asian ytimen hienolla tavalla. ”Hän nukkuu Kristuksessa ja hänen elämänsä on kätkettynä Vapahtajassa, joka antaa sen viimeisenä päivänä takaisin”. Sen sijaan siitä vedettävä johtopäätös on minulla erilainen kuin kirjoittajalla. Kristityn uudestisyntynyt henki, se uusi luomus Kristuksessa, on kätkettynä Vapahtajassa. Jotkut kristityt ovat jopa todenneet, että tällöin ihmisen kehitys hyvään kunnolla vasta pääsee vauhtiin.

Oli miten oli, tässä ollaan sellaisten asioiden äärellä, jotka eivät vaikuta pelastumiseen tai pelastukseen Kristuksessa millään tavalla.

(KA) Sivu 32. Kritiikkiä opille sielun kuolemattomuudesta

Apt. 17:32 heijastelee vastakkainasettelua ylösnousemuksen ja sen käsityksen välillä, että sielu on kuolematon. …

(KA)	Sivu 33. Oppi sielun kuolemattomuudesta nousee pakanallisesta filosofiasta …

Ap. t. 17:32. Jotkut ivailivat Paavalia, kun kuulivat hänen puhuvan kuolleiden ylösnousemuksesta, toiset taas sanoivat: "Kenties saamme kuulla sinulta tästä vielä toistekin."

(ST)	Kirjoittaja on mielestäni aivan oikeassa puhuessaan hellenististä, ei kristillistä käsitystä vastaan.

(ST)	Sen sijaa oman käsitykseni olen saanut lukemalla Raamattua ja käsitykseni nousee Raamatun sanasta, ei hellenismistä. Hellenistisellä opilla sielun kuolemattomuudesta on vain joitakin yhtymäkohtia kristilliseen, Raamatusta löytyvään oppiin ”sielun kuolemattomuudesta”.

(KA) Sivu 33. … Käsitys sielun kuolemattomuudesta omii sielulle Jumalan ominaisuuksia, kun ylösnousemususko edellyttää syntistä kokonaisminuutta, syntistä sydäntä eli persoonaa … Ajatus sielun kuolemattomuudesta hävittää kuoleman vakavuuden ja merkityksen. …

(ST)	Olen molemmissa asioissa kirjoittajan kanssa osittain eri mieltä. Kirjoittaja on kuitenkin oikeassa kun asiaa peilataan hellenismin maallista, jumalanvastaista, käsitystä vastaan.

Sielun kuolemattomuus ei kristityllä omi sielulle Jumalan ominaisuuksia, vaan korostaa Jumalan yksinvaltiutta ja jumalallisuutta, koska sielun kuolemattomuus on kuolemattomuutta Jumalassa ja Jumalan voimasta ja Jumalan päätöksellä. Meillä on jo nyt Jumalan lapsen nimi, joten ei olisi aivan väärin ajatella toisinkaan. Silloinkin perusta olisi Jumalassa.

Ylösnousemususko edellyttää syntien anteeksisaamista Jeesuksessa Kristuksessa. Ylösnousemususko on näin ollen sidoksissa siihen uskoon, jonka kohde on Jeesus Kristus ja Hänen kuolemansa minun syntieni sovittamiseksi. Olen kyllä syntinen mutta sovitettu. Tätä puolta ei saisi milloinkaan unohtaa.

Sielun kuolemattomuus kristillisyydessä ei hävitä kuoleman vakavuutta vaan korostaa sitä. Siinä kirjoittaja on oikeassa että kaiken maailman harhaopeissa kuolemattomuus on esteenä Kristuksen puoleen kääntymisessä. Ei tarvita Kristusta, kun eletään muutenkin ikuisesti. Kristillisyydessä korostuu se harhaoppi, ettei teoistaan tarvitsisikaan joutua vastuuseen. Tällöin tämä voi olla esteenä Kristuksen puoleen kääntymisessä. Mihin tarvita Kristusta jos elämä päättyy kuolemaan. Saatana on ovela. Hän löytää kyllä juuri sen tavan, jolla tehdä Jumalan sana kyseenalaiseksi. Ja ihminen, joka haluaa kaiken heti itselleen välittämättä huomisesta, ottaa tarjouksen vastaan. Sen sijaan ihminen, joka tietää joutuvansa vastuuseen iäisyydessä, mahdollisesti ottaa sekä kuoleman että elämän vakavasti.

(KA) Sivu 34. Vastauksia vastaväitteisiin

Raamatun totuuden on perustuttava kokonaiskäsitykseen. …

Jos joku esimerkiksi lähtee todistamaan sielun kuolemattomuutta tai tietoista tilaa kuolemassa vertauksella rikkaasta miehestä ja Lasaruksesta, on lähtökohta alun perin väärä … Tämä mielessämme vastaamme vastaväitteisiin.

(ST)	Kirjoittaja esittää vastaväitteenä kertomuksen rikkaasta miehestä ja Lasaruksesta. Itse en ole sitä edes ottanut aikaisemmin mukaan tähän omaan tekstiini, koska tiedän kirjoittajan kannan asiaan.

Vertaus sopii kuitenkin mielestäni erittäin hyvin siihen kokonaiskäsitykseen, jonka minä olen saanut lukemalla Raamattua. Itse en uskalla sivuuttaa tätäkään Jeesuksen vertausta merkityksettömänä. Lisäksi Jeesus aloittaa vertauksensa sanomalla ”Oli”. Jos nyt Jeesus olisi tässä vertauksessaan puhunut vastoin totuutta, ei Hän olisi kelvollinen syntien sovittajaksi. Jumalahan haluaa totuutta salatuimpaan saakka. Kirjoittaja on mielestä ”heikoilla jäillä” ja hieman murentaa pohjaa Raamatun uskottavuudelta.

Luuk. 16:19-31. "Oli rikas mies. Hänen vaatteensa olivat purppuraa ja hienointa pellavaa, ja päivästä päivään hänen elämänsä oli pelkkää ylellisyyttä ja juhlaa. Mutta hänen porttinsa pielessä virui köyhä Lasarus, täynnä paiseita. Köyhä olisi nälkäänsä halunnut syödä niitä ruokapaloja, joita rikkaan pöydältä putoili. Koiratkin tulivat siihen ja nuolivat hänen paiseitaan. "Sitten köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Abrahamin huomaan. Rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Kun hän tuonelan tuskissa kohotti katseensa, hän näki kaukana Abrahamin ja Lasaruksen hänen rintaansa vasten. Silloin hän huusi: 'Isä Abraham, armahda minua! Lähetä Lasarus tänne, että hän kastaisi sormenpäänsä veteen ja vilvoittaisi kieltäni. Näissä liekeissä on kauhea olla.' Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, mutta sinä saat kärsiä tuskaa. Sitä paitsi meidän välillämme on syvä, ylipääsemätön kuilu, niin ettei täältä kukaan voi tulla teidän luoksenne, vaikka tahtoisikin, eikä sieltä pääse kukaan kuilun yli meidän puolellemme.' Rikas mies sanoi: 'Isä, minä pyydän, lähetä hänet sitten vanhempieni taloon. Minulla on viisi veljeä - hänen pitäisi varoittaa heitä, etteivät hekin joutuisi tähän kärsimyksen paikkaan.' Abraham vastasi: 'Heillä on Mooses ja profeetat. Kuulkoot heitä.' 'Ei, isä Abraham', mies sanoi, 'mutta jos joku kuolleiden joukosta menisi heidän luokseen, he kääntyisivät.' Mutta Abraham sanoi: 'Jos he eivät kuuntele Moosesta ja profeettoja, ei heitä saada uskomaan, vaikka joku nousisi kuolleista.'"

Kirjoittaja ilmaisee aika hyvin, millä perustalla hänen vastauksensa ovat. Hän lähtee ennemminkin omasta varmuudestaan ja käsityksestään käsin kuin miettisi, mitä Raamattu asiasta kokonaisvaltaisesti ilmaisee. Valitettavasti itsekin olen lukenut Raamattua laput silmillä. Ne laput ovat olleet esim. isän malli, joka suoraan vaikutti siihen, miten Jumalan koin Isänä. Lapsuuden kasvatus ja lapsuudessa saatu kristillisen opin muoto säilyvät käytännössä koko elämän ajan (elleivät luopumuksen tai pettymysten kautta muutu vastakohdikseen).

(KA) Sivu 34. Onko ihminen kuolematon luomisen perusteella

… Jos ihminen olisi luomisen perusteella kuolematon, ei Paavali sanoisi, että hän etsii ”katoamattomuutta” tai että ihminen puetaan kuolemattomuuteen ylösnousemuksessa (Room. 2:7, 1 Kor. 15:54).

(ST)	Paavalin sanalla ”etsii katoamattomuutta” on mielestäni päinvastainen merkitys kuin mitä kirjoittaja esittää. Miksi Jumala olisi säätänyt, että (vasta) synnillä ansaitaan kuolema, jos kuolema olisi alun pitäenkin kohtaava kaikkia. Tosin kuolema tuli ihmiskunnan osaksi syntiin lankeamisen seurauksena. Synnin seurauksena on kuolema. Tätä ei pidä käsittää siten, että mekin vasta tehtyämme sen ensimmäisen syntimme, joutuisimme kuoleman alaisiksi. Me olemme kuoleman alaisia jo Aadamin synnin vuoksi.

1 Kor. 15:54 kohta tarkoittaa katoamattoman ylösnousemusruumiin (verrattuna katoavaan liharuumiiseen) saamista, eikä se mielestäni sovellu todisteeksi aivan kirjoittajan tarkoittamalla tavalla.

Room. 1:32-2:8. Vaikka he tietävät Jumalan säätäneen, että ne, jotka käyttäytyvät tällä tavoin, ovat ansainneet kuoleman, he toimivat itse näin, vieläpä osoittavat hyväksymistään, kun muut tekevät samoin. Sen tähden et voi mitenkään puolustautua, ihmisparka, sinä joka tuomitset muita, kuka sitten oletkin. Tuomitessasi toisen julistat tuomion myös itsellesi, koska sinä, toisen tuomitsija, teet itse samoja tekoja. Me tiedämme, että Jumala on oikeassa tuomitessaan ne, jotka tekevät tällaista. Kuvitteletko sinä välttäväsi Jumalan tuomion, kun teet itse sellaista, mistä tuomitset muita? Halveksitko sinä Jumalan suurta hyvyyttä, kärsivällisyyttä ja pitkämielisyyttä? Etkö ymmärrä, että Jumalan hyvyys johtaa sinut kääntymiseen? Mutta sinä olet kova etkä sisimmässäsi tahdo kääntyä. Näin kartutat vihaa, ja se kohtaa sinut vihan päivänä, jolloin Jumalan oikeudenmukainen tuomio tulee julki. Silloin Jumala maksaa jokaiselle hänen tekojensa mukaan. Niille, jotka uupumatta hyvää tehden etsivät kirkkautta, kunniaa ja katoamattomuutta, hän antaa ikuisen elämän, mutta niitä, jotka ovat itsekkäitä ja tottelevat totuuden sijasta vääryyttä, kohtaa ankara viha.

1. Kor. 15:50-54. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen. Mutta kun katoava pukeutuu katoamattomuuteen ja kuolevainen kuolemattomuuteen, silloin toteutuu kirjoitusten sana: - Kuolema on nielty ja voitto saatu.

Kaikki muu mitä kirjoittaja tässä yhteydessä sanoo, on hienosti sanottu.

(KA) Sivu 35. Raamattu esittää sielun eli hengen palaavan Jumalan luo

Luomisessa Jumala antoi ihmiselle elämän hengen (VKR). … Tämä elämän henki ei ole tietoinen persoona, …

Tekstiyhteys Saarnaajan kirjassa viittaa kääntymättömään ihmiseen, … joudutaan hyväksymään myös se, että jumalattomatkin sielut menevät Jumalan tykö.

Jos ihmisestä lähtisi kuolemassa tietoinen henki, olisi hengen täytynyt olla tietoinen ihmiseen tullessaankin. …

(ST)	Kirjoittaja lienee sikäli oikeassa, että Jumalan puhaltama elämän henki ei itsessään ole tietoinen persoona, paitsi jos sillä tarkoitetaan Pyhää Henkeä. Raamatun mukaan tämän hengen puhaltamisen jälkeen ihmisestä tuli elävä sielu tai elävä olento. Ihmisestä tuli persoona joka kykeni kommunikoimaan Jumalan kanssa. Jeesus itse sanoi, että tällaisen persoonan omasta sisimmästä kumpuaa elämä (elämä Kristuksessa). Kirjoittaja on pitänyt mahdottomana sitä, että ihmisessä olisi jumalallisia ominaisuuksia. Ihmisessä ei näitä olekaan omavoimaisesti mutta Jumalalta lahjaksi saatuna mielestäni voi olla.

1. Moos. 2:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento.

KR38: 1. Moos. 2:7. Silloin Herra Jumala teki maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän hengen, ja niin ihmisestä tuli elävä sielu.

Joh. 7:38. Joka uskoo minuun, 'hänen sisimmästään kumpuavat elävän veden virrat', niin kuin kirjoituksissa sanotaan."

Se, menevätkö jumalattomatkin sielut Jumalan tykö, mutta eri paikkaan kuin pelastuneet, on mielestäni varma asia, sillä hehän ovat jumalattominakin Jumalassa, vaikka eivät olekaan Hänen ominaan. Ikuinen tulikin (toinen kuolema) on Jumalan valmistama ja näin ollen Hänen valtapiirissään.

Ap. t. 17:27-28. ... "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme. ...'

Matt. 25:41. "Sitten hän sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen.

Ajatelma, että; ”Jos ihmisestä lähtisi kuolemassa tietoinen henki, olisi hengen täytynyt olla tietoinen ihmiseen tullessaankin”, on minulle outo. Itse en uskaltaisi rajata Jumalan uutta luovaa toimintaa tällä tavalla. Raamattu sanoo että hengen vaikutuksesta ihmisestä tuli elävä sielu. Raamatun mukaan Jumala tuntee myös ihmisen jo idussaan ennen syntymää.

Ps. 139:16-17. Sinun silmäsi näkivät minut jo idullani, sinun kirjaasi on kaikki kirjoitettu. Ennen kuin olin elänyt päivääkään, olivat kaikki päiväni jo luodut. Kuinka ylivertaisia ovatkaan sinun suunnitelmasi, Jumala, kuinka valtava onkaan niiden määrä!

(KA) Sivu 36. Vertaus (Luuk. 16:19-31)

… Jos kertomusta pidetään kirjaimellisena, joudutaan suuriin vaikeuksiin. Siinä tapauksessa meidän on uskottava …

… Abraham ei ole välitilassa …

(ST)	Kirjoittaja ei ota vertausta kirjaimellisesti. Ei tulekaan ottaa. Mutta se, mihin vaikeuteen kirjoittaja nyt joutuu on, että Jeesus ei olisi tarkoittanutkaan sitä, mitä Hänen sanoistaan voidaan ymmärtää. Koska Jumala haluaa totuutta salatuimpaan saakka, ollaan vertauksen tulkinnassa mielestäni vaarallisilla vesillä.

Abraham elää Jumalalle kuolleenakin. Se missä hän nyt on, käy eräällä tavalla ilmi Jeesuksen kertomana tästä vertauksesta.

Luuk. 20:37-38. Ja sen, että kuolleet nousevat ylös, on Mooseskin osoittanut kertomuksessa palavasta pensaasta. Hänhän sanoo, että Herra on Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala. Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien. Hänelle kaikki ovat eläviä."

(KA) Sivu 36. Voi vain kuvitella, mitä joku äiti ajattelisi pelastettujen puolella lapsestaan, joka pyytäisi häneltä lievitystä tuskaansa? …

(ST)	Kirjoittajan perustelu ei osu kohdalleen. Jeesushan nimenomaan sanoi, että Lasarus sai lohdun. Sen mukaan ei ole mahdollista se, mitä kirjoittaja esittää. Tätä ajatusta puoltaa myös se, ettei rikas mies keskustellut Lasaruksen vaan Abrahamin kanssa. Tämä kuvaa sitä, miten hienosti Jeesus kertoi vertauksensa siten, ettei Hänen tarvinnut poiketa totuudesta piiruakaan.

Luuk. 16:25. Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, mutta sinä saat kärsiä tuskaa.

(KA) Sivu 36. Voiko vertauksia ylipäätään ottaa kirjaimellisesti?

(ST)	Kirjoittaja ottaa esimerkit mielestäni tarkoitushakuisesti. 2 Kun. 14:9 ja Tuom. 9:7-15 ovat asiayhteydessään selkeästi ymmärrettäviä, eikä niitä minun mielestäni voi ymmärtää kirjoittajan tarkoittamalla tavalla väärin. Oikeampi vertailukohta olisi Jeesuksen esittämät muut vertaukset, joita on kyllä riittävästi.

(KA) Sivu 37. Aina puhuessaan ikuisesta elämästä Jeesus esittää ylösnousemuksen tämän elämän porttina. …

(ST)	En ymmärrä, mihin kirjoittaja perustaa kommenttinsa. Minä löydän Raamatusta itsensä Jeesuksen, joka on elämän portti. Meillä on kirjoittajan kanssa tässä asiassa nyt joku ihmeellinen näkemysero.

Hepr. 10:19-20. Veljet, meillä on siis täysi oikeus astua sisälle kaikkeinpyhimpään, koska Jeesus on uhrannut verensä ja näin avannut meille uuden, elämään vievän tien, joka kulkee väliverhon - hänen ruumiinsa - kautta.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Joh. 4:14. mutta joka juo minun antamaani vettä, ei enää koskaan ole janoissaan. Siitä vedestä, jota minä annan, tulee hänessä lähde, joka kumpuaa ikuisen elämän vettä."

(KA) Sivu 37. Osoittaako Ilm. 6:9, 10, että pyhät ovat jo taivaassa?

Tämäkin on vertauskuvallinen esitys. …

… Miksi arvokkaimmat heistä olisivat alttarin alla? … Missä oli se alttari, jonne heidän verensä vuoti? Se oli … maan päällä. Tekstissä ei puhuta mitään taivaasta. … Tässä ei ole kysymys elävistä sieluista, vaan marttyyrien verestä …

Ilm. 6:9-11. Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.

(ST)	Kirjoittaja on siinä oikeassa, että tapettujen veri huutaa Jumalalle maasta. Tätä ei kuitenkaan mielestäni voi yhdistää alttariin, koska Raamattu ei tee niin. Maallinen alttari ei ollut turvapaikka vaan sovituspaikka. Raamatun mukainen turvapaikka oli turvakaupunki.

1. Moos. 4:10. Herra sanoi: "Mitä oletkaan tehnyt! Etkö kuule, kuinka veljesi veri huutaa minulle maasta?

2. Moos. 21:14. Mutta jos joku tekee niin pahasti, että salakavalasti murhaa toisen ihmisen, hänet on minun alttarinikin äärestä haettava surmattavaksi.

4. Moos. 35:11. valitkaa itsellenne joitakin kaupunkeja turvapaikoiksi, niin että jokainen, joka on vahingossa surmannut toisen ihmisen, voisi paeta johonkin niistä.

Vanhan testamentin uhrien veri juoksi alttarin alle. Tässäkin kirjoittaja on oikeassa. Raamattu ei mielestäni kuitenkaan pidä marttyyreja uhrina.

Arvokkaimmille sopii mielestäni hyvin olla taivaassa lähimpänä Jumalaa, eli vertauskuvallisesti alttarin alla. Uhrialttari on kuva Jeesuksesta joka uhrasi itsensä meidän vuoksemme. Minulle alttarin alla oleminen kuvaa Jeesuksen sovitusveren alla olemista.

Ilm. 8:3. Vielä tuli yksi enkeli, joka asettui alttarin ääreen kädessään kultainen suitsutusastia. Hänelle annettiin paljon suitsuketta, jotta hän valtaistuimen edessä olevalla kultaisella alttarilla liittäisi suitsutusuhrin kaikkien pyhien rukouksiin.

Jes. 6:3-7. He huusivat toinen toiselleen: Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot! Hänen kirkkautensa täyttää kaiken maan. Ovenpielet vapisivat äänten voimasta, ja huone tuli täyteen savua. Ja minä sanoin: Voi minua, minä hukun! Minulla on saastaiset huulet, ja saastaiset huulet on kansalla, jonka keskellä elän, ja nyt minun silmäni ovat nähneet Kuninkaan, Herran Sebaotin. Silloin yksi serafeista lensi luokseni kädessään hehkuva hiili, jonka hän oli ottanut pihdeillä uhrialttarilta. Hän kosketti sillä minun huuliani ja sanoi: Katso, tämä on koskenut huuliasi, sinun syyllisyytesi on poissa ja syntisi sovitettu.

Lisäksi lause; ”Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa”, vaikka onkin vertauskuvallista kieltä, ei sovellu maahan vuotaneeseen vereen. Itse en uskaltaisi lähteä kirjoittajan tulkinnan kannalle, vaikka jotkut asiat sitä näyttäisivät osin puoltavan.

(KA) Sivu 38. Uskoiko Paavali pääsevänsä kuolemassa Herran luo?

… Riisuutuminen ja alastomuus kuvaavat voimakkaalla tavalla kuolemaa.

2. Kor. 5:1-5. Me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen telttamajamme puretaankin, Jumalalla on taivaassa meitä varten ikuinen asunto, joka ei ole ihmiskätten työtä. Täällä ollessamme me huokailemme ja kaipaamme päästä pukeutumaan taivaalliseen asuumme, sillä sitten kun olemme pukeutuneet siihen, emme jää alastomiksi. Me, jotka vielä asumme tässä majassamme, huokailemme ahdistuneina. Emme haluaisi riisuutua vaan pukeutua uuteen asuun, niin että elämä kätkisi sisäänsä sen, mikä on kuolevaista. Juuri tähän Jumala on valmistanut meidät, ja vakuudeksi hän on antanut meille Hengen.

(ST)	En saa kiinni kirjoittajan perusteluista. Hän kirjoittaa asioita, joihin hyvin voisi yhtyä. Yhtäkkiä hän kuitenkin vetää johtopäätöksen, ”Paavalin kaipaus päästä Herran luo on hyvin käsitettävissä, kun tietää hänen oppinsa kuolemasta unena”.

Tässä ilmenee hyvin se, miten me itse kukin luemme Raamattua aikaisemmin opitusta käsin. Uutta ei opittuun hyväksytä, ellei se sovellu jo aikaisemmin opittuun.

Kuitenkin laajentaisin kirjoittajan näkemystä siinä, että riisuutuminen kuvaa voimakkaammalla tavalla kuolemista itselle ja omille pyyteille täällä maan päällä. Ellei ”riisuuduta”, ei kyetä rakentamaan kestävälle Kristus-pohjalle vaan oman itsen varaan. Tällainenkin henkilö on pukeutunut, mikäli hänellä on turvanaan Kristus-kallio. Tässä mielessä riisuutuminen ja alastomuus eivät liittyisi niinkään ruumiin kuolemaan.

1. Kor. 3:11-16. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä?

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 40. Tärkein kysymys kuitenkin on tämä: Eikö Jeesus kuollutkaan ristillä? …

(ST)	Kirjoittajan mukaan ihminen ei ole kuollut, ellei sekä hänen ruumiinsa että sielunsa (mielensä) ole kuollut. Kirjoittajakaan ei edellytä sielun (mielen) lopullista kuolemaa, vaan ainoastaan sen tiedostamatonta tilaa. Tässä mielessä keskustelu nyt kyseessä olevasta asiasta lienee jopa naurua aiheuttava niin minun kuin kirjoittajankin kannalta. Se, onko sielu tiedostava vai ei ruumiin kuoleman jälkeen, ei saisi aiheuttaa riitaa, keskustelua kylläkin.

Uskontunnustuksessa sanotaan; ... astui alas tuonelaan (= helvettiin, kuten vanha käännös sanoo). Näin ovat uskoneet kristityt paljon ennen luterilaisuuden tai adventismin syntymistä. Pitäydyn sen vuoksi itse vanhaan koeteltuun oppiin, varsinkin kun löydän sille Raamatusta selkeät perusteet.

Jeesuksen ruumis ristiinnaulittiin ja kuoli siinä. Henkensä Hän antoi Jumalan käsiin. Ymmärtääkseni tässä on ratkaiseva ero minun ja kirjoittajan ymmärryksen välillä. Jeesuksen Henki lienee kirjoittajan mielestä sellainen persoonaton elämän henki, jolla ei ole muuta kuin elämää ylläpitävä vaikutus. Kun se poistuu, elämä lakkaa (anteeksi, jos olen ymmärtänyt väärin). Oman näkemykseni mukaan, kun ihminen luotiin Jumalan kuvaksi ja hän sai hengen, tämä henki on tiedostava sielu.

Eli kyllä Jeesus kuoli todellisesti, vaikka Hänen sielunsa olisikin ollut tiedostavassa tilassa ruumiin kuoleman jälkeen. Tämä kyllä edellyttää helvetin olemassaoloa muunakin kuin hautana.

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 40. … Jos Jeesus olisi ollut tietoisena henkenä kuolemassaan, kuinka voitaisiin sanoa, että hänet on herätetty kuolleista?

(ST)	Jeesuksen ruumis oli kadonnut, kun opetuslapset tulivat katsomaan sitä hautaan. Hän oli noussut kuolleista. Tässä mielessä on merkityksetöntä se, oliko Jeesus tietoisena vai ei kuolemassaan.

Joh. 20:3-9. Pietari ja se toinen opetuslapsi lähtivät heti juoksemaan haudalle. Miehet menivät yhtä matkaa, mutta se toinen opetuslapsi juoksi Pietaria nopeammin ja ehti haudalle ensimmäisenä. Hän kurkisti sisään ja näki käärinliinojen olevan siellä, mutta hän ei mennyt sisälle. Simon Pietari tuli hänen perässään, meni hautaan ja katseli siellä olevia käärinliinoja. Hän huomasi, että Jeesuksen kasvoja peittänyt hikiliina ei ollut käärinliinojen vieressä vaan erillään, omana käärönään. Nyt tuli sisään myös se toinen opetuslapsi, joka oli ensimmäisenä saapunut haudalle, ja hän näki ja uskoi. Vielä he näet eivät olleet ymmärtäneet, että kirjoitusten mukaan Jeesus oli nouseva kuolleista.

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 41. Jeesus ei toiminut eläessään ennen kirkastumistaan monissa paikoissa yhtä aikaa eikä ole syytä ajatella, että hän olisi tehnyt näin kuoltuaan. Koska tekstissämme ei puhuta mitään tuonelassa saarnaamisesta, emme saa sitä siihen lisätä.

(ST)	Jeesus oli olemukseltaan ihminen ja oli ikään kuin sammuttanut itsessään jumalallisen. Koska oli suostunut ihmiseksi, Hän oli suostunut myös paikan rajoitteisiin. Sen sijaan Hänen Henkensä ei ollut rajoitettu. Tämä ilmenee Hänen suorittaessaan ns. ”kaukoparantamista”.

Kirjoittaja on taas oikeassa siinä että emme saa tuonelassa saarnaamista lisätä tähän yhteyteen. Sen sijaan mikään ei oikeuta poistamasta sitä ajatusta, että Jeesus saarnasi (joillekin) vankeudessa oleville hengille. Tekikö Jeesus niin kuolleena ollessaan vai sen jälkeen, sillä ei myöskään ole merkitystä. Merkitystä on että hengille saarnattiin (Kristuksen kuoleman ja ao. tekstin Raamattuun kirjoittamisen välisenä aikana). Tätä asiaa ei saisi hämärtää.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 41. Menikö Kristus rosvon kanssa kuolinpäivänään paratiisiin?

Sivu 41 Edellä on selvinnyt … Jos Jeesus olisi mennyt paratiisiin, hän ei olisi kuollutkaan eikä häntä olisi voitu herättää kuolleista, kuten Raamattu todistaa.

(ST)	Minulle on selvennyt, että kirjoittaja käyttää aikaisempia perustelujaan todistaakseen uusien perustelujen paikkansa pitävyyttä.

(KA) Sivu 41. Menikö Kristus rosvon kanssa kuolinpäivänään paratiisiin?

Sivu 41. Meillä on seuraavat selvät sanat ylösnousemuspäivältä: ”Jeesus sanoi: Älä koske minuun. Minä en vielä ole noussut Isän luo. …” Näiden Jeesuksen sanojen mukaan on epäämätöntä, ettei Jeesus vielä kolmantena päivänä kuolemansa jälkeen ollut käynyt paratiisissa Isänsä luona, vaan lupasi mennä sinne vasta tulevaisuudessa.

(ST)	Siinäkin kirjoittaja on oikeassa, ettei Jeesus heti noussut Isän luo. Tosin minun käsitykseni mukaan paratiisi (= Aabrahamin helma) ei ole ”Isän luona”. Jos Jeesus olisi heti noussut Isän luo, ei Hän olisi voinut jättää sitä todistusta ylösnousemuksestaan, mitä Hän nyt jätti.

Joh. 20:17-23. Jeesus sanoi: "Älä koske minuun. Minä en vielä ole noussut Isän luo. Mene sinä viemään sanaa veljilleni ja sano heille, että minä nousen oman Isäni ja teidän Isänne luo, oman Jumalani ja teidän Jumalanne luo." Magdalan Maria riensi opetuslasten luo ja ilmoitti: "Minä olen nähnyt Herran!" Sitten hän kertoi, mitä Herra oli hänelle sanonut. Samana päivänä, viikon ensimmäisenä, opetuslapset olivat illalla koolla lukittujen ovien takana, sillä he pelkäsivät juutalaisia. Yhtäkkiä Jeesus seisoi heidän keskellään ja sanoi: "Rauha teille!" Tämän sanottuaan hän näytti heille kätensä ja kylkensä. Ilo valtasi opetuslapset, kun he näkivät Herran. Jeesus sanoi uudelleen: "Rauha teille! Niin kuin Isä on lähettänyt minut, niin lähetän minä teidät." Sanottuaan tämän hän puhalsi heitä kohti ja sanoi: "Ottakaa Pyhä Henki. Jolle te annatte synnit anteeksi, hänelle ne ovat anteeksi annetut. Jolta te kiellätte anteeksiannon, hän ei saa syntejään anteeksi."

(KA) Sivu 41. Menikö Kristus rosvon kanssa kuolinpäivänään paratiisiin?

Sivu 41. … Totisesti sanon sinulle tänä päivänä: Olet oleva minun kanssani paratiisissa.” …

(ST)	Olen kirjoittajan kanssa samaa mieltä kaksoispisteen paikasta. Asia on voitu ilmaista; ”Minä sanon sinulle tänä päivänä, sinun pitää olla minun kanssani paratiisissa.” Tämä on jopa todennäköistä, koska Jeesus ei kuolemansa jälkeen mennyt paratiisiin vaan (uskontunnustuksen mukaan) helvettiin.

(KA) Sivu 42. Mooses ja Elia kirkastusvuorella

Sivu 43. … on Mooseksen ylösnousemus ennen muita täysin todistettu. …

(ST)	Tämä oli minulle aivan uutta tietoa. Jos sielun tiedostava tila kielletään ruumiin kuoleman jälkeen, joudutaan tällaisiin tulkintoihin. En kykene yhtymään kirjoittajan perusteluihin. Tehdään erikoisluokkia, jotka pääsevät kirkkauteen ennen muita, vaikka Raamattu sanoo, että Jeesus on esikoinen myös tässä mielessä.

(KA) Sivu 42. Mooses ja Elia kirkastusvuorella

Sivu 43. Nämä kuolleista nousseet muodostavat erikoisluokan, joka on ennen muita päässyt kirkkauteen.

(ST)	En ymmärrä kirjoittajan perusteluja. Toisaalta hän sanoo, ettei ruumiin kuoleman jälkeen ole tietoisuutta, toisaalta taas joillakin on tietoisuus. Koska Raamatun mukaan Jeesus oli ensimmäinen ylösnousemusruumiin saanut ja me muut saamme sen sitten tempauksessa, ei tämä erikoisluokka voi olla muuten kuin tietoisessa tilassa ilman ylösnousemusruumista. En ymmärrä? Kristillisyydessä ei ole erikoisluokkia.

(KA) Sivu 42. Mooses ja Elia kirkastusvuorella

Sivu 44. On palattava takaisin Raamattuun! Takaisin Raamatulliseen käsitykseen ihmisestä! Takaisin Jeesukseen ja ylösnousemustotuuteen.

(ST)	Aamen.

2. Kor. 10:4-7. Taisteluaseemme eivät ole ihmisten aseita, vaan niillä on Jumalan antama voima tuhota linnoituksia. Me kaadamme kumoon järjen päätelmät. ja kaiken, mikä nousee ylpeänä vastustamaan Jumalan tuntemista. Me vangitsemme kaikki ajatukset kuuliaisiksi Kristukselle ja olemme valmiit rankaisemaan kaikesta tottelemattomuudesta, heti kun te itse olette tulleet täysin kuuliaisiksi. Ottakaa huomioon selvät tosiasiat! Jos joku varmasti uskoo kuuluvansa Kristukselle, hän ajatelkoon sitä, että samalla tavoin myös me olemme Kristuksen omia.

Room. 14:4-8. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa. Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 44. … verrattuna uskoon, että vainajat elävät ja seuraavat henkinä elämäämme.

(ST)	Minunkaan mielestäni vainajat eivät seuraa elämäämme. Raamattu ei tätä ajatusta tue.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 45. … On myös helpompi kestää tuomio, jonka perusteet saa tietää.

(ST)	Tässä kirjoittajan kommentissa on perää, kun ajatellaan kristittyä ihmistä. Jumalaton ihminen sen sijaan voi kokea tuomion rankempana sillä perusteella, että hän joutuu nyt kohtaamaan totuuden itsestään ja teoistaan. Nyt hän kuitenkin tietää tuomion perusteet vaikka ei edelleenkään hyväksyisi niitä.

Ilm. 20:12. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan.

1. Piet. 4:15-18. Kenenkään teistä ei tule kärsiä murhamiehenä tai varkaana tai pahantekijänä tai toisten petkuttajana. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen!

Itse olen ymmärtänyt, että seurakunnasta alkava tuomio on uskovat ihmiset vapauttava tuomio. Ja että kuolleet (ne jotka eivät ole pelastuneet Kristuksessa ja näin alkaneet elää Jumalalle) aikanaan saavat kuulla tuomionsa valtaistuimen edessä.

Tämä kohta pisti miettimään, olisiko ns. välitilassa tietoisena oleminen jo tuomion alla olemista vai ei?

Kol. 3:25. Väärintekijä saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

Hepr. 10:26-27. Jos me näet teemme syntiä ehdoin tahdoin, senkin jälkeen, kun olemme oppineet tuntemaan totuuden, ei ole enää mitään uhria syntiemme sovitukseksi. Ei ole muuta kuin kauhea tuomion odotus ja ahnas tuli, joka nielee Jumalaa uhmaavat.

Ehkä Hebr. kirjeen kohta eräällä tavalla antaisi vastauksen. Siellä voisi olla kauhea tuomion odotus ja tuomio olisi sitten tuli (toinen kuolema). Sanat ”tuomion odotus” eivät mielestäni oikein sovi muuhun yhteyteen.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 45. Jos vainajat seuraavat meitä henkinä, …

(ST)	Vainajat eivät seuraa meitä. He saavat lohdutusta.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 46. … Vanha on ensin riisuttava … Kuolema merkitsee kaikesta vanhasta riisumista. …

(ST)	Kuolema ei oikeastaan riisu. Se vain sinetöi pysyväksi ne valinnat tai valinnan puuttumisen, joka täällä maan päällä on tehty. Kuolema kylläkin poistaa ihmiseltä kaiken kanssakäymisen maailman kanssa. Riisuminen tapahtuu siinä, mitä sanotaan kristityn pyhittymiseksi (kasvaminen Jumalan tuntemisessa). Emme halua pyhittyä (riisuutua), koska se on vanhalle luonnolle mahdotonta. Juuri tähän ristiriitaan vanha luonnon ja uuden luonnon välillä Jumala on antanut Henkensä.

Room. 8:10. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi.

2. Kor. 5:4-5. Me, jotka vielä asumme tässä majassamme, huokailemme ahdistuneina. Emme haluaisi riisuutua vaan pukeutua uuteen asuun, niin että elämä kätkisi sisäänsä sen, mikä on kuolevaista. Juuri tähän Jumala on valmistanut meidät, ja vakuudeksi hän on antanut meille Hengen.

Room. 6:22. Mutta kun nyt olette päässeet vapaiksi synnistä ja tulleet Jumalan palvelijoiksi, te korjaatte satona pyhityksen ja saatte lopuksi ikuisen elämän.

Hes. 11:19. Minä annan heille uuden sydämen ja heidän sisimpäänsä uuden hengen, minä otan heidän rinnastaan kivisydämen pois ja annan tilalle elävän sydämen.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 46. Kuolema on suuri opettaja, jonka käsiin meidän tulee nöyrästi taipua.

(ST)	Kirjoittaja käyttänee tässä luonnollisen ihmismielen mukaista, tunteisiin vetoavaa kieltä, jolle ei Raamatusta löydy perusteita. Kuolema on vihollinen. Kristus on Suuri Opettaja. Kristuksen käsiin meidän tulee nöyrästi taipua.

1. Kor. 15:26. Vihollisista viimeisenä kukistetaan kuolema.

Joh. 13:13-15. Te puhuttelette minua opettajaksi ja herraksi, ja oikein teette: sehän minä olen. Jos nyt minä, teidän herranne ja opettajanne, olen pessyt teidän jalkanne, tulee myös teidän pestä toistenne jalat. Minä annoin teille esimerkin, jotta tekisitte saman minkä minä tein teille.

Jaak. 4:7. Taipukaa siis Jumalan alaisuuteen, mutta vastustakaa Paholaista, niin se lakkaa ahdistamasta teitä.

(KA) Sivu 47. Ylösnousemuksessa ratkeaa ihmisen kohtalo joko ikuiseksi elämäksi tai toiseksi kuolemaksi.

(ST)	Asia sinällään lienee oikein, vain huonosti sanottuna. Ihmisen kohtalo ratkeaa jo täällä maan päällä sen mukaan, onko nimi kirjoitettu elämän kirjaan vai ei.

(KA) Sivu 47. Kolme käsitystä jumalattomien lopusta

(ST)	Itse pitäisin mahdollisina, ainakin jossain määrin mahdollisena, kaikkia näitä kirjoittajan esittämää kolmea vaihtoehtoa. Raamattu jättää mielestäni lopputuloksen täysin Jumalan käsiin. Se mitä toisella kuolemalla tarkoitetaan, sitä ei Raamattu kerro.

(KA) Sivu 50. Puhuuko Raamattu uudesta armonajasta.

(ST)	Kirjoittaja on kertonut asian erittäin hienolla tavalla.

Vain kahta perustelua kommentoisin;

(KA) Kuolema merkitsee koko ihmisen kuolemaa ruumiineen ja sieluineen. Kuningas Hiskia ilmaisee Raamatun ajatuksen kuolemasta sanoilla: ”Ei tuonela sinua kiitä eikä kuolema sinua ylistä …” …
(ST) Kuolema ei ylistä Jumalaa, koska on Jumalan vihollinen. Kuolema on tosiaankin ihmisen tuomion alku, juuri niin kuin kirjoittajakin sanoo. Siksi Kristuksessa elämän saanut ihminen ei näekään kuolemaa.

Joh. 8:51. Totisesti, totisesti: joka pitää kiinni minun sanastani, ei milloinkaan näe kuolemaa."

(KA) Ylösnousemus on eläväksi tekemistä.
(ST) Kristukseen uskominen tekee eläväksi (Jumala tekee).

(KA) Sivu 52. Loppumaton piina vai jumalattomien hävitys?

(ST)	Olen samaa mieltä kirjoittajan kanssa.

Tässä kohdassa ilmenee oikeastaan se, miten pienessä asiassa meillä kirjoittajan kanssa on näkemysero. Kohdassa ”Kaikki ihmiset menevät kuoltuaan tuonelaan” kirjoittaja ymmärtää etteivät he ole tietoisessa tilassa, kun taas minä ymmärrän niin.

(KA) Sivu 53. Missä helvetti on?

Helvettiä ei siis ole vielä …

(ST)	Kirjoittaja ilmeisesti tarkoittaa, ettei helvettiin ole vielä kukaan joutunut. Matteuksen kohdan mukaan on ainakin mahdollista, ellei todennäköistä, että helvettikin olisi jo olemassa.

Matt. 25:41. "Sitten hän sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen.

(KA) Sivu 53. Missä helvetti on?

Sivu 54. Jumalattomat saavat rangaistuksensa tämän maan päällä, joka muuttuu tuliseksi järveksi taivaasta tulleen tulen sytyttämänä. Siinä Saatana, pahan alkuunpanija, ja jumalattomat saavat palkkansa.

Ilm. 20:7-10. Kun tuhat vuotta tulee täyteen, päästetään Saatana vankilastaan, ja se lähtee liikkeelle, kiertää maan neljä kolkkaa ja johtaa kansat harhaan. Se eksyttää niin Gogin kuin Magogin ja kokoaa kansat sotaan, ja joukkoja on kuin meren rannalla hiekkaa. Ne nousevat maan tasangolle ja saartavat pyhien leirin ja rakastetun kaupungin. Mutta taivaasta iskee tuli, ja se tuhoaa ne kaikki. Saatana, noiden kansojen eksyttäjä, heitetään samaan rikinkatkuiseen, tuliseen järveen kuin peto ja väärä profeetta, ja siellä niitä kidutetaan yötä päivää, aina ja ikuisesti.

(ST)	Kirjoittaja olettaa mielestäni sellaista, jota Raamatun sana ei puolla. Maan päällys ei muutu tuliseksi järveksi, jossa saatana ja jumalattomat saisivat palkkansa. Saatana heitetään siihen tuliseen järveen, jossa peto ja väärä profeetta jo ovat. Tällöin maa ja taivaskin ovat jo kadonneet.

Ilm. 20:11-15. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Nyt en ymmärrä kirjoittajaa. Lähes kaikelle muulle hänen kannoilleen olen löytänyt jotain perusteluja, tälle en löydä.

(KA) Sivu 54. Loppumattoman vaivan herättämiä kysymyksiä

Sivu 54. Mikään ajatus ei voi olla loppumattoman vaivan käsitystä järkyttävämpi. … John Bunyan … Pyhästä Bernhardista kerrotaan …

(ST)	Kirjoittaja lähtee käsittelemään asiaa ihmislähtöisesti, tunteenomaisesti, ei Raamatusta käsin, mikä sinällään on jo väärin. John Bunyan lähti seuraamaan Kristusta, ja jos tällä asialla oli siihen vaikutusta, oli se hyvä asia. Bernhard ei sitten enää noudattanut Raamatun sanaa, jos hän ei enää koskaan iloinnut. Hän ei iloinnot iloitsevien kanssa. Eli näiden kahden henkilön ottaminen todisteeksi tähän asiaan liittyen on ongelmallista.

(KA) Sivu 54. Loppumattoman vaivan herättämiä kysymyksiä

Sivu 54. Raamattu opettaa että Jumalan pääominaisuus on rakkaus.

(ST)	Jumala on kyllä rakkaus mutta Raamatun mukaan se ei liene Hänen pääominaisuutensa. Jumala on äärettömän pyhä. Tämä ilmenee jo Raamatun sanahaulla.

1. Joh. 4:16. Me olemme oppineet tuntemaan Jumalan rakkauden kaikkia meitä kohtaan ja uskomme siihen. Rakkaudessa ei ole pelkoa Jumala on rakkaus. Se, joka pysyy rakkaudessa, pysyy Jumalassa, ja Jumala pysyy hänessä.

Joh. 3:16. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän.

2. Joh. 1:3. Tulkoon osaksemme armo, laupeus ja rauha Isältä Jumalalta ja Jeesukselta Kristukselta, Isän Pojalta, totuudessa ja rakkaudessa.

Jumalan pyhyys ilmenee siinä että Hän antoi ainoan poikansa kertakaikkiseksi uhriksi koska rakkaus ei koskaan ohita pyhyyttä eikä totuutta.

3. Moos. 6:20. Jokaista muuta, joka koskee uhrilihaan, Herran pyhyys uhkaa kuolemalla. Jos uhrieläimen verta roiskuu vaatteelle, tahrautunut vaate on pestävä pyhässä paikassa.

Ilm. 4:8. Näillä neljällä olennolla oli kullakin kuusi siipeä, jotka olivat molemmilta puolin täynnä välkehtiviä silmiä. Taukoamatta, päivin öin, nuo olennot lausuvat: Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Jumala, Kaikkivaltias! Hän oli, hän on ja hän on tuleva.

Jumalan rakkautta ei riitä mielestäni voi käyttää tässä perusteluna näin yksipuolisesti.

(KA) Sivu 55. Tarkoittaako ikuinen loppumatonta?

(ST)	Olen kirjoittajan kanssa samaa mieltä ikuisuuden kestosta. Sen verran lisäisin Ison Raamatun tietosanakirjan perusteella, että ikuisuus Raamatun mukaan olisi myös aikaan sidottu ja alkaisi kristityn elämässä jo täällä maan päällä.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 58. Raamattu ei käytä kertaakaan jumalattomien lopusta sellaista sanaa, joka tarkoittaisi loputonta tai alati kestävää. …

(ST)	Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan;

Matt. 25:46 kohdassa sanaa aiōnios käytetään sekä jumalattomien iankaikkisesta rangaistuksesta että iankaikkisesta elämästä.

Matt. 25:46. "Ja niin he lähtevät, toiset iankaikkiseen rangaistukseen, mutta vanhurskaat iankaikkiseen elämään."

Toinen adjektiivi on āidios, ja sitä on käytetty kaksi kertaa UT:ssa ja sillä on sama merkitys kuin adjektiivilla aiōnios. Toinen kohta luonnehtii Jumalan iankaikkista valtaa ja toinen kohta synnin (Jumalasta luopuneet enkelit) loputonta seurausta.

Room. 1:20. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. ...

Juud. 1:6. Ja niitä enkeleitä, jotka eivät pitäneet kiinni korkeasta asemastaan vaan hylkäsivät omat asuinsijansa, hän pitää pimeydessä ikuisissa kahleissa suurta tuomion päivää varten.

Edellä olevan mukaan, vaikka olenkin kirjoittajan kanssa samaa mieltä ikuisuuden kestosta, pidän myös päättymättömän ikuisuuden mahdollisena. Sillä Matteuksen mukaan iankaikkinen rangaistus ja –elämä kestäisivät yhtä kauan.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 58. … Jumalattomien ylösnousemuksesta ja toisen kuoleman olosuhteista Raamattu sanoo:

Ne nousevat maan tasangolle ja saartavat pyhien leirin ja rakastetun kaupungin. Mutta taivaasta iskee tuli, ja se tuhoaa ne kaikki (Ilm. 20:9)

(ST)	Kohta, jota kirjoittaja lainaa, ei kerro yhtään mitään toisen kuoleman olosuhteista. Raamatun mukaan tapahtumajärjestys olisi seuraava:

Peto ja väärä profeetta otetaan kiinni ja heitetään tuliseen järveen ja saatana sidotaan tuhanneksi vuodeksi.

1000 v kuluttua saatana villitsee kansat nousemaan sotaan Jumalaa vastaan mutta taivaasta iskee tuli, joka tuhoaa hyökkääjät.

Saatana heitetään samaan tulijärveen, jossa peto ja väärä profeetta ovat jo olleet 1000 vuotta.

Valtaistuin, taivas ja maa ovat kadonneet. Kuolleet seisomassa valtaistuimen edessä.

Kuolema ja tuonela heitettiin tulijärveen.

Jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta heitettiin tulijärveen.

Ilm. 19:20-20:3. Mutta peto otettiin kiinni, samoin väärä profeetta, joka pedon nimissä oli tehnyt tunnustekoja ja johtanut harhaan sen merkin ottaneet ja sen kuvaa kumartaneet ihmiset. Ne molemmat heitettiin elävinä tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Loput saivat surmansa miekasta, joka lähti ratsastajan suusta, ja kaikki linnut söivät heidän lihastaan itsensä kylläisiksi. Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. …

Ilm. 20:7-15. Kun tuhat vuotta tulee täyteen, päästetään Saatana vankilastaan, ja se lähtee liikkeelle, kiertää maan neljä kolkkaa ja johtaa kansat harhaan. Se eksyttää niin Gogin kuin Magogin ja kokoaa kansat sotaan, ja joukkoja on kuin meren rannalla hiekkaa. Ne nousevat maan tasangolle ja saartavat pyhien leirin ja rakastetun kaupungin. Mutta taivaasta iskee tuli, ja se tuhoaa ne kaikki. Saatana, noiden kansojen eksyttäjä, heitetään samaan rikinkatkuiseen, tuliseen järveen kuin peto ja väärä profeetta, ja siellä niitä kidutetaan yötä päivää, aina ja ikuisesti. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. (Mal.3:19,21)

(ST)	Kyseinen malakian kohta ei oikeastaan liity tulijärvi-asiaan, vaan Israelin kansan kohtaloon

Mal. 3:17-21. - Sinä päivänä, jonka minä määrään, he jälleen ovat minun oma kansani, sanoo Herra Sebaot. - Ja minä olen hyvä heitä kohtaan, niin kuin isä on hyvä pojalleen, joka tottelee häntä. Te näette jälleen eron vanhurskaan ja jumalattoman välillä. Te näette, kuka on palvellut Jumalaa ja kuka ei ole häntä palvellut. Katso, se päivä tulee liekehtivänä kuin tulinen uuni. Kaikki röyhkeät ja pahantekijät ovat silloin oljenkorsia. Se päivä tulee ja sytyttää ne liekkiin - sanoo Herra Sebaot - eikä niistä jää jäljelle juurta eikä vartta. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla. Te astutte ulos, hypitte riemusta kuin vasikat laitumella. Sinä päivänä, jonka minä määrään, te poljette jumalattomat maahan, tallaatte heidät tomuksi, sanoo Herra Sebaot.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. (Ps.37:9, 20, 37, 38)

(ST)	Psalmin kohdista voisi sanoa seuraavaa;

jae 9 ei liity lopun aikaan.

jae 20 on luettava edellisten jakeiden yhteydessä, joten sekään ei liity lopun aikaan.

jakeet 37 ja 38 liittyvät seuraavaan jakeeseen, joten nekään eivät liity lopun aikaan.

Ps. 37:9. Väärintekijät joutuvat tuhoon, mutta ne, jotka panevat toivonsa Herraan, saavat periä maan.

Ps. 37:18-20. Herra pitää huolen omiensa jokaisesta päivästä, eikä heidän perintöosansa koskaan häviä. He eivät kärsi puutetta kovinakaan aikoina, nälän päivinä heillä on kyllin syötävää. Mutta jumalattomat tuhoutuvat, Herran viholliset katoavat kuin laidunten vihreys, he haihtuvat savuna ilmaan.

Ps. 37:37-39. Katsele nuhteetonta, tarkkaile rehellistä - rauhan miehellä on tulevaisuus! Pahantekijät tuhoutuvat kaikki tyynni, jumalattomia odottaa perikato. Mutta vanhurskaat saavat avun Herralta, hän on heidän turvansa ahdingon aikana.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. (Naah. 1:9, 10)

(ST)	Nämä kaksi jaetta ovat sellaisen raamatunpaikan keskellä, joka ei liity käsiteltyyn asiaan. Itse yhdistäisin vielä jakeen 8 samaan yhteyteen. Siksi en itse tulkitsisi tätä kohtaa lopun aikaan liittyväksi.

Nah. 1:8-10. Kuin vyöryvä tulva hän tekee lopun vastustajistaan ja ajaa vihollisensa pimeyteen. Ettekö te luota Herraan? Hän hävittää viholliset, toista kertaa ei teitä kohtaa onnettomuus. Tuli syö viholliset kuin orjantappuratiheikön, kuin kasan piikkipensaita. He palavat tuhkaksi kuin kuivat oljet.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. (Ob. 1:16)

(ST)	Aikoinaan Israelia vainonneet kansat ovat kadonneet jäljettömiin, Israel ei ole. Tämä kohta voisi periaatteessa liittyä myös lopun aikaan.

Ob. 1:16. Niin kuin teidän, Juudan asukkaitten, täytyi pyhällä vuorellani juoda minun vihani maljasta, niin joutuvat muut kansat yhä uudelleen juomaan siitä. Niiden täytyy juoda se pohjaan saakka. Ne häviävät jäljettömiin, ikään kuin niitä ei olisi koskaan ollut.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. Ajatelkaamme seuraavanlaista tapausta. Lato on palanut. …

(ST)	Aika hieno vertaus mutta ei sovellu tapaukseen. Ihminen ei ole pelkkä lato, jossa kaikki häviää tulipalon (kuoleman) seurauksena. Paremmin vertauskohdaksi soveltuisi tietokone, jonka kovalevyltä saadaan palon jälkeen kaikki tieto talteen. Tai tietokoneen etäpääte, jonka palamisella ei olisi vähintäkään vaikutusta itse tietojen käyttöön tai säilyvyyteen.

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

(KA) Sivu 60. Mitä Jeesus opettaa kadotuksesta?

Sivu 62-63. Raamattu puhuu kolmenlaisesta kuolemasta

Hengellisestä kuolemasta … Hengellinen kuolema tarkoittaa osattomuutta hengellisestä, toisen maailman elämästä.

Kuolemasta Aadamissa. … Tämä kuolema on fyysisen elämän menettämistä, … Tätä kuolemaa kutsutaan uneksi …

Toisesta kuolemasta

Ensimmäinen kuolema on uni, josta herätetään, mutta toinen kuolema on täydellinen hävitys, josta ei enää herätetä.

(ST)	Kirjoittaja ei mielestäni huomioi sitä, että Aadam kuoli syntiinlankeemuksessa heti hengellisesti ja vasta myöhemmin ruumiillisesti. Aadam kuoli siis sekä hengellisesti että ruumiillisesti. Aadam pelastui (mahdollisesti) hengelliseen elämään uskomalla vaimon siemeneen eli Kristukseen, joka oli tuleva.

Fyysisen elämän päättymistä eli ruumiin kuolemaa voitaisiinkin kutsua ruumiin uneksi, koska se ”uudestisyntyy” ylösnousemusruumiiksi.

Toinen kuolema voisi aivan hyvin olla sellainen mitä kirjoittaja esittää.

(KA) Sivu 60. Mitä Jeesus opettaa kadotuksesta?

Sivu 63. Toinen kuolema ei ole … vaan loppuva vaiva kuolemassa.

(ST)	Ymmärtäisin tämän siten, että syntiset saisivat rangaistuksensa toisen kuoleman alkupuolella ennen tyhjiin raukeamistaan. Tätä ei kirjoittaja ole ilmeisesti kuitenkaan tarkoittanut, koska sellainen kärsimys olisi ilmeisen tarpeeton. Joten ongelmaksi jää edelleenkin se, missä vaiheessa ”itku ja hammasten kiristys” toteutuu?

(KA) Sivu 64. Lausuntoja jumalattomien lopusta

(ST)	Tätä kohtaa en kommentoi, koska kullakin on oikeus mielipiteeseensä, eikä minulla ole ollut mahdollisuutta tutustua siihen, miten he ovat mielipiteensä muodostaneet. (kirjoittajan perusteet käyvät ilmi tästä kirjasta.)

(KA) Sivu 65. Mihin oppi loppumattomasta piinasta perustuu?

Sivu 65. … Vaikka Raamatussa ei olisi kuin yksi esimerkki siitä, … se jo horjuttaisi tätä väitettä.

(ST)	Jos kirjoittaja nyt noudattaisi omaa ilmoittamaansa periaatetta, hän ei puhuisi enää niin varmasti. Matteuksen mukaan, jos uskotaan että elämä taivaassa on iankaikkinen, yhtä iankaikkinen on rangaistus.

Matt. 25:46 kohdassa sanaa aiōnios käytetään sekä jumalattomien iankaikkisesta rangaistuksesta että iankaikkisesta elämästä.

Matt. 25:46. "Ja niin he lähtevät, toiset iankaikkiseen rangaistukseen, mutta vanhurskaat iankaikkiseen elämään."

Tällä tarkoitan sitä että Raamatun ilmoitus ei ole ihmisen itsensä selitettävissä. Sekä sitä, että niistä asioista, joista Raamattu ei opeta selkeästi, ei saa tehdä omaa oppia.

(KA) Sivu 65. Mihin oppi loppumattomasta piinasta perustuu?

Sivu 68. … ”ikuisuuksien ikuisuudessa” eivät tarkoita vaivojen kestoaikaa, vaan ajankohtaa. Rangaistus tapahtuu kahden aikakauden rajalla.

(ST)	Tämä olisi erittäin houkuttava inhimillinen ajatus. Ongelmaksi edelleen jää, milloin on itku ja hammasten kiristys”.

(KA) Sivu 65. Mihin oppi loppumattomasta piinasta perustuu?

Sivu 68. Näin vaiva, joka kestää ”yötä päivää ikuisesta ikuiseen” päättyy, sillä muutoinhan eivät Jumalan sanan selvät lupaukset tämän maan uudistamisesta täyttyisi.

(ST)	Jumala ei ns. uudista tätä maata. Maa häviää ja katoaa kokonaan.

Ilm. 20:11-21:1. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen. Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää.

(KA) Sivu 70. ”Helvettiopin” arvostelu

Sivu 70. … Kuvittele hetkisen tulista järveä, … Voiko sellainen Jumala olla hyvä?

(ST)	Me emme tiedä millainen paikka toinen kuolema, tulinen järvi on. Jumala on jättänyt sen viime kädessä salaisuudeksi. Siksi miljoonilla lapsilla tulijärvessä ei kannattaisi spekuloida tunteen tasolla. Ei ainakaan kannata sen jälkeen esittää kysymystä, voiko sellainen (omatekoinen) jumala olla hyvä?

Sen sijaan seuraavaan kommenttiin pystyn kyllä yhtymään; ”Miksi Jumala olisi sanonut ensimmäiselle ihmisparille synnin rangaistuksen olevan kuoleman, mutta olisi lankeemuksen jälkeen lisännyt siihen loppumattoman vaivan.

<h2>T14 Henkilökuvia</h2>

LUTHER

Martti Lutherin (myöhemmin Martti) vanhemmat kuuluivat sen ajan Saksan uskonnollisesti vanhoillisimpaan kansankerrokseen, maalaisväestöön. Martin isä, Hans Luther, ei kuitenkaan ollut talon perillinen vaan hän teki kaivostyötä. Hän menestyikin niin että hänellä oli lopulta nimissään useita kaivoksia. Hän kiitti menestyksestään Pyhää Annaa. Anna on Jeesuksen äidin äiti, jonka Katolinen Kirkko on julistanut pyhimykseksi.

Jumala koettiin tuolloin epävakaisena, joka heilahteli vihan ja laupeuden välillä. Jumalaa kuvattiin välillä isänä välillä ukkosen valtiaana ja Jeesuskin kuvattiin usein leppymättömäksi tuomariksi jota ei edes hänen äitinsä, neitsyt Maria, saanut leppymään. Ellei Neitsyt Maria itse ollut läsnä, voitiin kääntyä myös Pyhän Annan puoleen. Äitien kun ei tarvinnut tuntea tunnonvaivoja vaikka olisivat petkuttaneet sekä Jumalaa että paholaista puolustettaviensa nimissä. Munkkeja arvostettiin, koska Tuomas Akvinolainen, joka oli yksi merkittävimmistä Katolisen Kirkon teologeista, oli selittänyt munkinkaapuun pukeutumisen olevan toinen kaste, joka palauttaa ihmisen viattomuuden tilaan. Tämä oli kansanhurskautta, johon tavallinen kansa uskoi. Martti kasvoi tällaisessa uskonnollisessa ympäristössä.

Martti oli 21 vuotias ja opiskeli Erfurtin yliopistossa isänsä toivomuksesta lakimieheksi. Hän oli paluumatkalla yliopistoon kun hän joutui ukkosmyrskyyn ja salama iski hänet maahan. Martti huusi kauhuissaan; ”Auta Pyhä Anna, minä lupaan ruveta munkiksi”. Kasvutausta huomioon ottaen, ei ole mitenkään outoa, että Martti huusi hätänsä hetkellä nimenomaan isänsä suojelupyhimystä avukseen ja lupasi ruveta munkiksi. Martti meni luostariin vastahakoisesti mutta meni kuitenkin, koska ei halunnut vastustaa sitä, minkä ymmärsi mielessään Jumalan tahdoksi. Martti itse totesi myöhemmin, että kiusaaja pysyttelee ensimmäisen luostarivuoden, joka on koeaika ennen munkkilupausta, aivan hiljaa. Joten Martti hyväksyttiin augustiinolaisluostariin munkiksi.

Martti piti vastavihittynä pappina ensimmäistä messuaan. Katolisen Kirkon opin mukaan ehtoollisleipä ja viini muuttuvat alttarilla Jeesuksen ruumiiksi ja vereksi ja Golgatan uhri annetaan uudelleen. Papille joka suorittaa ehtoollisaineiden muuttamisihmeen, on Katolisen Kirkon mielestä suotu tällainen voima. Pappien ja maallikoiden ero perustui juuri tähän. Keisarikaan ei voinut tehdä tällaista tekoa, jonka vähäisinkin pappi Katolisessa Kirkossa saa aikaan. – Martti järkyttyi. ”Millä kielellä voin puhutella tällaista majesteettia, kun näen kaikkien ihmisten vapisevan jo maallisenkin ruhtinaan edessä.” ”ja voinko minä, mitätön kääpiö sanoa; Tätä minä tarvitsen, tätä minä pyydän?” Vain tavattomin ponnistuksin hän pystyi viemään messutoimituksen loppuun asti.

Horjuvin askelin Martti tuli alttarilta ruokapöytään, jonka ääressä hänen isänsä ja muut juhlavieraat olivat. Martti kääntyi isänsä puoleen ja sanoi; ”Rakas isä, miksi panitte niin ankarasti vastaan sitä että rupesin munkiksi. Onhan tämä rauhallista ja jumalallista elämää?” Tämä oli liikaa vanhalle Hans Lutherille, joka oli yrittänyt tukahduttaa vastustelunhalunsa. Hän puuskahti kaikkien kuullen; ”Sinä korkeasti oppinut, etkö ole koskaan lukenut Raamatusta, että sinun tulee kunnioittaa isääsi ja äitiäsi.” Tätä Martti ei ollut odottanut mutta hänellä oli vastaus valmiina. Martti lisäsi vastaukseensa myös sen asian että Jumala oli kutsunut häntä ukkospilvessä. ”Suokoon Jumala ettei se ollut saatanan hämäystä”, isä sanoi. Tämä toinen järkytys jonka aiheuttivat messun pito ja epävarmuus kutsumuksen aitoudesta, aloittivat Martissa sisäisen prosessin. Martti tavoitteli koko ajan rauhaa Jumalan kanssa. Etsiminen ja löytäminen kestivät jonkin aikaa, sillä hän luopui munkin kaavustakin vasta pidettyään sitä 19 vuotta.

Martti huomasi, ettei hän pystynyt missään suhteessa tekemään Jumalalle kylliksi. Mutta jos hän ei kyennyt, kykenivät ehkä toiset. Katolisen Kirkon mielestä jotkut ihmiset ovat tehneet hyviä tekoja enemmän kuin mitä autuuden saamiseksi tarvitaan, joten heille on jäänyt ylimääräistä muille. Tämän siirron suoritti kirkko ensisijaisesti paavin välityksellä. Tuohon aikaan varsinkin paavit olivat maallistuneita, loistoa rakastavia ja häikäilemättömiä. Sivistyneistö ei noussut vastustamaan kirkkoa, koska se tunsi kirkon kaltaisekseen. Politiikassakaan ei enää otettu uskoa huomioon.

Martin avuksi tuli hänen oppi-isänsä Staupitz, joka ehdotti häntä ryhtymään raamattutiedon opettajaksi yliopistossa. Martti paneutui tutkimaan ja selittämään Raamattua. Martti löysi ratkaisun kysymyksiinsä keskellä tätä jokapäiväistä työtään. Martille syntyi uusi kuva Jumalasta. Jumalan viha ja Jumalan rakkaus sulavat yhteen ristillä. Synnin kauheutta ei voi kieltää eikä unohtaa. Mutta Jumala joka ei halua syntisen kuolevan vaan kääntyvän ja elävän, on löytänyt sovituksen. Ei niin, että Pojan uhri tarvittaisiin lepyttämään vihastunut Isä; eikä edes niin, että Jeesus uhrautuvaisella hyvyydellään korvaisi meidän vajavuutemme. Kysymys on siitä, että Jumala sovitti maailman itsensä kanssa käsittämättömällä tavalla, Kristus otti päälleen Jumalan hylkäyksen meidän sijastamme. Jumala pysyy edelleenkin meille salattuna. Vain Kristuksessa me voimme Hänestä jotain ymmärtää. Vain usko pystyy ottamaan vastaan näin korkean salaisuuden. Siinä on ”ristin hullutus” joka on viisailta salattu. Ristin sanoman tutkistelu sai Martin vakuuttuneeksi siitä, ettei Jumala olekaan ilkeä eikä oikukas.

Martin löytö oli, että vanhurskas on elävä uskosta. Usko yksin vanhurskauttaa.

Martti oli myös rukouksen mies. Martti kertoo menettelevänsä seuraavasti, kun paholainen tulee syyttämään häntä synneistä; ”Hyvä paholainen, olen kuullut syntilistasi. Mutta minä olen tehnyt vielä muitakin syntejä, jotka ovat unohtuneet sinulta, kirjoita nekin muistiin.”

Martin mukaan hyvä keino karkottaa paholainen on myös valjastaa hevonen ja ajaa lantaa pellolle.

Martti käänsi Raamatun saksankielelle. Kun samaan aikaan vielä keksittiin kirjapainotaito, tuli Raamatun hankkiminen omalla kielellään mahdolliseksi suurelle joukolle.

Martti uudisti julkisen jumalanpalveluksen puhdistamalla sen vieraista aineksista ja otti sen sitten opetuksen välineeksi. Messusta poistettiin latinan kieli, koska kuulijat eivät ymmärtäneet sitä. Myös messun musiikki uudistettiin. Martti julkaisi virsikirjan, jossa oli 24 virttä.

Martti palautti ennalleen alkukirkon käsityksen ehtoollisesta luterilaisiin seurakuntiin.

Martin toiminta pakotti Katolisen kirkon tekemään sisäisen vastauskonpuhdistuksen, jossa pahimmat väärinkäytökset ja opin harhat poistettiin. Katolinen Kirkkokaan ei olisi sitä mitä se nyt on, ilman Martti Lutheria.

Martti sairasteli jatkuvasti. Martin toistuvat masennustilat panevat meidät kysymään, mahtoiko niillä olla jokin ruumiillinen perusta. Vastausta siihen ei ole saatu.

Martin suhde lahkolaisiin, varsinkin kasteen uusijoihin oli ongelmallinen, koska nämä hylkäsivät esivallan, lapsikasteen ja saarnaviran, jotka olivat Martille luovuttamattomia. Toinen ryhmä olivat juutalaiset. Viimeisinä elinvuosinaan Martti kirjoitti juutalaisia vastaan kirjan, joka olisi saanut jäädä kirjoittamatta. Martti harmistui vanhana entistä enemmän myös paavin kannattajille ja julkaisi heitäkin vastaan kirjan jossa oli lisäksi karkeita pilapiirroksia. Martin arviointiperuste näitä ihmisryhmiä kohtaan oli hänen löytämänsä usko ja se, miten nämä ryhmät suhtautuivat hänen löytämiinsä Raamatun sanan totuuksiin. Martti omalla tavallaan yritti saada Jumalan valtakunnan näkymään enemmän jo täällä maan päällä. Hän heilutti Jumalan sanan miekkaa välillä unohtaen, että miekka on Jumalan. Vaikka Martti meni joissakin asioissa raskaasti pieleen, evankeliumi säilyi hänellä kirkkaana kuitenkin loppuun asti.

Minulle itselleni Martin inhimillinen ja erehtyvä puoli on lohdullinen. Vaikka Martti joissakin asioissa meni täysin metsään, Jumala käytti häntä silti. Ei ole sellaista ihmistä, joka ei joskus erehtyisi. Ei edes silloin, kun on jo edennyt pitkälle Kristuksen kaltaisuuteen.

Sananl. 24:16. Vaikka hurskas seitsemästi kaatuisi, hän nousee jälleen, mutta jumalaton sortuu onnettomuuteensa.

ek. Sillä seitsemästi vanhurskas lankeaa ja nousee jälleen …

Kuka on pyhimys?

Pyhimyksiä ei ole - pyhiä kylläkin. Jokainen Jeesukseen Kristukseen uskova armahdettu syntinen on Raamatun mukaan pyhä. Me olemme samaan aikaan syntisiä mutta pyhiä. Me olemme pyhiä koska Jumala joka meissä asuu on Pyhä. Hän pyhittää meidät.

Kol. 3:12. Te, jotka olette Jumalan valittuja, pyhiä ja hänelle rakkaita, pukeutukaa siis sydämelliseen armahtavaisuuteen, ystävällisyyteen, nöyryyteen, lempeyteen ja kärsivällisyyteen.

Hebr. 2:11. Pyhittäjällä ja pyhitettävillä on kaikilla sama isä; siksi ei pyhittäjä häpeäkään kutsua näitä veljikseen.

1 Joh. 1:8-10. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä.

Neitsyt Marian erityisasema?

Marialla, Jeesuksen äidillä, ei pelastuksen suhteen ole mitään erityisasemaa. Hänkin pelastuu yksinomaan Jeesuksen ristinkuoleman kautta.

Mark. 3:32-35. Matt. 12:47-50. Joku tuli sanomaan Jeesukselle: "Äitisi ja veljesi ovat tuolla Ketkä ovat veljiäni?" Hän osoitti kädellään opetuslapsiaan ja sanoi: "Katso, tässä ovat minun äitini ja veljeni. Jokainen, joka tekee minun taivaallisen Isäni tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini."

Jumalan valtakunta?

Kun Martti Luther aloitti toimintansa, Katolisessa kirkossa oli vallalla harhaoppi, joka voidaan kiteyttää seuraaviin asioihin;

Munkki voi luottaa munkinkaapuunsa pelastavan hänet viimeisellä tuomiolla. Mutta ellei munkinkaavun alla ole uudestisyntynyttä ihmistä, ei kaavustakaan ole mitään hyötyä. Sama harha jatkuu meidän aikanamme kun ajatellaan; Olen kastettu, olen pelastettu, elämäntavalla ei siis enää ole merkitystä muuten kuin palkinnon suuruuden kannalta.

Eli, kerran pelastutetuksi tullut on aina pelastettu, saatua pelastusta ei voida enää menettää. Näin luullaan vaikka Paavalikaan ei pitänyt pelastumistaan varmana vaan jätti sen Jumalan käsiin.

Hyviä tekoja voidaan ostaa ja myydä, voin siis pelastua ilman parannuksen tekemistä. Tämäkin harha jatkuu meidän aikanamme kun luullaan, että Jumala rakastaa kaikkia ihmisiä samalla tavalla ehdoitta. Joh. 3:16, pienoisevankeliumi, halutaan tarkoituksellisesti ymmärtää väärin, ettei tarvitsisi tehdä parannusta. Jumalan rakkaus ei kohtaa kaikkia ihmisiä samalla tavalla.

Joh. 3:1-21. Fariseusten joukossa oli Nikodemos-niminen mies, juutalaisten neuvoston jäsen. Hän tuli yöllä Jeesuksen luo ja sanoi: "Rabbi, me tiedämme, että sinä olet Jumalan lähettämä opettaja. Ei kukaan pysty tekemään sellaisia tunnustekoja kuin sinä, ellei Jumala ole hänen kanssaan." Jeesus vastasi hänelle: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa." Nikodemos kysyi: "Miten joku voisi vanhana syntyä? Miten joku voisi mennä takaisin äitinsä kohtuun ja syntyä toisen kerran?" Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.' Tuuli (henki, tuuli) puhaltaa missä tahtoo. Sinä kuulet sen huminan, mutta et tiedä, mistä se tulee ja minne se menee. Samoin on jokaisen Hengestä syntyneen laita." "Miten tämä kaikki on mahdollista?" Nikodemos kysyi. Jeesus vastasi: "Etkö sinä, Israelin opettaja, ymmärrä sitä? "Totisesti, totisesti: me (Henki ja Jeesus) puhumme mitä tiedämme ja todistamme siitä mitä olemme nähneet, mutta te ette ota vastaan meidän todistustamme. Jos te ette usko, kun puhun teille tämän maailman asioista, kuinka voisitte uskoa, kun puhun taivaallisista! Kukaan ei ole noussut taivaaseen, paitsi hän, joka on taivaasta tänne tullut: Ihmisen Poika. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut (agapee- eli valinta- ja tahtorakkaudella) maailmaa (luopunutta, Jumalaa vastaan kapinassa olevaa ihmiskuntaa) niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään (kaikki ne jotka uskovat mutta ei kukaan sellainen joka on Jeesuksesta kuullut mutta hylännyt hänet), joka häneen uskoo (olla uskossa, olla uskollinen, säilyttää uskonsa, pysyä uskossa), joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko (uskon aoristimuoto jonka merkitys on mm. ”pysyä uskollisena”), on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan. Ja tuomio on tämä: valo on tullut maailmaan, mutta pahojen tekojensa tähden ihmiset ovat valinneet (= rakastaneet agapee- eli tahto- ja valintarakkaudella) sen asemesta pimeyden. Se, joka tekee pahaa, kaihtaa valoa; hän ei tule valoon, etteivät hänen tekonsa paljastuisi. Mutta se, joka noudattaa totuutta, tulee valoon, jotta kävisi ilmi, että hänen tekonsa ovat lähtöisin Jumalasta."

Jumala siis rakastaa kaikkia ihmisiä agapee-rakkaudella (tahto- ja valintarakkaus) mutta tämä rakkaus on sidottu täysin Jeesukseen. Kukaan joka hylkää Jeesuksen ei voi eikä saa vedota Jumalan rakkauteen. Heille pitäisikin saarnata, että Jumala inhoaa sinua ja sinun tekojasi mutta on valmis Jeesuksen sovitustyön tähden muuttamaan sinusta kantaansa.

Jumalan lapseksi uudestisyntymän kautta tullut voi menettää lapseutensa. Tässä ei ole mitään eroa sillä, onko lapseuden saanut lapsikasteen ja uskon vai aikuiskasteen ja uskon kautta.

Jumalan valtakunta on Jeesuksen sanojen mukaan, jotka alkutekstissä sisältävät molemmat merkitykset, sekä meidän keskellämme että sisäisesti meissä.

Luuk. 17:20-21 (uk). Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne.” (ek) … Jumalan valtakunta on sisällisesti teissä."

Jumalan valtakunnan läsnäolo voidaan havaita ainoastaan sen aiheuttamien vaikutusten perusteella. Uudestisyntymätön ei edes silloin näe Jumalan valtakuntaa. Niin kuin tuuli saa maailmassa roskat ja akanat liikkeelle mutta jyvät ja kalliolle rakennetut pysyvät paikoillaan, samoin Henki saa sisäisen myrskymme rauhoittumaan ja ulkoiset päätökset voimme tehdä rauhassa hätäilemättä Sanaan perustuen. Jumalan valtakunta ei ole korkeuksissa liitävissä roskissa ja akanoissa. Kun Jumala sanoo että nyt on kiire, Hän ei tarkoita sitä että pitäisi hätäillä tai hosua tai että ei olisi aikaa suunnitteluun tai rukoukseen. Hän tarkoittaa että aloittakaa rukous, lopettakaa toistenne mitätöiminen, ja ryhtykää yhdessä toimeen, ”jotta kunkin kohdalla kävisi ilmi, että hänen tekonsa ovat lähtöisin Jumalasta”.

Joh. 3:3. Jeesus vastasi hänelle (Nikodeemokselle): "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa."

Joh. 3:7-8. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.' Tuuli (henki/tuuli) puhaltaa missä tahtoo. Sinä kuulet sen huminan, mutta et tiedä, mistä se tulee ja minne se menee. Samoin on jokaisen Hengestä syntyneen laita."

Joh. 3:21. Mutta se, joka noudattaa totuutta, tulee valoon, jotta kävisi ilmi, että hänen tekonsa ovat lähtöisin Jumalasta."

Johannes Kastaja

Johannes oli pappissukua ja hänen olisi pitänyt aloittaa pappispalvelus Jerusalemin temppelissä isänsä Sakariaan tavoin. Ei aloittanut, koska Jumala kutsui hänet noin 30 -vuotiaana muuhun tehtävään. Itse asiassa Jumala kutsui Johannes Kastajan tehtäväänsä jo ennen tämän syntymää.

Johannes Kastaja oli täynnä Pyhää Henkeä jo ennen syntymäänsä.

Johanneksen tehtävä oli valmistaa kansa Herran Jeesuksen tuloa varten.

Luuk. 1:5-17. Herodeksen, Juudean kuninkaan, aikana eli pappi Sakarias, joka kuului Abian pappisosastoon. Hänen vaimonsa Elisabet oli hänkin Aaronin jälkeläisiä. He olivat kumpikin Jumalan silmissä hurskaita ja elivät nuhteettomasti kaikkien Herran käskyjen ja säädösten mukaan. Mutta lapsia heillä ei ollut, sillä Elisabet oli hedelmätön, ja he molemmat olivat jo iäkkäitä. Eräänä päivänä Sakarias oli osastonsa vuorolla toimittamassa papin tehtäviä Jumalan edessä. Palvelustoimia tavan mukaan arvottaessa tuli hänen tehtäväkseen mennä Herran temppeliin toimittamaan suitsutusuhri. Kansanjoukko oli suitsuttamisen aikana ulkopuolella ja rukoili. Silloin Sakariaalle ilmestyi Herran enkeli suitsutusalttarin oikealla puolella. Enkelin nähdessään Sakarias säikähti ja joutui pelon valtaan. Mutta enkeli puhui hänelle: "Älä pelkää, Sakarias. Rukouksesi on kuultu, vaimosi Elisabet synnyttää sinulle pojan ja sinä annat hänelle nimeksi Johannes. Ilo ja riemu täyttävät sinut, ja monet iloitsevat hänen syntymästään. Hän on oleva suuri Jumalan mies. Viiniä ja väkijuomaa hän ei juo. Jo äitinsä kohdusta asti hän on täynnä Pyhää Henkeä. Hän kääntää Israelin kansasta monet jälleen Herran, heidän Jumalansa, puoleen. Hän kulkee Herran edelläkävijänä Elian hengessä ja voimassa, hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja ohjaa tottelemattomat ajattelemaan hurskaiden tavoin, näin valmistaakseen kansan Herran tuloa varten."

Maria, Jeesuksen äiti, meni Johannes Kastajan äidin, Elisabetin luo tämän ollessa 6 kuukaudella raskaana ja Maria oli siellä ilmeisesti Johannes kastajan syntymään asti. Luukas on saanut evankeliumiin kirjoittamansa tiedot Marialta. Luukas on haastatellut Mariaa ilmeisesti Efesoksessa, jossa Jeesuksen opetuslapsi, Johannes Sebedeuksen poika oli srk:n johtajana. Jeesuksen kuoleman jälkeen tämä opetuslapsi otti Jeesuksen äidin huomaansa (katso Joh. 19:25-27).

Luuk. 1:35-39. Enkeli vastasi (Marialle): "Pyhä Henki tulee sinun yllesi, Korkeimman voima peittää sinut varjollaan. Siksi myös lapsi, joka syntyy, on pyhä, ja häntä kutsutaan Jumalan Pojaksi. Ja tiedä tämä: Myös sukulaisesi Elisabet kantaa poikalasta, vaikka on jo vanha. Hän on jo kuudennella kuukaudella - hän, jota on pidetty hedelmättömänä! Jumalalle ei mikään ole mahdotonta.". … Muutaman päivän kuluttua Maria lähti matkaan ja kiiruhti Juudean vuoriseudulla olevaan kaupunkiin.

Luuk. 1:57-79. Elisabetin aika tuli, ja hän synnytti pojan. Kun naapurit ja sukulaiset kuulivat suuresta laupeudesta, jonka Herra oli hänelle osoittanut, he iloitsivat yhdessä hänen kanssaan. Kahdeksantena päivänä kokoonnuttiin ympärileikkaamaan lasta. Muut tahtoivat antaa hänelle isän mukaan nimeksi Sakarias, mutta hänen äitinsä sanoi: "Ei, hänen nimekseen tulee Johannes." Toiset sanoivat: "Eihän sinun suvussasi ole ketään sen nimistä." He kysyivät viittomalla isältä, minkä nimen hän tahtoi antaa lapselle. Sakarias pyysi kirjoitustaulun ja kirjoitti siihen: "Hänen nimensä on Johannes." Kaikki hämmästyivät. Samalla hetkellä Sakarias sai puhekykynsä takaisin, ja hän puhkesi ylistämään Jumalaa. Sillä seudulla joutuivat kaikki pelon valtaan, ja näistä tapahtumista puhuttiin laajalti koko Juudean vuoriseudulla. Ne, jotka niistä kuulivat, painoivat kaiken mieleensä ja sanoivat: "Mikähän tästä lapsesta tulee?" Sillä Herran käsi oli hänen yllään. Sakarias, lapsen isä, täyttyi Pyhällä Hengellä ja puhui profeetallisin sanoin: Ylistetty olkoon Herra, Israelin Jumala! Armossaan hän on katsonut kansansa puoleen ja valmistanut sille lunastuksen. Väkevän pelastajan hän on nostanut meille palvelijansa Daavidin suvusta, niin kuin hän ikiajoista asti on luvannut pyhien profeettojensa suulla. …

Ja sinua, lapsi, kutsutaan Korkeimman profeetaksi. Sinä käyt Herran edellä ja raivaat hänelle tien. Sinä johdat hänen kansansa tuntemaan pelastuksen, syntien anteeksiantamisen. Näin meidän Jumalamme hyvyydessään armahtaa meitä: Korkeudesta saapuu luoksemme aamun koitto. Se loistaa pimeydessä ja kuoleman varjossa eläville, se ohjaa jalkamme rauhan tielle.

Joh. 19:25-27. Jeesuksen ristin luona seisoivat hänen äitinsä ja tämän sisar sekä Maria, Klopaksen vaimo, ja Magdalan Maria. Kun Jeesus näki, että hänen äitinsä ja rakkain opetuslapsensa seisoivat siinä, hän sanoi äidilleen: "Nainen, tämä on poikasi!" Sitten hän sanoi opetuslapselle: "Tämä on äitisi!" Siitä hetkestä lähtien opetuslapsi piti huolta Jeesuksen äidistä.

Johannes Kastaja oli autiomaassa, koska Herodes oli etsinyt myös häntä tapattaakseen hänet muiden lasten mukana. Seuraava teksti on poimittu netistä sivulta ”ortodoksi.net”

Jeesuksen syntymän ja paimenien sekä itämaan tietäjien vierailun jälkeen paha kuningas Herodes määräsi tapettavaksi kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset. Tämän kuultuaan Elisabet pakeni erämaahan ja piiloutui luolaan. Sakarias oli Jerusalemissa jumalanpalveluksessa temppelissä, kun Herodes lähetti sotilaitaan Sakariaan luo kysymään lapsen olinpaikkaa. Sakarias sanoi, ettei hän sitä tiedä. Sotilaat tappoivat hänet temppelissä. Vanhurskas Elisabet jatkoi elämäänsä lapsen kanssa erämaassa ja aikanaan hän myös kuoli siellä. Pyhä Johannes enkelien suojaamana asui erämaassa, kunnes tuli hänen aikansa saarnata katumusta ihmisille ja hänen tehtäväkseen tuli kastaa Kristus Jordan-virrassa. Pyhä Johannes oli siis syntyään nasaretilainen, mutta hän vietti ensimmäiset elinvuotensa Juudean vuoristoseuduilla Jerusalemin ja Kuolleenmeren välimaastossa.

Luottaisin tässä asiassa kyseiseen ”ortodoksi.net” sivustoon, vaikka netissä on paljon huuhaata Johannes Kastajastakin.

Luuk. 1:80. Lapsi kasvoi ja vahvistui Hengessä. Hän oli autiomaassa siihen päivään saakka, jolloin hänen oli määrä astua Israelin eteen.

Jumalan sana tuli Johannekselle ja hän alkoi julistaa sanomaa tulossa olevasta Jeesuksesta Kristuksesta. Sanoma sisälsi ainakin seuraavat kuvaukset;

Hän on niin suuri, että en kelpaa edes kumartumaan ja avaamaan hänen kenkiensä nauhoja (eli; en kelpaa palvelemaan Häntä edes orjana).

Hän kastaa Pyhällä Hengellä (eli; Hän on Jumalan vertainen Pyhän Hengen suhteen).

Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu (eli; Hän tulee joko pelastukseksi tai tuomioksi ihmisille. Hänessä ihmiskunta jakaantuu Jumalan luo meneviin ja tuleen meneviin).

Johannes kastoi ihmisiä parannuksen kasteella, joka valmisti heitä kohtaamaan Kristuksen.

”Minä kastan teidät vedellä parannukseen” (Matt. 3:11).

”Juuri sitä varten olen tullut kastamaan vedellä, että Israel saisi tietää, kuka hän (Jeesus) on” (Joh. 1:31).

Fariseukset ja lainopettajat eivät ottaneet Johannekselta kastetta.

Mark. 1:1-8. Ilosanoma Jeesuksesta Kristuksesta, Jumalan Pojasta, lähti liikkeelle näin. Profeetta Jesajan kirjassa sanotaan: Minä lähetän sanansaattajani sinun edelläsi, hän raivaa sinulle tien. Ääni huutaa autiomaassa: "Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut!" Ja näin tapahtui. Johannes Kastaja julisti autiomaassa, että ihmisten tuli kääntyä ja ottaa kaste, jotta synnit annettaisiin heille anteeksi. Hänen luokseen tuli paljon väkeä Jerusalemista ja joka puolelta Juudeaa. He tunnustivat syntinsä, ja Johannes kastoi heidät Jordanissa. Johanneksella oli yllään kamelinkarvavaate ja vyötäisillään nahkavyö, ja hänen ruokanaan olivat heinäsirkat ja villimehiläisten hunaja. Hän julisti: "Minun jälkeeni tulee minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes kumartumaan ja avaamaan hänen kenkiensä nauhoja. Minä olen kastanut teidät vedellä, mutta hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä."

Luuk. 3:1-18. Keisari Tiberiuksen viidentenätoista hallitusvuotena, siihen aikaan kun Pontius Pilatus oli Juudean maaherrana, kun neljännesruhtinaina hallitsivat Galileassa Herodes, Itureassa ja Trakonitiksen maassa hänen veljensä Filippos ja Abilenessa Lysanias ja kun ylipappeina olivat Hannas ja Kaifas, tuli Jumalan sana Johannekselle, Sakariaan pojalle, joka eli autiomaassa. Niin hän lähti liikkeelle ja kulki kaikkialla Jordanin seudulla saarnaten ja kehottaen ihmisiä kääntymään ja ottamaan kasteen, jotta synnit annettaisiin heille anteeksi. Tapahtui niin kuin on kirjoitettuna profeetta Jesajan kirjassa: Ääni huutaa autiomaassa: "Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut! Kaikki rotkot täytettäköön, kaikki vuoret ja kukkulat alennettakoon, tulkoot mutkat suoriksi, louhikot tasaisiksi teiksi! Kaikki saavat nähdä Jumalan pelastustyön." Kun ihmisiä tuli joukoittain kastettavaksi, Johannes sanoi heille: "Te käärmeen sikiöt! Kuka teille on sanonut, että te voitte välttää tulevan vihan? Tehkää hedelmiä, joissa kääntymyksenne näkyy! Älkää ruvetko ajattelemaan: 'Olemmehan me Abrahamin lapsia.' Minä sanon teille: Jumala pystyy herättämään Abrahamille lapsia vaikka näistä kivistä. Nyt on jo kirves pantu puun juurelle. Jokainen puu, joka ei tee hyvää hedelmää, kaadetaan ja heitetään tuleen." Ihmiset kysyivät häneltä: "Mitä meidän sitten tulee tehdä?" Hän vastasi heille: "Jolla on kaksi paitaa, antakoon toisen sille, jolla ei ole yhtään. Jolla on ruokaa, tehköön samoin." Myös publikaaneja tuli kastettavaksi, ja he kysyivät Johannekselta: "Opettaja, mitä meidän tulee tehdä?" Hän sanoi heille: "Älkää vaatiko enempää kuin on säädetty." Sotilaatkin kysyivät häneltä: "Entä me, mitä meidän tulee tehdä?" Hän sanoi heille: "Älkää ryöstäkö älkääkä kiristäkö keneltäkään, vaan tyytykää palkkaanne." Kansa oli odotuksen vallassa. Kaikki pohdiskelivat, oliko Johannes ehkä Messias. He saivat Johannekselta vastauksen: "Minä kastan teidät vedellä, mutta on tuleva minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu." Monilla muillakin tavoin Johannes vetosi ihmisiin julistaessaan heille evankeliumia.

Matt. 3:1-12. Noihin aikoihin Johannes Kastaja tuli ja alkoi julistaa Juudean autiomaassa: "Kääntykää, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle!" Juuri häntä tarkoittaa profeetta Jesajan sana: Ääni huutaa autiomaassa: "Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut!" Johanneksella oli yllään kamelinkarvavaate ja vyötäisillään nahkavyö, ja hänen ruokanaan olivat heinäsirkat ja villimehiläisten hunaja. Hänen luokseen tuli paljon väkeä Jerusalemista, joka puolelta Juudeaa ja kaikkialta Jordanin ympäristöstä. He tunnustivat syntinsä, ja Johannes kastoi heidät Jordanissa. Mutta kun Johannes näki, että hänen kasteelleen oli tulossa myös monia fariseuksia ja saddukeuksia, hän sanoi heille: "Te käärmeen sikiöt! Kuka teille on sanonut, että te voitte välttää tulevan vihan? Tehkää hedelmää, jossa kääntymyksenne näkyy! Älkää luulko, että voitte ajatella: 'Olemmehan me Abrahamin lapsia.' Minä sanon teille: Jumala pystyy herättämään Abrahamille lapsia vaikka näistä kivistä. Kirves on jo pantu puun juurelle. Jokainen puu, joka ei tee hyvää hedelmää, kaadetaan ja heitetään tuleen. "Minä kastan teidät vedellä parannukseen, mutta minun jälkeeni tulee toinen, joka on minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes riisumaan kenkiä hänen jalastaan. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu."

Luuk. 7:30. Mutta fariseukset ja lainopettajat asettuivat Jumalan tahtoa vastaan eivätkä ottaneet Johannekselta kastetta.

Sen lisäksi, että Johannes Kastaja saarnasi tulossa olevasta Kristuksesta, messiaasta, hänellä oli opetuslapsia. Hän opetti näitä mm. rukoilemaan.

Luuk. 11:1. Kerran, kun Jeesus oli ollut rukoilemassa, eräs hänen opetuslapsistaan pyysi: "Herra, opeta meitä rukoilemaan, niin kuin Johanneskin opetti opetuslapsiaan."

Jeesuskin tuli Johanneksen kasteelle. Vaikka Johannes ei vielä ennen Jeesuksen kastetta tiennyt, että juuri Jeesus on se, jonka edelläkävijäksi Jumala oli Johanneksen kutsunut, hän esteli. Johannes ilmeisesti Jeesuksen sukulaisena (pikkuserkku) oli nähnyt Jeesuksen elämää tarpeeksi läheltä, niin että totesi, ettei Jeesus tarvinnut parannuksen kastetta, niin kuin muut. Tässä Johannes antaa hienon todistuksen Jeesuksen synnittömyydestä.

Vaikka Jeesus ei tarvinnutkaan kastetta parannukseen, Johanneksen antama kaste oli Hänen julkisen työnsä alkupiste. Jeesus suostui tässäkin asiassa ihmisen osaan niin kuin Hän oli suostunut ympärileikkaukseen (eli; lakiliittoon Jumalan kanssa) ja kirjoitettavaksi Rooman veroluetteloon (eli; maallisen vallan alle). Raamattu sanoo, että Jeesus oli synnitön, mutta että Hänet tehtiin synniksi (ei syntiseksi, vaan uhrikaritsaksi, joka otti kantaakseen meidän syntimme).

Matt. 3:13-17. Silloin Jeesus tuli Galileasta Jordanille Johanneksen kastettavaksi. Johannes esteli ja sanoi: "Sinäkö tulet minun luokseni? Minunhan pitäisi saada sinulta kaste!" Mutta Jeesus vastasi hänelle: "Älä nyt vastustele. Näin meidän on tehtävä, jotta täyttäisimme Jumalan vanhurskaan tahdon." Silloin Johannes suostui hänen pyyntöönsä. Kun Jeesus oli kastettu, hän nousi heti vedestä. Samassa taivaat aukenivat, ja Jeesus näki Jumalan Hengen laskeutuvan kyyhkysen tavoin ja asettuvan hänen päälleen. Ja taivaista kuului ääni: "Tämä on minun rakas Poikani, johon minä olen mieltynyt."

Luuk. 3:21-22. Paljon kansaa oli kastettu. Kun myös Jeesus oli kastettu, niin taivas aukeni hänen rukoillessaan ja Pyhä Henki laskeutui hänen ylleen näkyvässä muodossa, kyyhkysen kaltaisena. Ja taivaasta kuului ääni: "Sinä olet minun rakas Poikani, sinuun minä olen mieltynyt."

Mark. 1:9-13. Niinä päivinä Jeesus tuli Galilean Nasaretista, ja Johannes kastoi hänet Jordanissa. Vedestä noustessaan Jeesus näki, kuinka taivaat aukenivat ja Henki laskeutui häneen kyyhkysen tavoin. Ja taivaista kuului ääni: "Sinä olet minun rakas Poikani, sinuun minä olen mieltynyt." …

Ap. t. 1:21-23. Siispä on nyt valittava yksi niistä miehistä, jotka ovat kulkeneet kanssamme koko sen ajan, jolloin Herra Jeesus eli ja vaikutti meidän keskuudessamme, siitä alkaen, kun Johannes hänet kastoi, aina siihen päivään, jona hänet otettiin luotamme taivaaseen. Yksi heistä olkoon hänen ylösnousemuksensa todistajana yhdessä meidän kanssamme." Ehdolle pantiin kaksi miestä: Joosef Barsabbas, toiselta nimeltään Justus, sekä Mattias.

Johannes Kastaja tunnisti Jeesuksen messiaaksi, Kristukseksi vasta kastaessaan Hänet (Joh. 1:33).

Johannes osoitti Jeesusta myös sen jälkeen, kun hän oli kastanut Jeesuksen. Johannes jopa luopui omista opetuslapsistaan Jeesuksen hyväksi.

Johannes Kastaja tiesi sen, että Jeesus tulisi kärsivänä messiaana, ei voittoisana kuninkaana, koska kutsui Häntä Jumalan (uhri)karitsaksi. Jeesuksen omat opetuslapsetkin olivat niin ”sokeita”, että odottivat Jeesuksen olevan voittoisa kuningas.

Joh. 1:29-40. (Kastetta) seuraavana päivänä Johannes näki, että Jeesus oli tulossa hänen luokseen. Johannes sanoi: ”Katsokaa: Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin! Hän on se, josta sanoin: ’Minun jälkeeni tuleva kulkee edelläni, sillä hän on ollut ennen minua.’ Minäkään en tuntenut häntä, mutta juuri sitä varten olen tullut kastamaan vedellä, että Israel saisi tietää, kuka hän on.” Johannes todisti: ”Minä olen nähnyt, kuinka Henki laskeutui taivaasta kyyhkysen tavoin ja jäi hänen päälleen. Minäkään en häntä tuntenut. Mutta hän, joka lähetti minut kastamaan vedellä, sanoi minulle: ’Se, jonka päälle näet Hengen laskeutuvan ja jäävän, kastaa Pyhällä Hengellä.’ Minä olen sen nähnyt ja todistan, että tämä mies on Jumalan Poika.” Seuraavana päivänä Johannes oli samassa paikassa, ja hänellä oli kaksi opetuslasta seurassaan. Jeesus kulki siitä ohi, ja osoittaen häntä Johannes sanoi: ”Katsokaa: Jumalan Karitsa!” Kun opetuslapset kuulivat hänen sanansa, he lähtivät seuraamaan Jeesusta. Jeesus kääntyi, ja nähdessään heidän seuraavan hän kysyi: ”Mitä te haluatte?” He vastasivat: ”Rabbi” – se merkitsee: opettaja – ”missä sinä asut?” ”Tulkaa, niin näette”, Jeesus sanoi. He menivät ja näkivät hänen majapaikkansa, ja he jäivät hänen seuraansa lopuksi päivää. Ilta oli tulossa, oli noin kymmenes tunti. Toinen näistä, jotka kuulivat Johanneksen sanat ja lähtivät seuraamaan Jeesusta, oli Andreas, Simon Pietarin veli.

Joh. 1:6-28. Tuli mies, Jumalan lähettämä, hänen nimensä oli Johannes. Hän tuli todistajaksi, todistamaan valosta, jotta kaikki uskoisivat siihen. Ei hän itse ollut tuo valo, mutta valon todistaja hän oli. Todellinen valo, joka valaisee jokaisen ihmisen, oli tulossa maailmaan. … Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme. Me saimme katsella hänen kirkkauttaan, kirkkautta, jonka Isä ainoalle Pojalle antaa. Hän oli täynnä armoa ja totuutta. Johannes todisti hänestä ja huusi: ”Hän on se, josta sanoin: Minun jälkeeni tuleva kulkee edelläni, sillä hän on ollut ennen minua.” … Tämä on todistus, jonka Johannes antoi, kun juutalaiset lähettivät Jerusalemista pappeja ja leeviläisiä kysymään häneltä: ”Kuka sinä olet?” Johannes tunnusti totuuden, hän ei sitä kieltänyt. Hän sanoi: ”En minä ole Messias.” ”Mikä sitten?” he kysyivät. ”Oletko Elia?” ”En ole”, Johannes vastasi. ”Oletko se luvattu profeetta?” Hän vastasi: ”En.” Silloin he sanoivat: ”Kuka sitten olet? Meidän on vietävä vastaus niille, jotka meidät lähettivät. Mitä sanot itsestäsi?” Johannes vastasi: ”Minä olen ääni, joka huutaa autiomaassa: ’Tasoittakaa Herralle tie!’ Niinhän profeetta Jesaja on ennustanut.” Niiden joukossa, jotka oli lähetetty Johanneksen luo, oli myös fariseuksia. He kysyivät häneltä: ”Miksi sitten kastat ihmisiä, jos et ole Messias, et Elia etkä se profeetta?” Johannes vastasi: ”Minä kastan vedellä, mutta teidän keskellänne on jo toinen, vaikka te ette häntä tunne, hän, joka tulee minun jälkeeni. Minä olen arvoton edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja.” Tämä tapahtui Jordanin tuolla puolen, Betaniassa, missä Johannes oli kastamassa.

Johannes Kastajan ja Jeesuksen toiminta menivät hetken aikaa päällekkäin. Kun Johannes Kastajan opetuslapset näyttivät pahoittavan mielensä Jeesuksen toiminnasta, Johannes sanoi; ”Jeesuksen on tultava suuremmaksi, minun pienemmäksi.”

Joh. 3:22-36. Tämän jälkeen Jeesus lähti opetuslapsineen Juudeaan. Hän viipyi siellä heidän kanssaan jonkin aikaa ja kastoi (Jeesuksen opetuslapset kastoivat) ihmisiä. Myös Johannes kastoi edelleen; hän oli Ainonissa, Salimin lähellä, missä oli runsaasti vettä, ja ihmisiä tuli sinne kastettaviksi. Johannes ei näet vielä ollut joutunut vankilaan. Kerran Johanneksen opetuslapset kiistelivät erään juutalaisen kanssa puhdistautumisesta. Opetuslapset menivät Johanneksen luo ja sanoivat: ”Rabbi, nyt on ruvennut kastamaan myös se mies, joka oli kanssasi Jordanin toisella puolen ja josta annoit hyvän todistuksen. Kaikki menevät hänen luokseen.” Johannes vastasi: ”Kukaan ei voi ottaa mitään, ellei sitä anneta hänelle taivaasta. Te voitte itse todistaa, että minä sanoin: ’En minä ole Messias. Minut on lähetetty kulkemaan hänen edellään.’ Sulhanen on se, jolla on morsian. Mutta sulhasen ystävä seisoo hänen vieressään ja kuuntelee, mitä hän puhuu, ja iloitsee suuresti sulhasta kuunnellessaan. Niin iloitsen minäkin, ja iloni on nyt täydellinen. Hänen on tultava suuremmaksi, minun pienemmäksi.” Hän, joka tulee ylhäältä, on kaikkien yläpuolella. Joka on maasta, on maan tomua ja puhuu tämän maailman asioista. Hän, joka tulee taivaasta, todistaa siitä, mitä on nähnyt ja kuullut, mutta kukaan ei ota vastaan hänen todistustaan. Joka ottaa hänen todistuksensa vastaan, tunnustaa, että Jumala puhuu totta, sillä hän, jonka Jumala on lähettänyt, puhuu julki Jumalan sanat. Ei Jumala anna Henkeään määrämitalla. …

Johannes Kastaja oli Vanhan Testamentin viimeinen profeetta. Johannes Kastaja kuului vielä vanhaan lakiliittoon. Jeesuksessa tuli uutta, joka ei enää sopinut vanhaan.

Vanhaa lakiliittoa ei voi paikata (vanha viitta Jeesuksen vertauksessa), vaan Jeesus tuli tuomaan jotain täydellisesti uutta, tekemään uuden liiton, armoliiton (uusi viitta).

Ihminen vanhana langenneena luomuksena ei kykene ottamaan vastaan armoa (eli; tunnustautumaan sydämessään syylliseksi, syntiseksi ja kelvottomaksi sekä vielä pelastettunakin armoa ja jatkuvaa anteeksiantoa tarvitsevaksi. Se kykenee kyllä naamioitumaan sellaiseksi. Jumalan on annettava meille Pyhä Henkensä, joka uudistaa meidät.

Tässä meillä on salaisuus, jota emme oikeastaan kykene ymmärtämään. Hyväksyessämme Jeesuksen kuoleman Jumalan uhrikaritsana, Jumala uudestisynnyttää meidät ja meistä tulee uusia luomuksia (uusi leili Jeesuksen vertauksessa), jotka Jumala sitten voi täyttää Pyhällä Hengellä (uudella viinillä).

Matt. 9:14-17. Sitten Johanneksen opetuslapset tulivat Jeesuksen luo. He sanoivat: "Meille ja fariseuksille paastoaminen on tärkeää. Miksi sinun opetuslapsesi eivät paastoa?" Jeesus vastasi heille: "Eivät kai häävieraat voi surra silloin, kun sulhanen vielä on heidän kanssaan! Vielä tulee sekin aika, jolloin sulhanen on poissa, ja silloin he paastoavat. Ei kukaan ota kutistamattomasta kankaasta paikkaa vanhaan viittaan. Viitta repeää sellaisen paikan vierestä, ja reikä on entistä pahempi. Eikä uutta viiniä lasketa vanhoihin leileihin. Silloinhan nahka halkeaa, viini valuu maahan ja leilit ovat pilalla. Ei, uusi viini lasketaan uusiin leileihin. Silloin molemmat säilyvät."

Mark. 2:18-22. Johanneksen opetuslapset ja fariseukset paastosivat. Jeesukselta tultiin kysymään: "Miksi sinun opetuslapsesi eivät paastoa, kun kerran Johanneksen opetuslapset ja fariseusten opetuslapset paastoavat?" Jeesus vastasi: "Eivät kai häävieraat voi paastota silloin, kun sulhanen vielä on heidän kanssaan! Niin kauan kuin sulhanen on heidän joukossaan, he eivät voi paastota. Vielä tulee sekin aika, jolloin sulhanen on poissa, ja silloin, sinä päivänä he paastoavat. Ei kukaan ompele kutistamattomasta kankaasta paikkaa vanhaan viittaan. Silloinhan vanha vaate repeää uuden paikan vierestä ja reikä on entistä pahempi. Eikä kukaan laske uutta viiniä vanhoihin leileihin. Silloinhan viini rikkoo ne ja sekä viini että leilit menevät hukkaan. Ei, uusi viini on laskettava uusiin leileihin."

Luuk. 5:33-39. Jeesukselle sanottiin: "Johanneksen opetuslapset paastoavat usein ja pitävät rukouksia, samoin fariseusten opetuslapset, mutta sinun opetuslapsesi syövät ja juovat." Hän vastasi: "Ette kai te voi vaatia häävieraita paastoamaan silloin kun sulhanen vielä on heidän kanssaan? Vielä tulee toinenkin aika. Kun sulhanen on otettu pois, silloin, niinä päivinä he paastoavat." Jeesus esitti heille vielä vertauksen: "Ei kukaan leikkaa uudesta viitasta paikkaa ja ompele sitä vanhaan viittaan. Silloinhan uusi viitta menee pilalle eikä myöskään uudesta kankaasta otettu paikka sovi vanhaan. Eikä kukaan laske uutta viiniä vanhoihin leileihin. Silloinhan uusi viini rikkoo leilit, viini valuu maahan ja leilit ovat pilalla. Ei, uusi viini on laskettava uusiin leileihin. Ei kukaan, joka on juonut vanhaa viiniä, halua uutta. Hänen mielestään vanha on hyvää."

Luuk. 16:15-17. Jeesus sanoi heille: … "Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne. Mutta laista ei häviä piirtoakaan, ennemmin katoavat taivas ja maa.

Herodes Antipas vangitutti Johannes Kastajan, koska tämä oli nuhdellut Herodesta pahoista teoista.

Luuk. 3: 19-20. Mutta kun hän(Johannes Kastaja) nuhteli neljännesruhtinas Herodesta tämän veljen vaimon Herodiaan tähden ja moitti häntä myös muista pahoista teoista, Herodes teki vielä senkin, että telkesi Johanneksen vankilaan.

Matt. 4:12. Kun Jeesus sai kuulla, että Johannes oli vangittu, hän siirtyi Galileaan.

Mark. 1:14. Kun Johannes oli vangittu, Jeesus palasi Galileaan ja julisti Jumalan evankeliumia.

Joh. 4:1-3. Jeesus sai tietää fariseusten kuulleen, että hän kokosi ympärilleen enemmän opetuslapsia ja kastoi useampia kuin Johannes – tosin hän ei itse kastanut, vaan hänen opetuslapsensa. Silloin hän lähti Juudeasta ja siirtyi takaisin Galileaan.

Kaikki Johanneksen opetuslapset eivät lähteneet seuraamaan Jeesusta. Kun Johanneksen opetuslapset kertoivat vankilassa Johannekselle Jeesuksen ihmeteoista, lähetti hän kaksi opetuslastaan Jeesuksen luo kysymään tältä, ”onko Jeesus messias”?

Monet ovat tulkinneet tätä kohtaa siten, että Johannes Kastaja joutui epäilyksen valtaan vankilassa ollessaan. Voihan se olla niinkin. Jeesus kuitenkin vastasi Johanneksella tavalla, joka nousi suoraan Raamatun (VT:n) kirjoituksista. Jeesus teki niitä tekoja, joita Raamatun kirjoitukset kertoivat messiaan tulevan tekemään. Se oli ilmeisesti paras mahdollinen vastaus ja todiste Johannekselle Jeesuksen messiaanisuudesta, jonka Johannes pappissukuun syntyneenä ja kirjoitusten tuntijana kykeni kyllä ymmärtämään.

On myös mahdollista, että Johannes lähetti taas pari opetuslastaan Jeesuksen luo, jotta nämäkin alkaisivat seurata Jeesusta.

Qumranin kirjakäärölöydöissä, käärössä 4Q521, on seuraava teksti; ”Taivaat ja maa tottelevat Hänen (Jumalan) Messiastaan … vangitut hän päästää vapaiksi, sokeat hän tekee näkeviksi, hän nostaa alaspainetut … silloin hän parantaa sairaat, herättää kuolleet ja köyhille julistaa ilosanomaa.”

Qumranin kirjakääröt olivat essealaisten kirjoittamia. Vaikka Johannes Kastaja ei ollutkaan essealainen, käy edellä olevasta hyvin ilmi se, mitä kirjanoppineet odottivat Messiaan tekevän.

(Netistä poimittua, Teologinen tiedekunta Eksegetiikan laitos)

Luukkaan evankeliumin mukaan Johannes Kastaja yhdisti hengelliseen kääntymykseen konkreettisen puhdistautumiskylvyn eli kasteen (ks. Luuk. 3:3). Myös Qumranin liikkeen ajattelussa nämä kaksi asiaa, kääntymys ja puhdistautuminen, näyttävät liittyneen toisiinsa (ks. 1QS III,4-12). Täysin samanlaisesta puhdistautumisesta ei kuitenkaan ollut kyse: Johanneksen kaste oli kertakaikkinen ja tapahtui luonnonvedessä, kun taas Qumranin liikkeen rituaaliset kylvyt olivat jokapäiväisiä ja niitä varten oli erityisiä altaita. Myös suhtautuminen rituaaliseen puhtauteen on Qumranin teksteissä erilaista kuin Johanneksesta kertovissa teksteissä. Qumranin liikkeessä rituaalinen puhtaus oli ehdoton vaatimus, ja sen seurauksena liike oli huomattavan rajattu. Johanneksen (samoin kuin Jeesuksen) toiminta oli avoimempaa ja keräsi ympärilleen myös syntisinä pidettyjä ihmisiä.

(ST:n kommentti edelliseen;) Seppo Kangas, Helsingin raamattukoulu, raamattuluennoillaan on muistaakseni kertonut, että Qumranin peseytymisaltaiden seisovassa vedessä eleli ihmisen terveydelle vaarallinen loinen. Jumalan antamat ohjeet eivät koskaan ole ihmiselle vaaraksi, siksikin Johannes kastoi juoksevassa vedessä.

Matt. 11:2-19. Kun Johannes vankilassa kuuli Kristuksen teoista, hän lähetti opetuslapsensa kysymään: "Oletko sinä se, jonka on määrä tulla, vai pitääkö meidän odottaa toista?" Jeesus vastasi heille: "Kertokaa Johannekselle, mitä kuulette ja näette: Sokeat saavat näkönsä ja rammat kävelevät, spitaaliset puhdistuvat ja kuurot kuulevat, kuolleet herätetään henkiin ja köyhille julistetaan ilosanoma. Autuas se, joka ei minua torju." Heidän mentyään Jeesus alkoi puhua ihmisille Johanneksesta: "Mitä te lähditte autiomaahan katsomaan? Ruokoako, jota tuuli huojuttaa? Vai mitä odotitte näkevänne? Kenties hienosti pukeutuneen miehen? Kuninkaanlinnoista te niitä löydätte, jotka hienostelevat vaatteillaan! Mitä te sitten odotitte näkevänne? Profeetanko? Aivan oikein, ja minä sanon teille, että hän on enemmänkin kuin profeetta. Hän on se, josta on kirjoitettu: Minä lähetän sanansaattajani sinun edelläsi, hän raivaa sinulle tien. "Totisesti: yksikään naisesta syntynyt ei ole ollut Johannes Kastajaa suurempi, mutta kaikkein vähäisin, joka on taivasten valtakunnassa, on suurempi kuin hän. Johannes Kastajan päivistä asti taivasten valtakunta on ollut murtautumassa esiin, ja jotkut yrittävät väkivalloin temmata sen itselleen. Kaikki profeetat ja laki ovat Johannekseen asti olleet ennustusta, ja uskokaa tai älkää, juuri hän on Elia, jonka oli määrä tulla. Jolla on korvat, se kuulkoon! "Mihin minä vertaisin tätä sukupolvea? Se on kuin torilla istuvat lapset, jotka huutavat toisilleen: 'Me soitimme teille huilua, mutta te ette tanssineet, me pidimme valittajaisia, mutta te ette itkeneet mukana.' Johannes tuli, hän ei syö eikä juo, ja ihmiset sanovat: 'Hänessä on paha henki.' Ihmisen Poika tuli, hän syö ja juo, ja ihmiset sanovat: 'Mikä syömäri ja juomari, publikaanien ja muiden syntisten ystävä!' Mutta Viisauden teoista Viisaus tunnetaan!"

Luuk. 7:16-35. Kaikki joutuivat pelon valtaan ja ylistivät Jumalaa sanoen: "Meidän keskuuteemme on ilmaantunut suuri profeetta. Jumala on tullut kansansa avuksi." Tähän tapaan Jeesuksesta puhuttiin kohta joka puolella Juudeaa ja kaikkialla sen ympäristössä. Johanneksen opetuslapset kertoivat kaikesta tästä opettajalleen. Silloin hän kutsui kaksi heistä luokseen ja lähetti heidät kysymään Herralta: "Oletko sinä se, jonka on määrä tulla, vai pitääkö meidän odottaa jotakuta muuta?" Miehet tulivat Jeesuksen luo ja sanoivat: "Johannes Kastaja lähetti meidät kysymään sinulta: 'Oletko sinä se, jonka on määrä tulla, vai pitääkö meidän odottaa jotakuta muuta?'" Jeesus oli silloin juuri parantanut monien taudit ja vaivat, karkottanut pahoja henkiä ja antanut monelle sokealle näön. Niinpä hän vastasi: "Menkää ja kertokaa Johannekselle, mitä olette nähneet ja kuulleet: Sokeat saavat näkönsä ja rammat kävelevät, spitaaliset puhdistuvat ja kuurot kuulevat, kuolleet herätetään henkiin ja köyhille julistetaan ilosanoma. Autuas se, joka ei minua torju." Kun Johanneksen lähettämät miehet olivat menneet pois, Jeesus alkoi puhua ihmisille Johanneksesta: "Mitä te lähditte autiomaahan katsomaan? Ruokoako, jota tuuli huojuttaa? Vai mitä odotitte näkevänne? Kenties hienosti pukeutuneen miehen? Kuninkaanlinnoista te niitä löydätte, jotka koreilevat vaatteillaan ja elävät ylellisesti! Mitä te sitten odotitte näkevänne? Profeetanko? Aivan oikein, ja minä sanon teille, että hän on enemmänkin kuin profeetta. Hän on se, josta on kirjoitettu: Minä lähetän sanansaattajani sinun edelläsi, hän raivaa sinulle tien. "Minä sanon teille: yksikään naisesta syntynyt ei ole Johannesta suurempi, mutta kaikkein vähäisin, joka on Jumalan valtakunnassa, on suurempi kuin hän. "Kaikki, jotka kuulivat Johannesta, publikaanitkin, taipuivat tunnustamaan, että Jumalan vaatimus oli oikea, ja ottivat Johannekselta kasteen. Mutta fariseukset ja lainopettajat asettuivat Jumalan tahtoa vastaan eivätkä ottaneet Johannekselta kastetta. "Mihin siis vertaisin tämän sukupolven ihmisiä? Millaisia he ovat? He ovat kuin torilla istuvat lapset, jotka huutavat toisilleen: 'Me soitimme teille huilua, mutta te ette tanssineet, me pidimme valittajaisia, mutta te ette itkeneet mukana.' Johannes Kastaja on tullut, hän ei syö leipää eikä juo viiniä, ja te sanotte: 'Hänessä on paha henki.' Ihmisen Poika on tullut, hän syö ja juo, ja te sanotte: 'Mikä syömäri ja juomari, publikaanien ja syntisten ystävä!' Mutta Viisauden tunnustavat oikeaksi kaikki Viisauden lapset."

Herodes Antipas mestautti Johannes Kastajan.

Matt. 14:1-12. Noihin aikoihin neljännesruhtinas Herodes kuuli Jeesuksesta. Hän sanoi hovimiehilleen: "Se on Johannes Kastaja. Hän on herännyt kuolleista, siksi hänessä vaikuttavat nuo voimat." Herodes näet oli pidättänyt Johanneksen, pannut hänet kahleisiin ja heittänyt vankilaan. Tämän hän oli tehnyt veljensä Filippoksen vaimon Herodiaan tähden, sillä Johannes oli sanonut hänelle: "Sinun ei ole lupa elää hänen kanssaan." Herodes olisi halunnut surmata Johanneksen mutta pelkäsi kansaa, joka piti Johannesta profeettana. Sitten Herodes vietti syntymäpäiviään ja Herodiaan tytär tanssi vieraille. Tyttö miellytti Herodesta niin, että tämä valalla vannoen lupasi antaa hänelle mitä hän vain pyytäisi. Äitinsä yllytyksestä tyttö sanoi: "Anna minulle nyt heti vadilla Johannes Kastajan pää." Kuningas tuli pahoille mielin, mutta koska hän oli vieraittensa kuullen vannonut valan, hän käski täyttää pyynnön. Hän lähetti vankilaan sanan ja käski mestata Johanneksen. Tämän pää tuotiin vadilla ja annettiin tytölle, ja tyttö vei sen äidilleen. Johanneksen opetuslapset tulivat sitten hakemaan ruumiin ja hautasivat sen. Sen jälkeen he menivät kertomaan Jeesukselle, mitä oli tapahtunut.

Mark. 6:16-20. Kun Herodes kuuli Jeesuksesta, hän sanoi: "Johannes, se mies, jonka minä mestautin, on herännyt kuolleista." Herodes oli näet pidättänyt Johanneksen, pannut hänet kahleisiin ja teljennyt vankilaan. Tämän hän oli tehnyt veljensä Filippoksen vaimon Herodiaan tähden. Hän oli nainut Herodiaan, mutta Johannes oli sanonut hänelle: "Sinun ei ole lupa elää veljesi vaimon kanssa." Herodias ei sietänyt Johannesta ja olisi halunnut tappaa hänet, mutta ei voinut, koska Herodes pelkäsi Johannesta. Herodes tiesi hänet hurskaaksi ja pyhäksi mieheksi ja suojeli häntä. Hän kuunteli Johannesta mielellään, vaikka tämän puheet usein jäivätkin vaivaamaan häntä.

Luuk. 9:7-9. Neljännesruhtinas Herodes sai kuulla kaikesta tästä eikä tiennyt mitä ajatella. Jotkut näet sanoivat, että Johannes oli noussut kuolleista, jotkut arvelivat Elian ilmestyneen maan päälle, ja toisten mukaan joku entisajan profeetoista oli noussut ylös. Herodes sanoi: "Johanneksen minä olen mestauttanut. Kuka sitten on tämä mies, josta minulle kerrotaan tuollaista?" Hän halusi nähdä Jeesuksen ja etsi tilaisuutta siihen.

Jeesus sanoi Johannes Kastajan olevan se ”Elia”, jonka piti Malakia 3:23-24 mukaan tulla ennen Herran tulemista.

Mal. 3:23-24. Kuulkaa! Ennen kuin tulee Herran päivä, suuri ja pelottava, minä lähetän teille profeetta Elian. Hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja lasten sydämet isien puoleen. Silloin en tuomitse maata perikatoon, kun tulen.

Matt. 17:10-13. Opetuslapset kysyivät häneltä: "Miksi lainopettajat sanovat, että Elian pitää tulla ensin?" "Elia kyllä tulee", hän vastasi, "ja panee kaiken taas kohdalleen. Ja minä sanon teille, että Elia on jo tullut. Ihmiset vain eivät tunteneet häntä, vaan tekivät hänelle mitä tahtoivat. Samoin he tulevat tekemään Ihmisen Pojalle." Silloin opetuslapset ymmärsivät, että hän oli puhunut heille Johannes Kastajasta.

Fariseukset ja lainopettajat eivät olleet ottaneet Johannekselta kastetta (Luuk. 7:30). He eivät nähtävästi omasta mielestään olleet parannuksen tarpeessa niin kuin muut. He jatkoivat johdonmukaisesti tätä linjaansa myös Jeesuksen suhteen.

Fariseusten tarkoituksena ei ollut varmistua, oliko Jeesus messias, vaan vain saada Jeesus sanoistaan ansaan. Jeesus käytti tätä fariseusten älyllistä tarkoituksenmukaisuutta lähtökohtana vastatessaan heidän kysymykseensä oliko Jeesus messias, ottamalla Johannes Kastajan valtuutusperustan esille (oliko valtuutus Jumalalta vai nousiko se ihmisestä itsestä). Fariseukset joutuivat valintatilanteeseen, kertovatko oikean mielipiteensä (puhuvatko totta) vai kertovatko sen, mitä ihmiset odottivat heidän sanovan (valehtelisivat). Koska kumpikin valinta olisi johtanut vaikeuksiin, he valitsivat älyllisen epärehellisyyden ja jättivät vastaamatta.

Matt. 21:24-32. Jeesus vastasi heille: "Minäkin teen teille kysymyksen. Jos te vastaatte siihen, minä puolestani sanon, millä valtuuksilla minä kaikkea tätä teen. Mistä Johanneksen kaste oli peräisin? Taivaasta vai ihmisistä?" He neuvottelivat keskenään: "Jos sanomme: 'Taivaasta', hän sanoo meille: 'Miksi sitten ette uskoneet häntä?' Jos taas sanomme: 'Ihmisistä', saamme pelätä kansaa, sillä kaikki pitävät Johannesta profeettana." Niin he vastasivat Jeesukselle: "Emme tiedä." Silloin Jeesus sanoi: "En minäkään sitten sano teille, millä valtuuksilla minä kaikkea tätä teen." … Johannes avasi teille vanhurskauden tien, mutta te ette uskoneet häntä. Portot ja publikaanit sen sijaan uskoivat, ja vaikka te sen näitte, te ette jälkeenpäinkään tulleet katumukseen ettekä uskoneet häntä.

Mark. 11:27-33. He tulivat taas Jerusalemiin. Kun Jeesus kävi temppelissä, tulivat ylipapit, lainopettajat ja vanhimmat hänen luokseen. He kysyivät häneltä: "Millä valtuuksilla sinä tällaista teet? Kuka sinut on valtuuttanut tekemään tätä?" Jeesus vastasi heille: "Minäkin teen teille kysymyksen. Vastatkaa te ensin minulle, niin minä sanon teille, millä valtuuksilla minä kaikkea tätä teen. Oliko Johanneksen kaste peräisin taivaasta vai ihmisistä? Mitä sanotte?" He neuvottelivat keskenään: "Jos sanomme: 'Taivaasta', hän sanoo: 'Miksi sitten ette uskoneet häntä?' Sanoisimmeko sitten: 'Ihmisistä'?" Mutta he pelkäsivät kansaa, sillä kaikkien mielestä Johannes oli todella profeetta. Niin he vastasivat Jeesukselle: "Emme tiedä." Silloin Jeesus sanoi: "En minäkään sitten sano teille, millä valtuuksilla minä kaikkea tätä teen."

Luuk. 20:2-8. ja sanoivat hänelle: "Kerro meille, millä valtuuksilla sinä tällaista teet. Kuka on valtuuttanut sinut tähän?" Jeesus vastasi heille: "Minäkin teen teille kysymyksen. Sanokaa te minulle, oliko Johanneksen kaste peräisin taivaasta vai ihmisistä." He neuvottelivat keskenään: "Jos sanomme: 'Taivaasta', hän sanoo: 'Miksi sitten ette uskoneet häntä?' Jos taas sanomme: 'Ihmisistä', kansa kivittää meidät, se kun uskoo lujasti, että Johannes oli profeetta." Niin he vastasivat, etteivät tienneet sitä. Silloin Jeesus sanoi: "En minäkään sitten sano teille, millä valtuuksilla minä kaikkea tätä teen."

Jeesus fariseusten kanssa keskustellessaan ilmaisi näille epäsuorasti olevansa messias käyttämällä esim. ”ihmisen poika” nimitystä. Jeesus myös yllättävän selvästi kertoo fariseuksille, että Johannes Kastaja todisti juuri Hänestä.

Joh. 5:32-36. Mutta minusta (Jeesus) todistaakin toinen, ja minä tiedän, että todistus, jonka hän minusta antaa, on pätevä. Te lähetitte edustajanne Johanneksen luo, ja hän todisti totuuden puolesta. En minä tarvitse kenenkään ihmisen todistusta, mutta sanon teille tämän, jotta pelastuisitte. Johannes oli kirkkaalla liekillä palava lamppu, mutta vain hetken aikaa te halusitte nauttia hänen valostaan. "Minulla on todistus, joka on Johanneksen todistusta painavampi: teot, jotka Isä on antanut tehtäväkseni. Nämä teot, jotka minä teen, todistavat, että Isä on minut lähettänyt.

Joh. 10:39-42. Juutalaiset yrittivät taas ottaa Jeesuksen kiinni, mutta hän ei jäänyt heidän käsiinsä. Jeesus meni jälleen Jordanin toiselle puolelle, sinne missä Johannes aluksi oli kastanut kansaa. Hän jäi sinne joksikin aikaa, ja hänen luokseen tuli paljon ihmisiä. He sanoivat: "Johannes ei tehnyt yhtään tunnustekoa, mutta kaikki, mitä hän tästä miehestä sanoi, on totta." Monet uskoivat siellä Jeesukseen.

Johannes Kastajan kaste ei vielä ollut kristillinen kaste.

Ap. t. 1:4-5. Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

Ap. t. 18:24-26. Efesokseen tuli Apollos, Aleksandriassa syntynyt juutalainen, joka oli etevä puhuja ja tunsi kirjoitukset perin pohjin. Hänelle oli opetettu Herran tie, ja pyhää intoa hehkuen hän julisti sanaa ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta hän tunsi vain Johanneksen kasteen. Apollos alkoi rohkeasti puhua synagogassa. Kuultuaan hänen julistustaan Priscilla ja Aquila ottivat hänet huostaansa ja perehdyttivät hänet tarkemmin Jumalan tiehen.

Ap. t. 19:1-6. Apolloksen ollessa Korintissa Paavali vaelsi ylänköseutujen halki ja tuli Efesokseen. Hän tapasi siellä muutamia opetuslapsia ja kysyi heiltä: "Saitteko Pyhän Hengen, kun tulitte uskoon?" "Emme me ole kuulleetkaan mistään Pyhästä Hengestä", nämä vastasivat. "Millä kasteella teidät sitten on kastettu?" kysyi Paavali. He vastasivat: "Johanneksen kasteella." Silloin Paavali sanoi: "Johannes tosin kastoi vedellä parannukseen, mutta hän kehotti ihmisiä uskomaan toiseen, joka oli tuleva hänen jälkeensä, Jeesukseen." Tämän kuultuaan he ottivat kasteen Herran Jeesuksen nimeen, ja kun Paavali pani kätensä heidän päälleen, Pyhä Henki tuli heihin ja he puhuivat kielillä ja profetoivat.

Matt. 28:18-20. Jeesus tuli heidän (opetuslapsiensa) luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Netissä on paljon huuhaata Johannes Kastajaankin liittyen, joten sieltä ei kannata hakea tietoa kuin luotettavilta sivuilta. Seuraavana poiminta sivulta ”ortodoksi.net”;

Pyhän Johannes Edelläkävijän eli pyhän Johannes Kastajan syntyminen ja siihen liittyvät asiat on kerrottu seikkaperäisesti Uudessa Testamentissa Luukkaan evankeliumin 1. luvussa (Luuk.1:5-80).

Evankeliumi kertoo pyhän Johanneksen vanhurskaista ja iäkkäistä vanhemmista, pappi Sakariaasta ja hänen hedelmättömästä vaimostaan Elisabetista, jotka elivät Hebronin kaupungissa. Johanneksen äiti Elisabet oli Aaronin sukua ja hän oli Zoian tytär ja Zoia taasen oli Kristuksen isoäidin, Neitsyt Marian äidin Annan sisar. Näin ollen pyhä Johannes oli Kristuksen pikkuserkku. Johanneksen isä Sakarias oli myös Aaronin sukua ja hän kuului Abian pappisosastoon. Tuhatlukuinen temppelipapisto oli jaettu 24 osastoon, joista Abian osasto oli kahdeksas.

Kerran Sakariaan ollessa toimittamassa jumalanpalvelusta Jerusalemissa, ylienkeli Gabriel ilmestyi hänelle suitsutusalttarin oikealla puolella. Enkeli ennusti Sakariaalle, että hänestä tulee isä pojalle, jolle hänen on annettava nimi Johannes ja joka on oleva suuri Jumalan mies. Enkeli kertoi vielä Johanneksen tulevan kulkemaan Herran edelläkävijänä ja hän valmistaa kansaa Vanhassa testamentissa ennustetun Vapahtajan, Messiaan tulemiseen. Sakarias huolestui asiasta ja pelko valtasi hänet. Hän epäili, etteivät he tämän ikäisinä voisi enää saada lasta ja hän pyysi ennusmerkkiä. Se annettiin hänelle ja se oli samalla rangaistus hänen epäuskostaan: hän tuli mykäksi siihen saakka kunnes ylienkelin sanat kävisivät toteen.

Jonkin ajan kuluttua Elisabet tuli raskaaksi. Hän pelkäsi kohtaavansa ivaa ja pilkkaa raskaudestaan noin iäkkäänä ja siksi hän piilotti asiaa viisi kuukautta. Elisabetin ollessa kuudennella kuukaudella raskaana, hänen serkkunsa Neitsyt Maria tuli hänen luokseen jakamaan yhteisen ilon. Hän oli ylienkeli Gabrielilta saanut tiedon Kristuksen syntymisestä ja tuli sen johdosta Elisabetin luo. Elisabet ”Pyhällä Hengellä täyttyneenä” oli ensimmäinen, joka tervehti Jumalansynnyttäjää, Neitsyt Mariaa sanoin: ”Siunattu olet sinä, naisista siunatuin, ja siunattu sinun kohtusi hedelmä! Kuinka minä saan sen kunnian, että Herrani äiti tulee minun luokseni?” Elisabetin kohdussa oleva pyhä Johannes evankeliumin mukaan hypähti kohdussa tässä tapaamisessa.

Pian Elisabet synnytti pojan ja sukulaiset sekä tutut riemuitsivat hänen kanssaan. Kahdeksantena päivänä Mooseksen lain mukaisesti poika ympärileikattiin ja hänelle annettiin nimi Johannes. Jokainen paikallaolija oli hämmästynyt nimestä ja he halusivat ristiä lapsen isän mukaan Sakariaaksi. He kysyivät asiaa lapsen isältä ja Sakarias pyysi viittomalla kirjoitustaulun ja kirjoitti siihen: Hänen nimensä on Johannes. Samalla hetkellä hän sai takaisin puhekykynsä, ja Sakarias ylisti Jumalaa ja profetoi Messiaan tulemista maailmaan. Omasta pojastaan, pyhästä Johanneksesta hän sanoi: ”Sinä käyt Herran edellä ja raivaat hänelle tien. Sinä johdat hänen kansansa tuntemaan pelastuksen, syntien anteeksiantamisen.” (Luuk.1:76)

Jeesuksen syntymän ja paimenien sekä itämaan tietäjien vierailun jälkeen paha kuningas Herodes määräsi tapettavaksi kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset. Tämän kuultuaan Elisabet pakeni erämaahan ja piiloutui luolaan. Sakarias oli Jerusalemissa jumalanpalveluksessa temppelissä, kun Herodes lähetti sotilaitaan Sakariaan luo kysymään lapsen olinpaikkaa. Sakarias sanoi, ettei hän sitä tiedä. Sotilaat tappoivat hänet temppelissä. Vanhurskas Elisabet jatkoi elämäänsä lapsen kanssa erämaassa ja aikanaan hän myös kuoli siellä. Pyhä Johannes enkelien suojaamana asui erämaassa, kunnes tuli hänen aikansa saarnata katumusta ihmisille ja hänen tehtäväkseen tuli kastaa Kristus Jordan-virrassa. Pyhä Johannes oli siis syntyään nasaretilainen, mutta hän vietti ensimmäiset elinvuotensa Juudean vuoristoseuduilla Jerusalemin ja Kuolleenmeren välimaastossa. Siellä hän vietti yksinkertaista elämää, ”yllään kamelinkarvavaate ja vyötäisillään nahkavyö, ja hänen ruokanaan olivat heinäsirkat ja villimehiläisten hunaja” (Matt.3:4).

Aikuisena pyhä Johannes aloitti julkisen saarnaamisen ja hänen luultiin olevan mahdollisesti Messias. Silloin Johannes sanoi: ”Minä kastan teidät vedellä, mutta on tuleva minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu.” (Luuk.3:16)

Kastettuaan Jeesuksen täyttääkseen Jumalan vanhurskaan tahdon, pyhä Johannes pyysi omia opetuslapsiaan seuraamaan Jeesusta. Hänen oma tiensä johti kuningas Herodeksen vankilaan, jossa hän, arvosteltuaan kuninkaan riettaita elämäntapoja, menetti henkensä ja hänet mestattiin.

Koska pyhä Johannes kastoi Kristuksen, häntä pidetään kummivanhempien suojeluspyhänä. Toisinaan häntä nimitetään myös Erämaan enkeliksi, ja tämän nimityksen johdosta hänet kuvataan joskus ikoneissa samoin kuin enkelit siivekkäänä. Apostoli Johannes käyttää evankeliumissaan pyhästä Johannes Edelläkävijästä ilmausta: ”kirkkaalla liekillä palava lamppu” (Joh.5:35). Pyhä Johannes Edelläkävijä olikin viimeinen Vanhan Testamentin profeetoista ja ikään kuin silta tuon ilmoituksen ja Jeesuksen välillä.

Naisen asema Raamatussa

Naisen asema Raamatussa

Tässä alustuksessa kerron vain omia mielipiteitäni, havaintojani ja löytöjäni keskustelun pohjaksi. Asioista voi ja saa olla eri mieltä.

Paavali sanoo Galatalaiskirjeessä, että on yhdentekevää, oletko mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te olette yksi.

Pietari sanoo 1. kirjeessään, että mies ja nainen ovat yhtä lailla armon ja elämän perillisiä.

Kun Jumala loi ihmisen omaksi kuvakseen, tämä kuva sisältää sekä miehen että naisen.

Taivaassa, perillä, ei ole eroa miehen ja naisen välillä.

Lisäksi Paavali puhuu lämpimästi naisista työtovereinaan ja seurakunnan palvelijoina. Paavali käyttää samaa seurakuntapalvelijaa tarkoittavaa sanaa, diakonos, sekä Foibesta että Timoteuksesta, eikä tässä mielessä tee eroa naisen ja miehen välillä.

Gal. 3:26-28. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi.

1. Piet. 3:7. Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle (vaimollenne) kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne.

1. Moos. 5:1-2. ... Luodessaan ihmisen Jumala teki hänet kaltaisekseen. Hän loi ihmisen mieheksi ja naiseksi. Ja hän siunasi heidät ja antoi heille nimeksi ihminen silloin kun heidät luotiin.

1. Moos. 1:27. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät.

Room. 16:1-4. Annan teille suositukseni sisarestamme Foibesta, joka on Kenkrean seurakunnan palvelija (diakonos). Ottakaa hänet vastaan Herran palvelijana niin kuin pyhille sopii ja auttakaa häntä kaikessa, missä hän tarvitsee teitä. Onhan hän itsekin ollut tukena monille, myös minulle. Tervehtikää Priscaa ja Aquilaa, työtovereitani Kristuksen Jeesuksen palveluksessa. He ovat panneet henkensä alttiiksi minun takiani, ja heitä kiittävät minun lisäkseni myös kaikki pakanuudesta kääntyneiden seurakunnat.

1. Tim. 4:6. Kun (Timoteus) opetat veljiä näin, olet hyvä Kristuksen Jeesuksen palvelija (diakonos) ja saat itsekin vahvistusta siitä uskonopista ja oikeasta opetuksesta, jota olet noudattanut.

Matt. 22:29-30. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. Ei ylösnousemuksessa oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa.

Jos mies ja nainen ovat samalla lailla armon ja elämän perillisiä, jos on yhdentekevää pelastumisen suhteen, onko mies vai nainen ja jos lopputulos taivaassa ei riipu sukupuolesta, miten ne Raamatussa olevat kohdat, jotka näyttävät kertovan muuta, olisi ymmärrettävä?

Mies pitää naista vallassaan?

1. Moos. 3:16. Naiselle hän (Jumala) sanoi: Minä teen suuriksi sinun raskautesi vaivat, ja kivulla sinä olet synnyttävä lapsesi. Kuitenkin tunnet halua mieheesi, ja hän pitää sinua vallassaan.

(Edellisen käännöksen mukaan) … ja hän on sinua vallitseva."

Kysymyksessä ei ole Jumalan käsky miehelle, vaan Jumalan toteamus siitä, mihin syntiinlankeemus tulee johtamaan ihmisen kovasydämisyyden tähden.

Mark. 10:4-9. He sanoivat: "Mooses antoi meille luvan kirjoittaa erokirjan ja hylätä vaimon." Silloin Jeesus sanoi: "Te olette kovasydämisiä, siksi hän laati teille sen säännöksen. Mutta maailman alussa Jumala loi ihmisen mieheksi ja naiseksi. Sen tähden mies jättää isänsä ja äitinsä ja liittyy vaimoonsa, niin että nämä kaksi tulevat yhdeksi lihaksi. He eivät siis enää ole kaksi, he ovat yksi. Ja minkä Jumala on yhdistänyt, sitä älköön ihminen erottako."

-	Naisen ”vallanalaisuuden merkki” (edellisen käännöksen mukaan), eli pään peittäminen rukouksessa.

1. Kor. 11:1-16. Seuratkaa minun (Paavalin) esimerkkiäni, niin kuin minäkin seuraan Kristusta. Kiitän teitä siitä, että aina muistatte ja noudatatte niitä opetuksia, jotka olen välittänyt teille. Teidän tulee kuitenkin tietää, että jokaisen miehen pää on Kristus, naisen pää on mies ja Kristuksen pää on Jumala. Jos miehellä on päähine päässään, kun hän rukoilee tai profetoi, hän häpäisee päänsä. Sen sijaan jos nainen on avopäin, kun hän rukoilee tai profetoi, hän häpäisee päänsä, sillä sehän on samaa kuin hän olisi antanut ajaa hiuksensa pois. Ellei nainen peitä päätään, hän voi yhtä hyvin leikkauttaa hiuksensa. Mutta jos kerran hiusten leikkaaminen tai pois ajaminen on naiselle häpeällistä, hänen tulee peittää päänsä. Miehen ei pidä peittää päätään, koska hän on Jumalan kuva ja heijastaa hänen kunniaansa. Nainen taas heijastaa miehen kunniaa. Miestä ei ole luotu naisesta vaan nainen miehestä, eikä miestä luotu naisen takia vaan nainen miehen takia. Naisen tulee siis pitää päässään arvonsa merkkiä enkeleiden takia. Herran edessä ei kuitenkaan ole naista ilman miestä eikä miestä ilman naista, sillä niin kuin nainen on luotu miehestä, myös mies on syntynyt naisesta. Mutta kaikki on saanut alkunsa Jumalasta. Päätelkää itse, onko naisen sopivaa rukoilla Jumalaa avopäin. Opettaahan jo luontokin teille, että pitkä tukka on miehelle häpeäksi mutta naiselle kunniaksi. Pitkät hiukset on annettu naiselle hunnuksi. Jos joku kuitenkin väittää vastaan, niin sanon hänelle, ettei meillä ole sellaista tapaa eikä yleensäkään Jumalan seurakunnilla.

Naisen ”vallanalaisuuden merkki” edellisessä raamatunkäännöksessä on käännetty kreikankielisestä sanasta, jonka merkitys on; ”oikeus, valta”. Sanan merkityksestä on, Uuden Raamatun tietosanakirjan mukaan, paljon kiistelty. Uusi käännös kääntää sanan ”arvon merkiksi”, (joka on mielestäni parempi), koska tekstin yhteydessä olevilla sanoilla ”sentähden” ja ”siis” viitataan luomisjärjestykseen.

1. Kor. 11:10. (ed. käännös) Sen tähden vaimon tulee pitää päässään vallanalaisuuden merkki enkelien tähden.

1. Kor. 11:10. Naisen tulee siis pitää päässään arvonsa merkkiä enkeleiden takia.

Lopulta Paavalinkin mukaan tässä asiassa on kyse seurakuntajärjestyksestä eikä Jumalan käskystä.

-	Saako nainen opettaa? Tuleeko naisen olla vaiti seurakunnassa? Ja onko hänen pakko synnyttää lapsia pelastuakseen?

1. Tim. 2:8-15. Tahdon, että kun miehet rukoilevat, he kohottavat kätensä rukoukseen puhtain mielin, ilman vihaa ja ilman epäilyä. Samoin tahdon, että naisten kaunistuksena on hillitty esiintyminen, vaatimattomuus ja säädyllisyys - eivät tukkalaitteet, kultakorut, helmet tai kalliit vaatteet, vaan hyvät teot, niin kuin sopii naisille, jotka tunnustavat palvelevansa Jumalaa. Naisen tulee kuunnella opetusta, hiljaa ja kuuliaisena. Sitä en salli, että nainen opettaa, enkä sitä, että hän hallitsee miestä; hänen on elettävä hiljaisesti. Ensinhän luotiin Aadam ja sitten Eeva, eikä petetyksi joutunut Aadam, vaan nainen antoi pettää itsensä ja rikkoi käskyn. Lasten synnyttäjänä hän on kuitenkin pelastuva, jos vain pysyy uskossa ja rakkaudessa ja viettää hillittyä, Jumalalle pyhitettyä elämää.

Raamatussa puhutaan seurakunnan palvelijoista (diakonos) mm. Paavalin kirjoittamassa 1. kirjeessä Timoteukselle. Siinä ei tehdä eroa miehen ja naisen välillä.

1. Tim. 3:8-13. (Seurakunnanpalvelijoiden ominaisuudet) Myös seurakunnanpalvelijoiden on oltava arvokkaita ja vilpittömiä. He eivät saa käyttää liikaa viiniä eivätkä tavoitella omaa hyötyään. Heidän tulee tuntea uskon salaisuus ja pitää omatuntonsa puhtaana. Myös heidät on ensin tutkittava, ja kun heidät on todettu moitteettomiksi, he saavat ryhtyä hoitamaan tehtäväänsä. Samoin tulee naisten olla arvokkaita, eivätkä he saa puhua muista pahaa. Heidän on oltava raittiita ja kaikessa luotettavia. Seurakunnanpalvelijan on oltava yhden vaimon mies, ja hänen on pidettävä hyvää huolta lapsistaan ja perheväestään. Ne, jotka hoitavat virkansa hyvin, saavat arvostetun aseman ja voivat rohkeasti julistaa uskoa Kristukseen Jeesukseen.

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo tästä asiasta seuraavasti;

”Kristillisen seurakunnan alku on helluntaissa, jolloin vuodatettiin Pyhä Henki ja jaettiin hengellisiä lahjoja. Kaikki seurakunnan hengelliset tehtävät suoritetaan armolahjojen avulla. Sen vuoksi Uusi Testamentti ei tunne mitään vastakohtaisuutta armolahjojen ja palvelustehtävien (virkojen) välillä. Päinvastoin niillä toiminnoilla, joilla on viran luonne (virkaan asettamisineen), on edellytyksenä henkilökohtainen, virkaan liittyvä karisma (armolahja). Kuitenkin käy selvästi ilmi, että armolahjojen ja yleisen pappeuden perustalta nousee esiin erityisiä palvelustehtäviä eli virkoja, joilla erotuksena vapaista armolahjoista on virallinen asema seurakunnassa. On selvää, että seurakuntapalvelijan virka on tällainen virka.”

”Huomionarvoinen seikka on myös se, että seurakuntapalvelijan virka asetetaan aina seurakunnan kaitsijan (johtajan) viran yhteyteen ja mainitaan tämän rinnalla.”

”Seurakuntapalvelijoiden vaatimuksiin liittyy erikoisia kehotuksia, jotka todennäköisesti kohdistetaan naispuolisille diakoneille. … erityisesti heiltä kielletään panettelu, johon lähinnä naisilla on taipumus.”

Entä Paavalin ensimmäinen kirje Korinttilaisille, jossa Paavali sanoo, että ”naisten tulee olla vaiti seurakunnan kokouksissa”? Tosin hän aloittaa sanomalla, että jokaisella voi olla esim. opetus annettavanaan.

1. Kor. 14:26-40. (Järjestys seurakunnan kokouksissa) Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. …

Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala. Niin kuin on laita kaikissa pyhien seurakunnissa, naisten tulee olla vaiti seurakunnan kokouksissa. Heidän ei ole lupa puhua, vaan heidän on oltava kuuliaisia, niin kuin lakikin sanoo. Jos he tahtovat tietoa jostakin, heidän on kysyttävä sitä kotona omalta mieheltään, sillä naisen on sopimatonta puhua seurakunnan kokouksessa. Teidänkö luotanne Jumalan sana on lähtenyt liikkeelle? Tai onko se tullut pelkästään teidän luoksenne? Jos joku uskoo olevansa profeetta tai saaneensa muita Hengen lahjoja, hänen tulee tietää että tämä, mitä kirjoitan, on Herran käsky.

(jae 38) Jos joku ei tätä tunnusta, Jumala ei tunnusta häntä.

(jae 38 edellisen käännöksen mukaan) ”Mutta jos joku ei sitä ymmärrä, niin olkoon ymmärtämättä.”

(jae 38 englanninkielisten raamatuiden mukaan) But if any man is ignorant, let him be ignorant. (ignorant = tietämätön, oppimaton)

Veljet, tavoitelkaa siis profetoimisen lahjaa älkääkä estäkö kielillä puhumista. Kaiken on vain tapahduttava arvokkaasti ja hyvässä järjestyksessä.

Paavali perustelee ohjettaan seurakuntajärjestyksellä. Se, mitä Paavali sanoo Herran käskyksi, koskee seurakuntajärjestystä rikkovia naisia. Samalla Paavali myös ilmeisesti puhuu sitä samaa gnostilaista harhaoppia vastaan kuin 1. kirjeessään Timoteukselle (katso seuraava kohta).

Katkelma Lauri Thurénin kirjasta, Raamatun käyttöohje 2; (nainen pelastuu lastensynnyttämisen kautta):

1. Timoteuskirje – synnyttämällä taivaaseen?

Merkillisimpiä lauseita Raamatussa on väite: ”Nainen pelastuu lasten synnyttämisen kautta”, 1. Tim.2:15. Tarjosiko apostoli vaihtoehtoista reittiä pelastukseen?

Raamattua lukiessaan itse kukin kompastuu joskus käsittämättömiin ajatuksiin. Joku turvautuu silloin Lutherin neuvoon ”nostaa hattua ja jatkaa lukemista”. Uskonpuhdistaja ei kuitenkaan tarkoittanut, että Raamatusta kannattaisi valikoida vain itselle sopivat ja helposti aukeavat kohdat, päinvastoin.

Puhumalla hatusta Luther vastusti Raamatun tulkitsemista ”oman mielemme mukaan” eli itse keksittyjen selitysten avulla. Tuskinpa mikään muu synti voi olla meille enemmän esteeksi, hän totesi.

Usein juuri vaikeisiin kohtiin kätkeytyy suuria aarteita sille, joka jaksaa kaivaa. Raamattua ei kannata sensuroida sanomalla, että jokin kohta ei ole ”pelastuskysymys”. Vain viidessä kohdassa Paavali kertoo suoraan, miten joku pelastuu. Edellä mainittu Ensimmäisen Timoteuskirjeen jae on yksi niistä.

Apostolin ajatus ei aukea pähkäilemällä. Tuskin hän kehottaa hankkimaan lapsia vaikka väkisin, mutta vielä huonompi on hurskasteleva selitys. Sen mukaan naisen pitää synnyttää Jumalalle lapsia käännyttämällä ihmisiä uskoon. Mitä jos ei olekaan synnynnäinen evankelista? Hatusta tempaistuja ovat myös väitteet, että Paavali puhuu Mariasta, joka synnytti Jeesuksen, tai että hän puhuu tavallisesta synnyttämisestä, tai että nainen pelastuu lapsista huolimatta. Viesti kun on juuri päinvastainen: synnyttämisen avulla pelastutaan! Nykyinen kirkkoraamattu kiemurtaa irti ongelmasta pyöristämällä lauseen epämääräiseksi.

Vaikean raamatunkohdan selvittäminen kannattaa aina aloittaa lukemalla tekstiä sen ympäriltä ja miettimällä, mistä koko jaksossa keskustellaan. Mielenkiinto kasvaa, kun apostoli painottaa edellä, että – yllätys, yllätys – Aadam luotiin ennen Eevaa! Seuraava yhtä erikoinen uutinen on, että syntiinlankeemuksessa petetyksi joutui nainen eikä mies. Aivan kuin vastaanottajat eivät olisi koskaan kuulleet luomis- ja syntiinlankeemuskertomuksia. Lisäksi todetaan, että nainen ei saa opettaa ja hallita miestään. Samojen eriskummallisten lauseiden joukkoon kuuluu puhe pelastumisesta synnyttämisen avulla. Mikä niitä yhdistää?

Apostoli puhuu siis sellaisia ihmisiä vastaan, jotka ajattelevat toisin kuin hän. Tämän vastapuolen näkemyksiä voi yrittää hahmottaa hänen repliikkiensä pohjalta, kuin peilistä lukien. Timoteuskirjeen jakeista syntyy vaikutelma, jonka mukaan vastapuoli ajatteli, että luomiskertomus ja syntiinlankeemuskertomus menivät toisin kuin 1: Mooseksen kirjassa. Ensin luotiin Eeva ja ensin petettiin Aadam. Nykytilanteesta apostolin vastapuoli tuntuu ajattelevan, että naisen pitää toimia opettajana ja kieltäytyä synnyttämästä lapsia. Muuten hän ei pelastu. Tällaisia väitteitä näissä Timoteuskirjeen jakeissa ilmeisesti vastustetaan.

Tunnelma on kuin kuuntelisi, kun joku puhuu puhelimeen. Yhden osapuolen puheenvuoroista ei koko keskustelu hahmotu helpolla. Iso kysymys onkin: julistiko joku todellisuudessa tuollaista erikoista oppia?

Vähän myöhemmältä ajalta tunnetaan Johanneksen salainen kirja, gnostilaisväritteistä kristillisyyttä edustava teos. Se on kuin peilikuva 1. Timoteuskirjeen tekstistä. Toisin sanoen: Johanneksen salainen kirja kuvaa aika tarkkaan sellaista ajattelua, jota 1. Timoteuskirje vastustaa. Gnostilaishenkiselle kristillisyydelle oli tyypillistä selittää, että näkyvä maailma on kuin varjokuva, todellisuus on taivaassa.

(Johanneksen salaisen kirjan mukaan) Paha luojajumala Jaldabaot meni tekemään tämän maailman, ja mikä surkeinta; ihmisen. Jokaisen sydämessä kun on vangittuna hippunen taivaallista valoa eli sielu. Sielun päämäärä on vapautua maallisista kahleista ja kohota takaisin taivaaseen. Tätä varten tarvitaan opetusta ja tietoa eli gnosista.

Gnostilaiset arvelivat, että pelastuakseen sielun on parasta suhtautua torjuen kaikkeen aineelliseen, varsinkin jos jokin asia tuntuu hyvältä. Maalliset ilot ja nautinnot kiinnittävät ihmisen tähän maailmaan, eikä hän enää kaipaa taivaaseen. Ruumis on sielun vankila, eikä vankilaan saa rakastua! Mutta kun ihminen kieltäytyy ruoasta, juomasta, omaisuudesta, nukkumisesta ja seksistä, hän on oikealla tiellä.

Raskainta syntiä (Johanneksen salaisen kirjan mukaan) oli lasten synnyttäminen, sillä silloin lisää jumalallista valoa joutuu ruumiin vankilaan. Siksi synnyttäjä joutuu suoraan kadotukseen. Ettei näin kävisi, naisen olisi parasta muuttua niin mieheksi kuin mahdollista. Hänen pitäisi toimia seurakunnan opettajana ja jättää lapset synnyttämättä.

Tällaista oppia siis apostoli vastustaa. Hän kääntää vastapuolen iskulauseen reippaasti päälaelleen: ei nainen synnyttämällä kadotukseen joudu, vaan pikemminkin taivaaseen!

Gnostilaisväritteisen ajattelun taustalla oli Platonilta ammentava kansanfilosofia, kun taas alkuperäinen kristinusko nousi juutalaiselta pohjalta. Juutalaisuudessa Jumalan luomistyötä pidettiin hyvänä. Samaa todisti Luojan omakin laaduntarkkailu luomiskertomuksen mukaan, 1. Moos. 1:10-31. Kunnon juutalainen ei torjunut Jumalan antamia ”maallisia” lahjoja vaan ylisti ja kiitti häntä niiden tähden. Näin myös ensimmäiset kristityt ajattelivat. Ei ruumis ole sielun vankila vaan Pyhän Hengen temppeli!

Ensimmäisestä Timoteuskirjeestä huolimatta gnostilaisia maailmankielteisiä ajatuksia imeytyi kirkon uskoon. Paasto, köyhyys, naimattomuus ja elämänkielteisyys nousivat korkeaan kurssiin. Maallisia iloja karttavat uskovaiset ovat vieläkin muinaisten gnostilaisten hengenheimolaisia. Erikoisilta kuulostavilla kommenteillaan Ensimmäinen Timoteuskirje ohjaa tekemään toisin: ylistämään Jumalaa hänen lahjoistaan, joista lapset ovat arvokkaimpia.

Miehen ja naisen sama arvo käy hyvin ilmi myös Paavalin seuraavasta kirjoituksesta;

1. Kor. 7:14-16. Mies, joka ei usko, on uskovan vaimonsa pyhittämä, ja vaimo, joka ei usko, on uskovan miehensä pyhittämä. Muutenhan teidän lapsenne olisivat epäpuhtaita; nyt he kuitenkin ovat pyhiä. Mutta jos se puoliso, joka ei usko, tahtoo erota, niin erotkoon. Uskovaa veljeä tai sisarta ei tällaisessa tapauksessa sido mikään pakko. Jumala on kutsunut teidät elämään rauhassa. Ja mistä tiedät, vaimo, voitko pelastaa miehesi? Tai mies, mistä tiedät, voitko pelastaa vaimosi?

Voiko nainen olla seurakunnan johtajana?

Seurakunnan johtajan (kaitsijan) virka on eri tehtävä kuin seurakuntapalvelijan virka, Ison Raamatun tietosanakirjankin mukaan.

1. Tim. 3:1-7. (Seurakunnan johtajan ominaisuudet) Tämä sana on varma: joka pyrkii seurakunnan kaitsijan virkaan, tahtoo jaloon työhön. Seurakunnan kaitsijan tulee olla moitteeton, yhden vaimon mies, raitis, harkitseva, rauhallinen, vieraanvarainen ja taitava opettamaan, ei juomiseen taipuvainen, ei väkivaltainen eikä rahanahne, vaan lempeä ja sopuisa. Hänen on pidettävä hyvää huolta perheestään, kasvatettava lapsensa tottelevaisiksi ja saavutettava kaikkien kunnioitus. Jos joku ei osaa pitää huolta omasta perheestään, kuinka hän voisi huolehtia Jumalan seurakunnasta? Hän ei saa olla vastakääntynyt, jotta hän ei ylpistyisi eikä joutuisi tuomittavaksi Paholaisen kanssa. Hänen on nautittava myös ulkopuolisten arvonantoa, jottei hänestä puhuttaisi pahaa ja jottei hän lankeaisi Paholaisen virittämään ansaan.

Sitä, että seurakunnan johtajan tulisi olla mies, on perusteltu lähinnä seuraavilla seikoilla;

-	1. Tim. 3:2 kohdalla, ”yhden vaimon mies”,

-	luomisjärjestyksellä,

-	sillä, että Jumalakin haluaa kutsuttavan itseään isäksi,

Tämä kohta ei tosin kelpaa perusteluksi, sillä Jumala on Jumala ja me olemme ihmisiä. Jeesus nimenomaan varoitti kutsumasta ketään ihmistä isäksi (Matt. 23:9).

-	perinteillä (apostolitkin olivat miehiä).

Tämä kohta ei myöskään kelpaa perusteluksi, sillä apostolin armolahja voinee olla myös naisella (1. Kor. 12:28 ja 31).

Itse olen ratkaissut tämän asian siten, että toivoisin seurakunnan kaitsijan olevan mies. Jos joku nainen pyrkii (tai on jo valittu) tähän virkaan, jätän asian hänen ja Jumalan väliseksi asiaksi, koska Jumala ei anna minun ”tuomita” eikä ”halveksia” omaa palvelijaansa.

Room. 14:4-14. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. … Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle. Juuri sitä vartenhan Kristus kuoli ja heräsi elämään, että hän olisi niin kuolleiden kuin elävienkin Herra. Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. Onhan kirjoitettu: Niin totta kuin elän, sanoo Herra, jokainen polvi on notkistuva minun edessäni ja jokainen kieli on ylistävä Jumalaa. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan. Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta.

Asioita kuvataan Raamatussa melko usein naiseksi. Tällä ei halvenneta naista, vaan asia itse joko korottaa tai halventaa sisältönsä. Esim.; Israelia kuvataan vaimoksi ja seurakuntaa kuvataan Karitsan morsiameksi.

Isebel oli Vanhassa Testamentissa kuningas Ahabin puoliso, joka rakasti epäjumalien palvontaa ja vääryyttä. Kun jotain verrataan Isebeliin, on siinä vastaavia ominaisuuksia.

Ilm. 2:20-21. Mutta sitä en sinussa hyväksy, että suvaitset tuota naista, tuota Isebeliä, joka sanoo itseään profeetaksi ja johtaa opetuksellaan minun palvelijoitani harhaan, harjoittamaan siveettömyyttä ja syömään epäjumalille uhrattua lihaa. Olen antanut hänelle aikaa kääntyä, mutta hän ei halua luopua siveettömästä elämänmenostaan.

1. Kun. 16:30-31. Ahab, Omrin poika, teki enemmän kuin kukaan hänen edeltäjänsä sitä, mikä on väärää Herran silmissä. Ei siinä kyllin, että hän kulki Jerobeamin, Nebatin pojan, synneissä. Hän jopa otti vaimokseen Sidonin kuninkaan Etbaalin tyttären, Isebelin, ja ryhtyi palvelemaan ja kumartamaan Baalia.

Vanhan testamentin patriarkkojen aikana (jonkin tiedon mukaan) naiset olisi kirjoitettu omaisuusluetteloon. En tiedä pitääkö asia paikkansa. Seuraavat kohdat Raamatussa eivät kuitenkaan puolla sitä, että patriarkatkin olisivat syyllistyneet samaan;

-	Jobin kirjassa Jobin tyttäret saavat poikkeuksellisen aseman. Jobin pojista mainitaan vain lukumäärä mutta tyttäret mainitaan nimeltä (Job 42:13-14).

-	Selofhadin tyttäret perivät isänsä (4. Moos. 27:1-9).

Jumala valitsi naiset Jeesuksen ylösnousemuksen ensimmäisiksi todistajiksi (Matt. 28:1-10, Luuk. 24:19-24).

Jumala haluaa kutsuttavan itseään isäksi. Tämä ei vähennä naisen arvoa. Päinvastoin. Jeesus piti naista samanarvoisena miehen kanssa. Se käy ilmi mm. seuraavista Raamatun kohdista:

Mark. 3:31-35. Jeesuksen äiti ja veljet olivat saapuneet paikalle. He jäivät ulos seisomaan ja lähettivät hakemaan häntä. Hänen ympärillään istui paljon ihmisiä, ja hänelle tuotiin sana: "Äitisi ja veljesi ovat tuolla ulkona ja kysyvät sinua." Mutta Jeesus vastasi heille: "Kuka on äitini? Ketkä ovat veljiäni?" Hän katsoi ihmisiin, joita istui joka puolella hänen ympärillään, ja sanoi: "Tässä ovat minun äitini ja veljeni. Se, joka tekee Jumalan tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini."

Luuk. 8:1-3. Sen jälkeen Jeesus kulki kaupungista kaupunkiin ja kylästä kylään julistaen ilosanomaa Jumalan valtakunnasta. Hänellä oli seurassaan kaksitoista opetuslastaan sekä muutamia naisia, jotka hän oli parantanut taudeista ja vapauttanut pahojen henkien vallasta. Näitä olivat Magdalan Maria, josta hän oli ajanut ulos seitsemän pahaa henkeä, Johanna, jonka aviomies Kuusas oli Herodeksen korkeita virkamiehiä, sekä Susanna. Lisäksi oli monia muita naisia, ja kaikki nämä avustivat heitä omilla varoillaan.

Ehdonvallan asioissa Jeesus itse menetteli ”perinnäissääntöjen” mukaan, ettei aiheuttaisi turhaa mielipahaa, mutta ei vaatinut turhien perinnäissääntöjen ja laintulkintojen noudattamista toisilta (Matt. 17:27, Matt. 12:1-2, Matt. 12:9-12).

Entä se kohta, jossa sanotaan, että vaimon tulee olla kuuliainen miehelleen. Sitä kohtaa ei ole tarkoitettu yhdenkään miehen luettavaksi (ja väärinkäytettäväksi). Miehen luettavaksi on tarkoitettu seuraava kohta;

Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne.

Molemmat kohdat, sekä miehelle että vaimolle tarkoitetut, liittyvät aikaisempaan tekstiin koska kumpikin alkaa sanalla ”samoin”.

1. Piet. 2:13-3:9. (Kristitty ja esivalta) Taipukaa Herran vuoksi kaiken maallisen järjestyksen alaisuuteen: keisarin, koska hän on kaikkien yläpuolella, ja yhtä lailla käskynhaltijoiden, koska keisari on valtuuttanut heidät rankaisemaan pahantekijöitä ja palkitsemaan niitä, jotka tekevät hyvää. Jumalan tahto näet on, että te hyvää tekemällä panette sulun ymmärtämättömien ihmisten typerille puheille. Ja näin tehkää vapaiden tavoin - älkää niin kuin ne, joilla vapaus on pahuuden verhona, vaan niin kuin Jumalan orjat. Palvelijat, kunnioittakaa isäntiänne ja olkaa heille kuuliaisia, ei ainoastaan hyville ja lempeille, vaan myös epäoikeudenmukaisille. Armoahan se on, jos joku omassatunnossaan Jumalaan sidottuna joutuu syyttömästi kestämään kärsimyksiä. Mitä erinomaista siinä on, jos te kestätte silloin, kun teitä kuritetaan tehtyänne väärin? Jos te sen sijaan kestätte silloin, kun joudutte kärsimään tehtyänne oikein, se on Jumalalta teille tulevaa armoa. Sillä siihen teidät on kutsuttu. Kärsihän Kristuskin teidän puolestanne ja jätti teille esikuvan, jotta seuraisitte hänen jälkiään. - Hän ei syntiä tehnyt, hänen suustaan ei valhetta kuultu. Häntä herjattiin, mutta hän ei vastannut herjauksella, hän kärsi, mutta ei uhkaillut, vaan uskoi itsensä oikeamielisen tuomarin haltuun. Itse, omassa ruumiissaan, hän "kantoi meidän syntimme" ristinpuulle, jotta me kuolisimme pois synneistä ja eläisimme vanhurskaudelle. "Hänen haavansa ovat teidät parantaneet." Te olitte "eksyksissä niin kuin lampaat", mutta nyt te olette palanneet sielujenne paimenen ja kaitsijan luo.

Samoin te, vaimot, olkaa kuuliaisia miehellenne, jotta myös ne miehet, jotka ehkä eivät usko Jumalan sanaan, nyt vaimonsa elävällä esimerkillä ilman sanojakin voitettaisiin, kun he näkevät teidän elävän jumalanpelossa puhdasta elämää. Älkää pitäkö tärkeänä ulkonaista kaunistusta, älkää hiuslaitteita, kultakoruja tai hienoja vaatteita. Teidän kaunistuksenne olkoon katoamatonta: salassa oleva sydämen ihminen, lempeä ja sävyisä henki. Tämä on Jumalan silmissä kallisarvoista. Näin kaunistivat itsensä entisajankin pyhät vaimot, jotka panivat toivonsa Jumalaan. He olivat miehilleen kuuliaiset - Saarakin oli kuuliainen Abrahamille ja kutsui häntä herraksi. Ja Saaran tyttäriä tekin olette, kun teette hyvää ettekä anna minkään uhkailun pelottaa itseänne.

Samoin te, miehet, eläkää vaimonne kanssa ymmärtäväisesti, muistaen, että hän on heikompi osapuoli. Osoittakaa hänelle kunnioitusta, sillä hän on yhtä lailla armon ja elämän perillinen. Näin ei mikään tule esteeksi rukouksillenne. Ja lopuksi: olkaa kaikki yksimielisiä, jakakaa toistenne ilot ja surut, rakastakaa toisianne ja olkaa hyväsydämisiä ja nöyriä. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen.

Entä se kohta, jossa moititaan ”vaimon nalkutusta”?

Sananl. 19:13. Tyhmä poika on isänsä riesa, nalkuttava vaimo kuin vuotava katto.

Tähän voisi sanoa, että;

Mies, jos omakotitalosi katto vuotaa, totta kai sinä menet ja paikkaat sen. Et sinä lähde työtä karkuun. Mutta kun talosi katto vuotaa tällä toisella tavalla, miksi pakenet kapakkaan tai töihin työpaikallesi. Erik Ewalds (edesmennyt pappi, psykologi ja sielunhoitaja) on sanonut aika kivasti; Vaimo nalkuttaa siksi, että hänellä on asiaa. Yleensä tapahtuu niin, että kun kuuntelet, nalkutuskin vähenee.

Yhteenvetona voisi sanoa, että sydämemme kovuuden tähden me itse luemme Raamattua tarkoitushakuisesti ja etsimme sieltä kohtia, jotka omasta asiayhteydestään irti reväistynä näyttäisivät puoltavan meidän omaa vallanhaluamme ja oikeassa olemisen pakkoamme. Käsityksestämme me sitten pidämme kiinni, koska se on tuttu ja ”turvallinen” ja siirrämme sen eteenpäin.

Puhakka - Jeesus opettajana

Muistiinpanot Ilkka Puhakan luennoista Vihdissä 2019

Oheisena tekemiäni muistiinpanoja. Osan Puhakan käsittelemistä asioista olen unohtanut ja osaa olen käsitellyt laajemmin. Tekstissä olevat virheet ovat minun. Pyrin kuitenkin tuomaan oleellisimmat kuulemani asiat esiin.

27.2.	Maailma, johon Jeesus syntyi

6.3.	Hän puhui, niin kuin se, jolla on valta

13.3.	Vuorisaarna aikalaisten silmin

20.3.	Jeesuksen identiteetti

Maailma, johon Jeesus syntyi

Meillä länsimaalaisen maailmankuvan omaavilla ei ole oikeaa kuvaa siitä ajasta ja ympäristöstä, jossa Jeesus eli. Me tulkitsemme Raamatun sanomaa omasta maailmankuvastamme käsin. Siihen on ensin ollut vaikuttamassa kreikkalainen maailmankatsomus, sen jälkeen kristilliset aatteet ja lopuksi 1700 luvulta lähtien valistusaate, joka liian monessa pyrkii mitätöimään kristillisyyden.

Kun luemme Jeesuksen syntymästä kertovaa kohtaa Matteuksen evankeliumista, miten me sen ymmärrämme?

Matt. 1:18-24. Jeesuksen Kristuksen syntymä tapahtui näin. Maria, Jeesuksen äiti, oli kihlattu Joosefille. Ennen kuin heidän liittonsa oli vahvistettu, kävi ilmi, että Maria, Pyhän Hengen vaikutuksesta, oli raskaana. Joosef oli lakia kunnioittava mies mutta ei halunnut häpäistä kihlattuaan julkisesti. Hän aikoi purkaa avioliittosopimuksen kaikessa hiljaisuudessa. Kun Joosef ajatteli tätä, hänelle ilmestyi yöllä unessa Herran enkeli, joka sanoi: "Joosef, Daavidin poika, älä pelkää ottaa Mariaa vaimoksesi. Se, mikä hänessä on siinnyt, on lähtöisin Pyhästä Hengestä. Hän synnyttää pojan, ja sinun tulee antaa pojalle nimeksi Jeesus, sillä hän pelastaa kansansa sen synneistä." Tämä kaikki tapahtui, jotta kävisi toteen, mitä Herra on profeetan suulla ilmoittanut: - Katso, neitsyt tulee raskaaksi ja synnyttää pojan, ja hänelle annetaan nimeksi Immanuel - se merkitsee: Jumala on meidän kanssamme. Unesta herättyään Joosef teki niin kuin Herran enkeli oli käskenyt ja otti Marian vaimokseen.

Tekstistä ei ilmene, että Joosef oli raivoissaan, vaikka siinä on käytetty samaa ilmaisua kuin Herodeksesta, joka joutui itämaan tietäjien pettämäksi. Kihlaus nimittäin oli jo sitova, meidän avioliittoamme vastaava. Morsian vain odotti isänsä kodissa sitä, että sulhanen tulisi hakemaan hänet yhteiseen kotiin.

Matt. 2:16. Kun Herodes huomasi, että tietäjät olivat pitäneet häntä pilkkanaan, hän raivostui.

Koska Joosef oli lakia kunnioittava mies, niin kuin Raamattu sanoo, hänen menettelynsä olisi ollut Mooseksen lain mukainen.

5. Moos. 22:20-21. "Jos taas miehen esittämä väite pitää paikkansa eikä voida näyttää toteen, että tyttö oli koskematon, vanhimpien tulee viedä tyttö isänsä talon ovelle ja kaupungin miesten on kivitettävä hänet hengiltä; hän on harjoittanut haureutta ja tuottanut häpeää isänsä talolle ja koko Israelille. Hävittäkää paha keskuudestanne.

Jos enkeli ei olisi ilmestynyt Joosefille ja kertonut viestiä Jumalalta, olisi Marian kohtalo voinut olla "pitkä matka" sukulaismiehen kanssa, jolta matkalta sukulaismies olisi palannut yksin. Näitä ns. kunniamurhia tapahtuu Israelia ympäröivissä maissa edelleenkin.

Kun arameankieltä täysin vastaavia sanoja ei löydy kreikan- ja latinankielistä eikä muistakaan kielistä, joutuu kääntäjä valitsemaan omasta mielestään vastaavan. Tällöin Raamatun kääntäjällä oleva ennakkokäsitys pääsee vaikuttamaan lopputulokseen. Jeesuksen syntymän aikana ei noudatettu länsimaista oikeuskäytäntöä, eikä pitkään aikaan vielä sen jälkeenkään. Länsimainen oikeuskäytäntö syntyi vähitellen vasta kristillisyyden vaikutuksesta. Jeesukseen Jumalan Poikana uskovat kristityt eivät esim. enää jättäneet ei-toivottuja vauvoja heitteille kuolemaan. He olivat myös muista poiketen yksiavioisia ja pitivät avioliittoa pyhänä.

Jumala ilmoitti Joosefille, että Jeesus "pelastaa kansansa sen synneistä".
Eivät israelilaiset odottaneet synneistä pelastajaa. He toivoivat messiasta, joka vapauttaisi heidät Rooman vallan alta. Raamatussa on kyllä kerrottu molemmista, sekä kärsivästä Messiaasta että voittoisasta Messias-kuninkaasta. Israelilaiset kaipasivat vapauttajaa – mutta ei synneistään – vaan miehittäjästä.
Lisäksi tiedossa oli Danielin Jumalalta saama aika 70 vuosiviikosta (7x70 vuotta), joka oli päättymässä, joten messiasta todella odotettiin.

Dan. 9:22-24. Hän (enkeli Gabriel) neuvoi minua ja sanoi: "Daniel, nyt olen tullut ohjaamaan ymmärrystäsi oikeaan. Heti kun aloit rukoilla, lähti liikkeelle sana, ja minä tulin kertomaan sen sinulle, sillä Jumala rakastaa sinua. Kuuntele siis tarkoin tätä sanaa, niin ymmärrät näkysi: - Seitsemänkymmentä vuosiviikkoa on määrätty kansallesi ja pyhälle kaupungillesi. Sitten jumalattomuus päättyy, synnistä tulee loppu, pahat teot sovitetaan, ikuinen oikeudenmukaisuus saatetaan voimaan, näky ja profetia sinetillä vahvistetaan ja kaikkeinpyhin voidellaan.

Rabbit, jotka eivät hyväksyneet Jeesusta Messiaakseen, joutuivat toteamaan; "Meidän syntiemme vuoksi kävi niin kuin kävi." Aika jolloin Messiaan olisi pitänyt saapua, oli mennyt ja Jerusalemin temppelikin oli hävitetty, joten Messias ei enää voinut enää edes tulla temppeliinsä. Tämän jälkeen juutalaisuudessa syntyi tulkinta, että Israelin kansa olisi tämä "kärsivä Herran palvelija".

Israelissa oli Jeesuksen aikana erilaisia ryhmittymiä;

Ylipapillinen puolue, saddukeukset. He pitivät vain viittä Mooseksen kirjaa pyhinä kirjoituksina. He eivät uskoneet esim. enkeleihin. Ylipappi Hannas, joka juutalaisille oli ylipappi kuolemaansa saakka, piti puolueessa valtaa käsissään. Roomalaiset pitivät ylipappeutta arvonimenä, joka piti ostaa. Niinpä ylipapillinen suku "kierrätti" arvonimeä omassa keskuudessaan. Tämän vuoksi ylipappina oli myös Kaifas.

Ylipapillinen suku oli kehittänyt keinot hyötyä rahallisesti temppelipalveluksesta.

Fariseusten puolue. Fariseukset ja kirjanoppineet pitivät pyhinä myös muita Vanhan testamentin kirjoituksia. Fariseukset kulkivat kansan parissa ja olivat kansan suosiossa. Fariseuksia oli Puhakan mukaan noin 3000 henkeä.

Herodeksen kannattajat, jotka olivat myötämielisiä valloittajalle.

Selootit, kiivailijat, tikarimiehet. He pyrkivät väkivalloin vastustamaan Rooman miehitystä.

Qumraniin vetäytyneet, muista erottautuneet.
Johannes kastaja ei ollut qumranilainen, vaikka joku tutkija niin väittääkin (kastekäytäntö ja opetus poikkesivat täysin toisistaan).

Sitten oli tavallinen kansa, joka huokasi Rooman ikeen alla.

Israelilaisille oli annettu jonkinasteinen itsemääräämisoikeus, lähinnä uskonnollisissa asioissa. Sitä käytti 70 jäsenestä koostuva neuvosto, sanhedrin. Neuvostoa johti ylipappi. Roomalaiset olivat pidättäneet tietyt asiat itselleen. Tällainen oli mm. kuolemantuomion julistaminen.

Rooman käskynhaltijat olivat lähes poikkeuksetta julmia. Pontius Pilatuksesta mm. kerrotaan, että hän oli keisarin vapauttama orja, jolla oli orjan luonne ja lähes rajoittamaton valta. Herodes Suuri oli julma ja vainoharhainen. Hän mm. tapatti vaimonsa ja kaksi poikaansa. Yksi Rooman keisareista olikin todennut, että hän haluaisi mieluummin olla sika Herodeksen karsinassa kuin hänen poikansa. Herodes -suku oli idumealainen ja siksikään juutalaiset eivät hyväksyneet / arvostaneet heitä.

Puhakka vertasi Israelin ja Rooman tilannetta hiiren hännän päällä seisovaan elefanttiin. Kun nyt joku tulee ja sanoo tälle hiirelle jonka hännän päällä elefantti seisoo, että sinun, hiiri, on tehtävä parannus, on sanomaa mahdotonta ottaa vastaan. Viha miehittäjää kohtaan estää sen. Tämä viha oli imetty jo äidinmaidossa. "Minunko tässä pitäisi parannusta tehdä, mene sanomaan se tuolle elefantille."

Ja kuitenkin juuri hiiren olisi tehtävä parannus – vihastaan.

Tämän vuoksi Jeesuksen opetuslapsetkaan eivät kyenneet ottamaan vastaan sitä opetusta, kun Jeesus puhui kärsimisestään ja kuolemastaan. Olihan Jeesus ihmetöillään osoittanut olevansa kuninkaaksi kelpaavaa messiasainesta, joka kykenisi kyllä vapauttamaan Israelin Rooman vallan alta.

Matt. 16:21-23. Tästä lähtien Jeesus alkoi puhua opetuslapsilleen, että hänen oli mentävä Jerusalemiin ja kärsittävä paljon kansan vanhimpien, ylipappien ja lainopettajien käsissä. Hänet surmattaisiin, mutta kolmantena päivänä hän nousisi kuolleista. Pietari veti hänet erilleen ja alkoi nuhdella häntä: "Jumala varjelkoon! Sitä ei saa tapahtua sinulle, Herra!" Mutta hän kääntyi pois ja sanoi Pietarille: "Väisty tieltäni, Saatana! Sinä tahdot saada minut lankeamaan. Sinun ajatuksesi eivät ole Jumalasta, vaan ihmisestä!"

Luuk. 19:11. Niille, jotka olivat tätä kuulemassa, Jeesus esitti vielä vertauksen, koska hän oli jo lähellä Jerusalemia ja monet luulivat Jumalan valtakunnan ilmestyvän aivan kohta.

Jeesuksen kuolema ristillä sai opetuslapsien uskon romahtamaan.

Luuk. 24:20-21. Meidän ylipappimme ja hallitusmiehemme luovuttivat hänet (Jeesuksen) tuomittavaksi kuolemaan ja ristiinnaulitsivat hänet. Me kuitenkin olimme eläneet siinä toivossa, että hän olisi se, joka lunastaa Israelin.

Jeesuksen ylösnouseminen kuolleista ja Pyhän hengen vuodatus helluntaina muutti kuitenkin kaiken. Vasta niiden tapahtumien jälkeen opetuslapset käsittivät, että Jeesuksen piti tulla ensin kuolemaan kansansa syntien vuoksi. Jeesuksen tulo kuninkaana, josta Raamattu myös puhuu, tulisi tapahtumaan myöhemmin.

Siihenkin aikaan jutut kiersivät kansan keskuudessa, ei siihen somea tarvittu. Kun Jeesukselle tultiin kertomaan Pilatuksen surmaamista galilealaisista, olisi normaali vastaus ollut; "Sellaisia *** ne miehittäjät ovat."

Luuk. 13:1-5. Juuri siihen aikaan Jeesuksen luo tuli ihmisiä, jotka kertoivat Pilatuksen surmauttaneen uhraamaan tulleita galilealaisia, niin että heidän verensä oli sekoittunut uhrieläinten vereen. Jeesus sanoi siihen: "Luuletteko, että he olivat suurempia syntisiä kuin kaikki muut galilealaiset, koska saivat tuollaisen lopun? Eivät suinkaan - samalla tavoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny. Entä ne kahdeksantoista, jotka saivat surmansa, kun Siloan torni sortui heidän päälleen? Luuletteko, että he olivat syyllistyneet johonkin pahempaan kuin muut jerusalemilaiset? Eivät suinkaan - yhtä lailla te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny."

Jonkin tiedon mukaan Siloan tornissa olisi ollut kysymys Pilatuksen rakennuttamasta vesijohtoon liittyvästä tornipilarista, johon hän olisi ottanut varoja temppelin rahastosta. (Puhakka vain mainitsi, että "ne 18 –juttu" viittaa Jumalaan.)

Vastauksessaan Jeesus puuttui kahteen asiaan;

Ihmisten luuloon, että vastoinkäymiset ovat aina synnin seurausta.
Jeesus kysyikin; "Luuletteko, että he olivat suurempia syntisiä kuin kaikki muut galilealaiset, koska saivat tuollaisen lopun?" Tämä ihmisten luulo käy ilmi esim. Joh. 9:2 kohdasta;

Joh. 9:1-2. Tien sivussa Jeesus näki miehen, joka oli syntymästään saakka ollut sokea. Opetuslapset kysyivät häneltä: "Rabbi, kuka on tehnyt sen synnin, jonka vuoksi hän on syntynyt sokeana? Hän itsekö vai hänen vanhempansa?"

Siihen, että ihmiset pitivät galilealaisia huonompina kansalaisina, "maalaisjuntteina". "Samalla tavoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny". Tämä käy ilmi esim. Joh. 7:52 kohdasta;

Joh. 7:50-52. Silloin Nikodemos, joka itse oli fariseus ja oli aiemmin käynyt tapaamassa Jeesusta, sanoi: "Eihän meidän lakimme mukaan ketään voi tuomita, ennen kuin on kuultu häntä ja otettu selville, mitä hän on tehnyt." Mutta toiset sanoivat hänelle: "Taidat olla itsekin Galileasta. Tutki kirjoituksia, niin opit, ettei Galileasta tule profeettaa."

Jeesus käänsi huomion miehittäjän pahoista teoista läsnä olevien ihmisten omiin tekoihin ja asenteisiin.

Hän puhui, niin kuin se, jolla on valta

Tieto – ymmärrys?

Joku voi lukea Raamatun läpi useampaankin kertaan mutta on Jumalan sanasta aivan pihalla. Me emme ymmärrä Raamattua oikein, ellemme pääse käsiksi siihen alkuperäiseen, arameankieliseen tilanteeseen Rooman julman vallan alla, jolla kielellä ja jossa tilanteessa Jeesus opetti.

Kuuntelin kun oopperalaulaja Martti Talvelaa haastateltiin. Hän kertoi uransa alkuvaiheista, kun hän opetteli saksankielisiä sanoja ulkoa ymmärtämättä niistä mitään. Kun hän harjoituksissa oli unohtanut sanat, meinasi kapellimestari heittää hänet ulos. Silloin joku oli sanonut kapellimestarille; "Anna hänen jatkaa, hän nimittäin laulaa ihan kelvollisesti."

Onneksi Jumala ei heitä meitä ulos, vaikka emme puhukaan oikein ja oikealla tavalla. Hän opettaa meitä, usein juuri vastoinkäymisten kautta, ymmärtämään sanaansa. Vasta kun kokemuksen kautta tiedämme, mitä joku asia merkitsee, kykenemme välittämään siitä jotain muille.

Puhakka käytti vertauskuvana rakastumista.

Vain se, joka on itse kokenut rakastumisen huuman, tietää millaista se on. Muut voivat kyllä puhua tunnemyrskystä, hormoneista ja pään sekaisin olosta, mutta vain hän, joka itse on kokenut rakastumisen, tietää millaista on olla rakastunut.

Jumalan armokin avautuu ainoastaan näin, armon kokemisen kautta. Ellei ihminen ensin koe olevansa syntinen, ei hän koe myöskään tarvitsevansa armoa. Julistus armosta on silloin vain pään tietoa. Kyllä Pyhä Henki osaa näyttää todeksi synnin myös niille, jotka syntymästään asti ovat olleet Kristuksen seurassa, sillä jokainen kyllä syyllistyy syntiin ainakin ajatusten ja laiminlyöntien tasolla.

Ihminen ei ole syntinen siksi, että hän on tehnyt syntitekoja. Ihminen tekee syntitekoja siksi koska hän on syntinen.

Jeesuksen ajan juutalaisilla syntikäsitys perustui Mooseksen lakiin (10 käskyä).

3. Moos. 18:5. Pitäkää minun lakini ja käskyni. Jokaiselle, joka niitä noudattaa, ne antavat elämän. Minä olen Herra.

5. Moos. 27:26. "'Kirottu on jokainen, joka ei tunnusta tämän lain käskyjä eikä elä niiden mukaisesti.'

Etteivät tulisi vahingossa rikkoneeksi 10 käskyä vastaan, olivat rabbit, lainopettajat, tehneet vuosien saatossa ns. "lain aitauksen", jossa selitettiin, mitä käskyillä tarkoitettiin. Näitä sanottiin vanhinten perinnäissäännöiksi. Esim. kun kolmas käsky (länsimaissa 2 käsky) kieltää käyttämästä Jumalan nimeä väärään tarkoitukseen, pelasivat lainopettajat varman päälle. He eivät lausuneet Jumalan nimeä, JHVH, ollenkaan. Puhakan mukaan oikean lausumistavan tiesi vain ylipappi. Jumalan nimi kierrettiin sanomalla sen kohdalla esim. sana "ylistetty" tai "korkein". Kun rabbit opettivat, he viittasivat aikaisemmin eläneiden tunnettujen rabbien lausumiin – alkaen Mooseksesta.

5. Moos. 24:1 edellinen käännös. Jos joku ottaa vaimon ja nai hänet ja vaimo ei häntä enää miellytä, sentähden että mies on tavannut hänessä jotakin häpeällistä, ja hän kirjoittaa hänelle erokirjan …

Koska Mooses ei ollut selittänyt tarkemmin, mitä tämä jotakin häpeällistä tarkoitti, rabbit tulkitsivat sitä. Rabbi Hillel opetti, että vaimon sai hylätä jo pohjaan palaneen ruoan vuoksi. Rabbi Shammain opetus oli tässä asiassa lähempänä Jeesusta, sillä hän opetti että vaimon sai hylätä vain aviorikoksen vuoksi.

Jeesukselta kysyttiin myös tätä asiaa. Jeesus ei vedonnut Mooseksen sanoihin vaan "minä sanon teille".

Matt. 19:3-9. Hänen luokseen tuli myös fariseuksia, jotka halusivat panna hänet koetukselle ja kysyivät: "Saako mies hylätä vaimonsa mistä syystä tahansa?" Hän vastasi heille: "Ettekö ole lukeneet, että Luoja alun perin teki ihmisen mieheksi ja naiseksi?" Ja hän jatkoi: "Sen tähden mies jättää isänsä ja äitinsä ja liittyy vaimoonsa, niin että nämä kaksi tulevat yhdeksi lihaksi. He eivät siis enää ole kaksi, he ovat yksi. Ja minkä Jumala on yhdistänyt, sitä älköön ihminen erottako." Fariseukset kysyivät häneltä: "Miksi sitten Mooses on säätänyt, että jos mies hylkää vaimonsa, hänen on annettava tälle erokirja?" Hän vastasi: "Mooses antoi teille luvan hylätä vaimonne, koska te olette niin kovasydämisiä. Mutta alun perin ei ollut niin. Minä sanon teille: se, joka hylkää vaimonsa muun syyn kuin haureuden tähden ja menee naimisiin toisen kanssa, tekee aviorikoksen.

Jeesus opetti avioliitostakin toisin kuin muut fariseukset ja kirjanoppineet. Fariseukset olivat laskeneet rimaa (lain vaatimustasoa) sellaiselle tasolle, jossa he kuvittelivat voivansa noudattaa sitä. Jeesus sen sijaan nosti riman niin korkealle, että kukaan ei voi sitä ylittää.

Matt. 5:27-28. "Teille on opetettu tämä käsky: 'Älä tee aviorikosta.' Mutta minä sanon teille: jokainen, joka katsoo naista niin, että alkaa himoita häntä, on sydämessään jo tehnyt aviorikoksen hänen kanssaan.

Rabbi Shammain luo tuli kysyjä, joka sanoi; "Opeta minulle koko laki sinä aikana kun seison tässä yhdellä jalalla". Shammai työnsi kysyjän sauvallaan pois.

Kysyjä meni rabbi Hillelin luo ja kysyi samaa asiaa. Hillel vastasi: "Sitä, mitä et halua itsellesi tehtävän (itse vihaat), älä tee muille. Tämä on koko laki, muu on sen selitystä. Nyt, mene ja opi."

Jeesuksen ajan rabbit opettivat passiivista lain noudattamista. Ellei tehnyt mitään, ei tehnyt syntiäkään.

Jeesus opetti tässäkin asiassa toisin.

Matt. 6:12. "Kaikki, minkä tahdotte ihmisten tekevän teille, tehkää te heille. Tässä on laki ja profeetat.

Jeesus lähti siitä tosiasiasta, että ihmisen sydän, sisin, on lähtökohtaisesti syntinen. Passiivisuuskin on jo syntiä, se että voisi auttaa mutta ei auta.

Jeesus ei vedonnut aikaisempien rabbien opetuksiin, ei edes Moosekseen. Hän opetti toisin. "Teille on opetettu - Mutta minä sanon teille."

Luuk. 4:31. Jeesus meni sitten Kapernaumin kaupunkiin, joka on Galileassa. Hän opetti siellä sapattina, ja ihmiset olivat hämmästyksissään hänen opetuksestaan, sillä hän puhui niin kuin puhuu se, jolla on valta.

Matt. 5:20. Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Matt. 5:43. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta,

Rikkaat pystyivät paljon paremmin noudattamaan vanhinten perinnäissääntöjä kuin köyhät, koska huomio kiinnitettiin siihen, ettei tekisi mitään väärää. Sen väärän kun voi teettää köyhillä ja palkollisilla. Tästä pari esimerkkiä;

Rikas kykeni antamaan kymmenykset siitäkin mitä osti (Luuk. 18:9-14). Hän teki niin, etteivät kymmenykset olisi vahingossa jääneet maksamatta, jos vaikka myyjä olisi ne unohtanut. Köyhällä ei ollut tähän varaa.

Saiko köyhälle antaa almuja sapattina? Tästäkin oli olemassa sääntö. Kun kerjäläinen tuli pyytämään almua, oli kerjäläisen itsensä laitettava käsi oven sisäpuolelle ja otettava almu isännän kädestä. Tällöin syyllinen sapatin rikkomiseen ei ollut isäntä vaan kerjäläinen.

Vaikka kansa suhtautui fariseuksiin myötämielisesti, käy varsinkin rikkaiden fariseusten asenne kansaa kohtaan ilmi esim. Joh. 7:47-49 kohdasta.

Joh. 7:47-49. Silloin fariseukset sanoivat (Jeesusta pidättämään lähetetyille miehille): "Oletteko tekin antaneet eksyttää itsenne? Onko kukaan hallitusmies uskonut häneen? Tai yksikään fariseus? Tuo rahvas ei tiedä laista mitään - kirottuja kaikki!"

Edellä oleva tapahtuma sattui Jerusalemissa lehtimajajuhlan päätöspäivänä. Valkoisiin pukeutunut pappiskulkue haki ruukuissa vettä Siiloan altaalta ja valeli sen temppeliin kansanjoukon seuratessa hiljaa toimitusta. Juuri silloin Jeesus huusi nämä sanansa (Joh. 7:37-38);

Joh. 7:37-43. Juhlan suurena päätöspäivänä Jeesus nousi puhumaan ja huusi kovalla äänellä: "Jos jonkun on jano, tulkoon minun luokseni ja juokoon! Joka uskoo minuun, 'hänen sisimmästään kumpuavat elävän veden virrat', niin kuin kirjoituksissa sanotaan."

Tällä Jeesus tarkoitti Henkeä, jonka häneen uskovat tulisivat saamaan. Vielä ei Henki ollut tullut, koska Jeesusta ei vielä ollut kirkastettu.

Jeesuksen sanat kuultuaan jotkut väkijoukosta sanoivat: "Tämän täytyy olla se profeetta." Toiset sanoivat: "Hän on Messias." Mutta toiset epäilivät: "Ei kai Messias Galileasta tule! Kirjoituksissahan sanotaan, että Messias on Daavidin jälkeläinen ja tulee Betlehemistä, Daavidin kotikaupungista." Näin ihmiset alkoivat kiistellä hänestä.

Jeesusta pidättämään lähetetyt miehet palasivat tyhjin käsin todeten; "Yksikään ihminen ei ikinä ole puhunut sillä tavoin kuin hän" (Joh. 7:46).

Esimerkki rikkaan suhtautumisesta lain noudattamiseen käy ilmi Markuksen evankeliumista.

Mark. 10:17-27. Kun Jeesus lähti jatkamaan matkaansa, muuan mies tuli juoksujalkaa, polvistui hänen eteensä ja kysyi: "Hyvä opettaja, mitä minun pitää tehdä, jotta perisin iankaikkisen elämän?" Jeesus vastasi hänelle: "Miksi sanot minua hyväksi? Ainoastaan Jumala on hyvä, ei kukaan muu. Käskyt sinä tiedät: älä tapa, älä tee aviorikosta, älä varasta, älä todista valheellisesti, älä riistä toiselta, kunnioita isääsi ja äitiäsi." "Opettaja, kaikkea tätä olen noudattanut nuoresta pitäen", vastasi mies. Jeesus katsahti häneen, rakasti häntä ja sanoi: "Yksi sinulta puuttuu. Mene ja myy kaikki, mitä sinulla on, ja anna rahat köyhille, niin sinulla on aarre taivaassa. Tule sitten ja seuraa minua." Mies synkistyi näistä sanoista. Hän lähti surullisena pois, sillä hänellä oli paljon omaisuutta.

Jeesus kääntyi, katsoi opetuslapsiinsa ja sanoi: "Kuinka vaikea onkaan niiden, jotka paljon omistavat, päästä Jumalan valtakuntaan!" Opetuslapset hämmästelivät hänen sanojaan, mutta Jeesus jatkoi: "Lapseni, Jumalan valtakuntaan on todella vaikea päästä. Helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." Opetuslapset olivat yhä enemmän ihmeissään ja kyselivät toisiltaan: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

Jotkut luulevat, että Jerusalemissa olisi joskus ollut neulansilmä –niminen portti, mutta sellaista ei ole koskaan ollut. Tämän harhaluulon keksijä ja ajankohta tiedetään.

Jotkut taas luulevat, että kyseessä olisi käännösvirhe, sillä sanat kameli ja köysi ovat arameassa lähellä toisiaan. Tälläkin yritetään vain vesittää Jeesuksen sanomaa, sillä köydenhän saa neulansilmästä läpi lanka kerrallaan.

Rikas tuli Jeesuksen luo ja kysyi; "mitä minun pitää tehdä, jotta perisin iankaikkisen elämän?" Hän oli jo omasta mielestään tehnyt tarpeeksi; "älä tapa, älä tee aviorikosta, älä varasta, älä todista valheellisesti, älä riistä toiselta, kunnioita isääsi ja äitiäsi - kaikkea tätä olen noudattanut nuoresta pitäen". Hän joko halusi tietää, mitä Jeesus opetti tai oliko Jeesuksella jokin lisätehtävä hänelle.

Jeesus ei antanut lisätehtävää vaikka kehotus omaisuuden myymiseksi kuulostaa siltä. Jeesus teki iankaikkiseen elämään pääsyn rikkaalle miehelle täysin mahdottomaksi. Jos rikas olisi myynyt omaisuutensa, myös maaomaisuutensa, ja luopunut rahoistaan, hän, hänen perheensä ja koko hänen varassaan oleva suku olisi menettänyt kansalaisoikeutensa. Puhakan mukaan kansalaisoikeus oli riippuvainen maaomaisuudesta. Jeesus siis pyysi miestä tekemään sellaisen teon, johon mies ei kyennyt. Jeesuksen tarkoitus oli osoittaa taivaaseen pääsy omin voimin mahdottomaksi.

Kun opetuslapset kuulivat tämän, he ihmettelivät; "Kuka sitten voi pelastua", jos kerran rikaskaan, jolla on siihen paremmat edellytykset, ei voi?

Tähän Jeesus vastasi, että; "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

Alkutekstissä on sana, joka suomennetaan sanoilla "köyhä, nöyrä, ahdistettu". Puhakan mukaan sanalla on myös merkitys "rehellinen". Rehellinen siinä mielessä, että tunnustaa oman tilanteensa – että on köyhä suhteessa Jumalaan. Tämä on todellista nöyryyttä.

Puhakan mukaan synagogakielessä "köyhä" –sanan yksi merkitys oli "pelastukseen kelpaamaton".

Nämä köyhät Jeesus nyt julistaa autuaiksi. Autuas on tässä merkityksessä Jumalalle kelpaava (ei pelkästään onnellinen, niin kuin kreikankielinen käännös asian ilmaisee). Tässäkin asiassa Jeesus poikkesi täysin sen ajan fariseuksista. Näille köyhille, pelastukseen kelpaamattomille, on osoitettu seuraava Jeesuksen sana;

Matt. 11:28. "Tulkaa minun luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat. Minä annan teille levon.

Tämä lause on käännetty myös seuraavassa muodossa;

Tulkaa minun tyköni kaikki rikki revityt ja maahan hajotetut. Minä rakennan teidät uudelleen.

Autuas -sanan vastakohta ei ole murheellinen (sillä autuas voi olla myös murheen murtama), vaan "voi teitä" –lausahdus. "Voi teitä" sanonnan merkityssisältö on "Jumalan hylkäämä". Tämä ilmenee hyvin Jeesuksen puheesta fariseuksille (Matt. 23:13-15). Siinä vaiheessa, kun Jeesus nämä sanat sanoi, oli fariseuksilla ja ylipapillisella puolueella, saddukeuksilla, jo tavoitteena tappaa Jeesus (Joh. 7:1).

Matt. 23:13-15. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te suljette taivasten valtakunnan ovet ihmisten edestä. Itse te ette mene sisälle ettekä päästä niitäkään, jotka menisivät. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te viette leskiltä talot ja latelette pitkiä rukouksianne vain näön vuoksi. Sitä ankarampi tulee olemaan teidän tuomionne. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te kierrätte maat ja meret hankkiaksenne edes yhden käännynnäisen, ja kun siinä onnistutte, teette hänestä helvetin oman, kahta vertaa pahemman kuin itse olette.

Jeesus ei pakottanut ihmisiä lain aitaukseen, niin kuin fariseukset tekivät, vaan kutsui luokseen.

Vuorisaarna aikalaisten silmin

Joku voi nykyään kysyä, miten opetuslapset voivat muistaa vuorisaarnan (Matt. 5:1 – 7:29) sisällön näin tarkasti? Näin kysytään, koska ei tiedetä Jeesuksen ajan menettelytapoja.

Yksi vastaus kysymykseen on se, että Pyhä Henki kyllä muistutti, mitä Jeesus oli puhunut. Mutta pelkästään tämän vastauksen varaan ei tarvitse jäädä.

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

Millainen opettaja Jeesus oli? Tässä mielessä Jeesuksen pitämä vuorisaarna käydään osittain läpi.

Jeesus toi vuorisaarnassa esiin taivasten valtakunnan mitan ja näköalat.
Joku voisi pitää vuorisaarnaa eettisesti hienona ohjelmajulistuksena, jota olisi mahdollista noudattaa. Sellainen se ei ole. Vuorisaarnassa on ainakin kaksi merkittävää näkökohtaa.

Jeesus käänsi päälaelleen kuulijoidensa käsitykset siitä, kuka on Jumalalle kelpaava ja kuka ei ole.

Vuorisaarna on niin äärimmäistä lain julistusta, ettei yksikään lainjulistaja, ei edes Mooses, ollut sellaista aikaisemmin julistanut.

Jeesus puhui usein, eri tilanteissa ja eri henkilöille samat asiat, saman sanoman.
Kun Jeesus kiersi kylissä ja opetti, ei hän puhunut eri kylissä eri sanomaa. Tämän vuoksi opetuslapset kuulivat samat asiat moneen kertaan. Jeesus muutti ainoastaan sanomansa näkökulmaa sen mukaan, mikä ihmisryhmä oli kuuntelemassa.

Rabbien opetuslasten tehtävä oli opetella ulkoa opettajansa puheen pääkohdat. Samoin tekivät Jeesuksen opetuslapset sen 2,5 -3 vuoden aikana, kun he vaelsivat Jeesuksen seurassa. Kun opetuslapset eivät jotain kohtaa Jeesuksen opetuksista ymmärtäneet, he kysyivät sitä Jeesukselta.

Puheet noudattivat aina samaa kaavaa joten ne oli helppo oppia. Puhe oli rakennettu siten, että sen huippukohtaan sisältyi yllätys.
Esim. kun Jeesus kertoi vertauksen laupiaasta samarialaisesta, tiesivät kuulijat odottaa yllätystä kolmannen ohikulkijan kohdalla. Mutta se, että juuri samarialainen pysähtyi auttamaan, ei ollut ainoastaan yllätys, vaan kuulijat kokivat sen loukkauksena juutalaista identiteettiään kohtaan.

Vuorisaarna alkaa autuaaksi julistamisilla. Kannattaa muistaa, että Jeesus ei puhunut vuorisaarnaa kreikan kielellä (vaikka ilmeisesti osasikin sitä), vaan arameaksi, joka oli kansan käyttämä kieli. Pyhät kirjoitukset oli kirjoitettu hepreaksi. Synagogassa luettiin sapattina pyhiä kirjoituksia (seisten) jotka sitten selitettiin (istualtaan).

Jeesuksen käyttämä "autuas" –sana on käännetty kreikankielelle sanalla "makarios" joka merkitsee onnellinen, onniteltava. Onhan autuas sitäkin, mutta sanan alkuperäinen merkityssisältö, vanhurskas, hyväksytty, Jumalalle kelpaava, Jumalan siunaama, kaventuu.

Autuaaksi julistuksessa (Matt. 5:3-12) Jeesus kertoi, ketkä ovat Jumalan valtakunnassa hyväksyttyjä (Jumalalle kelpaavia, Jumalan hyväksymiä, Jumalan siunaamia).

Autuaita ovat hengessään köyhät, sillä heidän on taivasten valtakunta.

Autuaita murheelliset: he saavat lohdutuksen.

Autuaita kärsivälliset: he perivät maan.

Autuaita ne, joilla on vanhurskauden nälkä ja jano: heidät ravitaan.

Autuaita ne, jotka toisia armahtavat: heidät armahdetaan.

Autuaita puhdassydämiset: he saavat nähdä Jumalan.

Autuaita rauhantekijät: he saavat Jumalan lapsen nimen.

Autuaita ovat ne, joita vanhurskauden vuoksi vainotaan: heidän on taivasten valtakunta.

Autuaita olette te, kun teitä minun tähteni herjataan ja vainotaan ja kun teistä valheellisesti puhutaan kaikkea pahaa. Iloitkaa ja riemuitkaa, sillä palkka, jonka te taivaissa saatte, on suuri. Niinhän vainottiin profeettojakin, jotka elivät ennen teitä.

Vastakohta autuaalle on "voi teitä" (hylätty, Jumalan hylkäämä).

Luuk. 6:24-26. Mutta te rikkaat - voi teitä! Te olette jo onnenne saaneet.

Voi teitä, jotka nyt olette kylläiset! Te näette vielä nälkää.

Voi teitä, jotka nyt nauratte! Te saatte surra ja itkeä.

Voi teitä, kun kaikki ihmiset puhuvat teistä hyvää! Samoinhan tekivät heidän isänsä väärille profeetoille.

Matt. 23:13-27. Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te suljette taivasten valtakunnan ovet ihmisten edestä. Itse te ette mene sisälle ettekä päästä niitäkään, jotka menisivät.

Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te viette leskiltä talot ja latelette pitkiä rukouksianne vain näön vuoksi. Sitä ankarampi tulee olemaan teidän tuomionne.

Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te kierrätte maat ja meret hankkiaksenne edes yhden käännynnäisen, ja kun siinä onnistutte, teette hänestä helvetin oman, kahta vertaa pahemman kuin itse olette.

Voi teitä, te sokeat oppaat! Te sanotte: 'Jos vannoo temppelin kautta, se ei merkitse mitään, mutta jos vannoo temppelin kullan kautta, vala on sitova.' Te sokeat typerykset! Kumpi on tärkeämpi, kulta vai temppeli, joka sen kullan pyhittää? Te sanotte myös: 'Jos vannoo alttarin kautta, se ei merkitse mitään, mutta jos vannoo alttarille pannun uhrilahjan kautta, vala on sitova.' Te sokeat! Kumpi on tärkeämpi, uhrilahja vai alttari, joka lahjan pyhittää? Se, joka vannoo alttarin kautta, vannoo sekä alttarin että kaiken sen päällä olevan kautta, ja se, joka vannoo temppelin kautta, vannoo samalla hänen kauttaan, jonka asuinpaikka se on. Niin myös se, joka vannoo taivaan kautta, vannoo Jumalan valtaistuimen kautta ja hänen kauttaan, joka sillä istuu.

Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta, tillistä ja kuminasta, mutta laiminlyötte sen, mikä laissa on tärkeintä: oikeudenmukaisuuden, laupeuden ja uskollisuuden. Näitä teidän pitäisi noudattaa, noita muitakaan unohtamatta. Te sokeat oppaat! Hyttysen te siivilöitte, mutta nielaisette kamelin!

Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te puhdistatte maljanne ja vatinne ulkopuolelta, mutta mitä niissä on sisällä: riistoa ja hillittömyyttä! Sinä sokea fariseus, puhdista malja ensin sisältä, muuten sitä ei saada ulkopuoleltakaan puhtaaksi!

Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te olette kuin kalkilla valkaistut haudat. Ulkopuolelta ne kyllä ovat kauniita mutta sisältä täynnä kuolleiden luita ja kaikkea saastaa.

Vuorisaarnan kohdassa sanat, joita Jeesus käytti;

Matt. 5:21-22. "Teille on opetettu tämä isille annettu käsky: 'Älä tapa.' Se, joka tappaa, on ansainnut oikeuden tuomion. Mutta minä sanon teille: jokainen, joka on vihoissaan veljelleen, on ansainnut oikeuden tuomion. Samoin jokainen, joka sanoo veljelleen: 'Senkin hölmö', on ansainnut Suuren neuvoston tuomion, ja se, joka sanoo: 'Sinä hullu', on ansainnut helvetin tulen.

"on vihoissaan" – alkukielessä merkitys "kantaa jatkuvaa vihaa". Kohta ei ole ristiriidassa Ef. 4:26 kohdan kanssa.

Ef. 4:26. Vaikka vihastuttekin, älkää tehkö syntiä. Sopikaa riitanne, ennen kuin aurinko laskee.

(Ed. käännös) "Vihastukaa, mutta älkää syntiä tehkö." Älkää antako auringon laskea vihanne yli,

hullu / hölmö – alkukielessä merkitys (arameankielisenä kirosanana) "tehdä tyhjäksi", "tehdä mitättömäksi", "vähentää arvoa".
Hullu / hölmö –sanan vastakohta on kunnioittaa, "tehdä painavaksi", "antaa toiselle painoarvo".

Me kristitytkään emme pysty vuorisaarnan ohjeita noudattamaan – emme edes Pyhän Hengen avulla. Syynä on meidän vanha luontomme, josta me pääsemme eroon vasta siirtyessämme ajasta ikuisuuteen.

Room. 7:18-8:1. Sillä minä tiedän, ettei minussa, se on minun lihassani, asu mitään hyvää. Tahto minulla kyllä on, mutta voimaa hyvän toteuttamiseen ei; sillä sitä hyvää, mitä minä tahdon, minä en tee, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo, minä teen. Jos minä siis teen sitä, mitä en tahdo, niin sen tekijä en enää ole minä, vaan synti, joka minussa asuu. Niin huomaan siis itsessäni, minä, joka tahdon hyvää tehdä, sen lain, että paha riippuu minussa kiinni; sillä sisällisen ihmiseni puolesta minä ilolla yhdyn Jumalan lakiin, mutta jäsenissäni minä näen toisen lain, joka sotii minun mieleni lakia vastaan ja pitää minut vangittuna synnin laissa, joka minun jäsenissäni on. Minä viheliäinen ihminen, kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Jeesuksen Kristuksen, meidän Herramme, kautta! Niin minä siis tämmöisenäni palvelen mielellä Jumalan lakia, mutta lihalla synnin lakia. Niin ei nyt siis ole mitään kadotustuomiota niille, jotka Kristuksessa Jeesuksessa ovat.

1. Joh. 1:8-2:1. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä. Rakkaat lapset! Kirjoitan tämän teille, jotta ette tekisi syntiä. Jos joku kuitenkin syntiä tekee, meillä on Isän luona puolustaja, joka on vanhurskas: Jeesus Kristus.

Kannattaako meidän edes yrittää elää taivasten valtakunnan mitan ja näköalan mukaan, jos emme siihen kykene? Kyllä kannattaa. Kahdesta syystä;

Jos emme vielä tunne Kristusta vapahtajanamme, laki (lain noudattamisen yrittämisen toivottomuus) pakottaa meidät lopulta turvautumaan Kristuksen sovitustyön kautta saatavaan armoon.

Sen jälkeen, kun olemme turvautuneet Kristukseen, Pyhä Henki alkaa kasvattamaan meitä ja ohjaa meitä yhä parempaan ja parempaan. Tätä Pyhä Henki ei tee, jos me emme itse suostu Hänen ohjaukseensa, vaan annamme vallan vanhalle luonnollemme ja alamme vastustamaan Häntä.

Tämän vuoksi jokainen kristitty joutuu jatkuvasti turvautumaan siihen Jumalan armoon, jota meille Jeesuksessa Kristuksessa tarjotaan, pelastumisemme jälkeenkin. Pyhä Henki on annettu meille siksikin, että Hän muistuttaisi meitä synneistämme, osoittaisi Jeesusta Kristusta ja antaisi voiman palata langenneenakin takaisin Kristuksen sovintoveren turviin.

J

Jeesuksen identiteetti

Muistiinpanot Ilkka Puhakan luennoista Vihdissä 2019

Kaikkea Puhakan luennoimasta en muista ja osaa asioista olen käsitellyt laajemmin. Tekstissä olevat virheet ovat minun. Pyrin kuitenkin tuomaan oleellisimmat kuulemani asiat esiin.

Edellisessä alustuksessa olen käsitellyt Puhakan aikaisemmat luennot; "Maailma, johon Jeesus syntyi", "Hän puhui niin kuin se, jolla on valta" ja "Vuorisaarna aikalaisten silmin".

Jeesuksen identiteetti

Mikä oli Jeesuksen agenda (ohjelma, tehtävät, suunnitelma, toiminnan tarkoitus)? Mistä syystä Jeesus toimi siten kuin toimi? Kun tähän saa selityksen, ymmärtää paremmin, kuka Jeesus oli ja on. Tästä ymmärryksestä käsin saavat myös muuten irrallisiksi jäävät raamatunlauseet sisällön ja merkityksen.

Kun toista oppii tuntemaan, alkaa ymmärtää myös sitä tarkoitusta, joka toisella on sanojen takana. Oivaltaa toisen tavoitteet. Saa yksityiskohdat täsmäämään laajempaan kokonaisuuteen. Virhetulkinta vähenee.

Puhakka kertoi Tarja Halosesta, jota hän ei aina ole arvostanut. Kerran hän kuuli haastattelun, jossa Tarja kertoi saaneensa vanhemmiltaan neuvon, "ole aina myönteinen" ja jota neuvoa Tarja sanoi pyrkineensä noudattamaan. Tämä avasi.

Ilkka pidättäytyi viisaasti kertomasta niitä syitä, joiden vuoksi hän ei ollut Tarjaa arvostanut.

Sama periaate koskee myös Jeesusta. Jotta ymmärtäisi Jeesuksen opetusta ja toimintaa (tekoja), on tutustuttava Jeesukseen itseensä paremmin. Millainen Jeesus oli sisimmässään? Tässä mielessä me tutustumme siihen, mitä Jeesus itse puhui itsestään suhteessa Vanhan testamentin ilmoitukseen (sen ajan Raamattuun, koska Uutta testamenttia ei vielä ollut).

Mitä Jeesus ajatteli itse olevansa (mitä Jeesus itse sanoi itsestään)?

Mitä Jeesus on?

Vanhassa testamentissa on paljon (satoja) messiasennustuksia, jotka kaikki täyttyivät Jeesuksessa. Esimerkiksi Jesajan 53 luku on tällainen.

Vanhan testamentin messiasennustuksien tulkinnoissa on tehtävä ero niille, joita juutalaiset rabbit tekivät ennen Jeesuksen aikaa, ja niille, joita he tekivät Jeesuksen ajan jälkeen. Ne eroavat toisistaan joiltakin osin.

Rabbit, jotka eivät hyväksyneet Jeesusta Messiaakseen, totesivat myöhemmin; "Meidän syntiemme vuoksi kävi niin kuin kävi." Aika, jolloin Messiaan olisi pitänyt saapua, oli mennyt ja Jerusalemin temppelikin oli hävitetty, joten Messias ei enää voinut enää edes tulla temppeliinsä. Tämän jälkeen juutalaisuudessa syntyi tulkinta, että Israelin kansa olisi tämä "kärsivä Herran palvelija".

Psalmin 22 tekstin alkuperäinen merkitys on säilynyt septuagintassa (VT:n kirjoitusten kreikankielinen käännös, joka tehtiin ennen Jeesuksen aikaa). Suomessa edellinen raamatunkäännös on käyttänyt virheellistä tekstiä.

Ps. 21:17 ed. käännös. Sillä koirat minua piirittävät, pahain parvi saartaa minut, minun käteni ja jalkani, niinkuin jalopeurat.

Uudemmassa raamatunkäännöksessä teksti noudattaa paremmin alkuperäistä, "ovat lävistäneet käteni ja jalkani", merkitystä.

Ps. 22:2-23. Jumalani, Jumalani, miksi hylkäsit minut? Minä huudan sinua avuksi, mutta sinä olet kaukana. Jumalani, minä kutsun sinua päivisin, mutta sinä et vastaa. Yöt kaikki huudan saamatta rauhaa. Sinä olet pyhä, sinä olet kuningas, sinulle soivat Israelin ylistysvirret. Sinuun ovat turvanneet isämme ennen. Sinuun he turvasivat ja pääsivät suojaan, sinua he huusivat ja saivat avun, sinuun he luottivat eivätkä pettyneet.

Mutta minä olen maan mato, en enää ihminen, olen kansani hylkäämä, ihmisten pilkka. Kaikki ilkkuvat, kun minut näkevät, pudistavat päätään ja ivaavat minua: "Hän on turvannut Herraan, auttakoon Herra häntä. Herra on häneen mieltynyt, pelastakoon siis hänet!"

Herra, sinä minut päästit äitini kohdusta ja annoit minulle turvan äitini rinnoilla. Syntymästäni saakka olen ollut sinun varassasi, sinä olet ollut Jumalani ensi hetkestä alkaen. Älä ole kaukana nyt, kun hätä on lähellä eikä kukaan minua auta. Sonnien laumat piirittävät minua, villit Basanin härät minut saartavat, kuin raatelevat pedot ne uhkaavat minua, kuin karjuvat leijonat, kita ammollaan.

Voimani valuu maahan kuin vesi, luuni irtoavat toisistaan. Sydämeni on kuin pehmeää vahaa, se sulaa rinnassani. Kurkkuni on kuiva kuin ruukunsiru, kieleni on tarttunut kitalakeen. Maan tomuun sinä suistat minut kuolemaan! Koirien lauma saartaa minut, minut ympäröi vihamiesten piiri. Käteni ja jalkani ovat runnellut, (ovat lävistäneet käteni ja jalkani) ruumiini luut näkyvät kaikki. Ilkkuen he katsovat minuun, jakavat vaatteeni keskenään ja heittävät puvustani arpaa.

Herra, älä ole niin kaukana! Anna minulle voimaa, riennä avuksi! Pelasta minut miekalta, pelasta henkeni koirilta, pelasta minut leijonien kidasta, pelasta villihärkien sarvista!

Silloin minä julistan nimeäsi veljilleni, ylistän sinua seurakunnan keskellä.

Jeesus käytti itse itsestään nimitystä "ihmisen poika". Tämä sana esiintyy Danielin kirjassa.

Dan. 7:13-14 ed. käännös. Minä näin yöllisessä näyssä, ja katso, taivaan pilvissä tuli Ihmisen Pojan kaltainen; ja hän saapui Vanhaikäisen tykö, ja hänet saatettiin tämän eteen. Ja hänelle annettiin valta, kunnia ja valtakunta, ja kaikki kansat, kansakunnat ja kielet palvelivat häntä. Hänen valtansa on iankaikkinen valta, joka ei lakkaa, ja hänen valtakuntansa on valtakunta, joka ei häviä.

Uudempi raamatunkäännös, "näöltään kuin ihminen" hämärtää Vanhan testamentin liittymistä Jeesuksen puheisiin. Sanasta sanaan käännettynä kohta on; "kuin ihmisen poika".

Jeesuksen aikana kansa ei kuitenkaan odottanut kärsivää messiasta vaan voittoisaa, Rooman ikeen alta vapauttavaa messiasta.

Jesajan kirja Vanhassa Testamentissa jakaantuu sanomansa puolesta kahteen osioon. Ensin, luvuissa 1-39, Jumala nuhtelee kansaansa siitä, ettei kansa tottele Häntä ja kertoo mitkä ovat seuraukset. Jumala yritti profeettojen kautta, jotka puhuivat kovaa ja suoraan, vielä estää kansaansa kulkemasta tuhoon. Ei Jesaja tässä mielessä puhunut mitään ennen kuulumatonta. Jo Mooses oli kertonut selväsanaisesti, millaiset tulevat olemaan seuraukset, jos kansa luopuu Jumalan sanasta.

Jes. 1:2-3. Kuule, taivas, kuuntele, maa! Herra puhuu: - Minä kasvatin lapsia, saatoin heidät täyteen mittaan, mutta uhmaten he ovat nousseet minua vastaan. Härkä tuntee omistajansa ja aasi isäntänsä seimen, mutta Israel ei tunne, minun kansani ei tajua.

Jes. 24:1-3. Katso: Herra hävittää maan ja autioittaa sen, runtelee sen kasvot ja lyö hajalle sen asukkaat. Samalla tavoin käy papin kuin kansankin, niin isännän kuin orjankin, niin emännän kuin orjattaren, niin myyjän kuin ostajan, niin lainan antajan kuin sen saajan, niin velkojan kuin velallisenkin. Autioksi maa autioituu, tyhjäksi se ryöstetään. Näin on Herra puhunut.

Jes.30:18. Kuitenkin Herra vain odottaa, että voisi olla teille armollinen, hän nousee armahtamaan teitä. Herra on oikeuden Jumala. Autuaita ne, jotka häntä odottavat!

Jes. 36:1. Kuningas Hiskian neljäntenätoista hallitusvuotena Sanherib, Assyrian kuningas, hyökkäsi Juudan linnoitettuja kaupunkeja vastaan ja valloitti ne. (Vain Jerusalemin kaupunki jäi valloittamatta.)

Kansa ei totellut, joten se, millä Jumala oli uhannut, toteutui. Israelin kansa vietiin pakkosiirtolaisuuteen, josta se ei enää palannut. Juudan alueesta vain Jerusalem jäi Assurialta valtaamatta.

Tämän toteutuneen, kansalle tulleen kärsimyksen jälkeen, Jumala ei enää julistanut profeetta Jesajan kautta tuomioita, vaan lohdutti kansaansa. (Luvusta 40 alkaen.)

Jes. 40:1. Lohduttakaa, lohduttakaa minun kansaani, sanoo teidän Jumalanne.

Profeetta ei syyllistynyt siihen, mihin me helposti syyllistymme; "Mitä minä sanoin, mikset kuunnellut".

Jeesus identifioi itsensä lohduttajaksi. Jes. 53 kertoo juuri tällaisesta kärsivästä Messiaasta, joka lohduttaa.

Jes. 53:1-12. Kuka uskoo meidän sanomamme? Kuka ymmärtää Herran käsivarren voiman?

Hän kasvoi Herran edessä kuin vähäinen verso, kuin vesa kuivasta maasta. Ei hänellä ollut vartta, ei kauneutta, jota olisimme ihaillen katselleet, ei hahmoa, johon olisimme mieltyneet. Hyljeksitty hän oli, ihmisten torjuma, kipujen mies, sairauden tuttava, josta kaikki käänsivät katseensa pois. Halveksittu hän oli, me emme häntä minään pitäneet.

Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet.

Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen. Häntä piinattiin, ja hän alistui siihen, ei hän suutansa avannut. Kuin karitsa, jota teuraaksi viedään, niin kuin lammas, joka on ääneti keritsijäinsä edessä, ei hänkään suutansa avannut. Hänet vangittiin, tuomittiin ja vietiin pois - kuka hänen kansastaan siitä välitti? Hänet syöstiin pois elävien maasta, hänet lyötiin hengiltä kansansa rikkomusten tähden.

Hänet oli määrä haudata jumalattomien joukkoon. Rikkaan haudassa hän sai leposijansa. Koskaan hän ei ollut harjoittanut vääryyttä, eikä petos ollut noussut hänen huulilleen.

Herra näki hyväksi, että hänet ruhjottiin, että hänet lävistettiin. Mutta kun hän antoi itsensä sovitusuhriksi, hän saa nähdä sukunsa jatkuvan, hän elää kauan, ja Herran tahto täyttyy hänen kauttaan. Ahdistuksensa jälkeen hän näkee valon, ja Jumalan tunteminen ravitsee hänet. Minun vanhurskas palvelijani tekee vanhurskaiksi monet, heidän pahat tekonsa hän kantaa. Minä annan hänelle paikan suurten joukossa, hän saa jakaa saalista mahtavien kanssa, koska hän antoi itsensä kuolemalle alttiiksi ja hänet luettiin rikollisten joukkoon. Hän otti kantaakseen monien synnit, hän pyysi pahantekijöilleen armoa.

Miten Jumala lohduttaa? Sana lohduttaa "menahem", kuvaa sitä, että joku tulee vierelle, sulkee syliinsä. Vierelle tulijalla ei tällöin ole kiire. Puhakka kertoo oppineensa Risto Santalalta mm. seuraavan asian lohduttamisesta; "Keittäkää termospullollinen kahvia, menkää surevan luo ja olkaa hiljaa."

Jeesuksen kaikki opetus ja puheet lähtivät siitä, että Hän tiesi olevansa kansan opettaja ja pelastaja.

Jeesuksen puheissa erityinen huomio kannattaa kiinnittää hänen ensimmäiseen ja viimeiseen puheeseensa. Ensimmäinen puhe (Luuk. 4:16 eteenpäin) oli ohjelmajulistus Jeesuksen tulevasta toiminnasta. Jeesuksen viimeinen puhe (Joh. 13:31 – 17:26), sisältää sen, mitä Jeesus halusi meille jättää.

Jeesus piti ensimmäisen julkisen puheensa Nasaretin synagogassa. Jeesusta pyydettiin puhumaan, koska hänet jo tunnettiin paikkakunnalla laajemmin. Hän sai itse valita lukutekstin, niin kuin sen ajan rabbinistiseen käytäntöön kuului. Hän valitsi kohdan Jesajan kirjasta.

Luuk. 4:14-21. Täynnä Hengen voimaa Jeesus palasi Galileaan, ja hänestä puhuttiin kohta kaikkialla. Hän opetti synagogissa, ja kaikki ylistivät häntä.

Jeesus tuli Nasaretiin, missä hän oli kasvanut, ja meni sapattina tapansa mukaan synagogaan. Hän nousi lukemaan, ja hänelle ojennettiin profeetta Jesajan kirja. Hän avasi kirjakäärön ja löysi sen kohdan, jossa sanotaan:

"Herran henki on minun ylläni, sillä hän on voidellut minut. Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, julistamaan vangituille vapautusta ja sokeille näkönsä saamista, päästämään sorretut vapauteen ja julistamaan Herran riemuvuotta."

Hän kääri kirjan kokoon, antoi sen avustajalle ja istuutui. Kaikki, jotka synagogassa olivat, katsoivat tarkkaavasti häneen.

Hän alkoi puhua heille: "Tänään, teidän kuultenne, on tämä kirjoitus käynyt toteen."

Jeesus sanoi kuulijoille, että hän itse on tämä mies, josta profeetta Jesaja on ilmoittanut. Että Hänessä, tässä ja nyt, tulee käymään toteen hyvän sanoman julistaminen köyhille, vankien vapauttaminen, näön palauttaminen sokeille, sorrettujen vapauttaminen ja Herran riemuvuosi (orjien vapauttaminen ja omaisuuden palauttaminen).

Se, minkä Jeesus jätti ao. Jesajan kohdasta lukematta, oli kohta; "meidän Jumalamme kostonpäivää", sillä se ei vielä tässä vaiheessa ollut Jeesuksen tehtävä. Jeesus katkaisi Jesajan lauseen kahtia. Jeesuksen ensimmäisen tulemisen tarkoitus, ihmiseksi syntymisen, oli vapauttaa ihmiset synnin, kuoleman paholaisen ja maailman otteesta. Sen Jeesus teki silloin ja tekee niin yhä. Niille, jotka kerta toisensa jälkeen kieltäytyvät pelastuksesta, meidän Jumalamme kostonpäivä tulisi myöhemmin Jeesuksen toisen tulemisen yhteydessä, kun Hän tulee takaisin kuninkaana.

Jes. 61:1-2. Herran henki on minun ylläni, sillä hän on voidellut minut. Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille (nöyrille) hyvän sanoman, parantamaan ne, joiden mieli on murtunut, julistamaan vangituille vapautusta ja kahlituille kahleitten kirpoamista, julistamaan Herran riemuvuotta, päivää, jona Jumalamme antaa palkan (meidän Jumalamme kostonpäivää)

Jeesuksen aikaa tuntemattomat, maallistuneet raamatunselittäjät ovat näitä Raamatun tekstejä lukiessaan riemastuneet; Hei, tämähän osoittaa, että Raamattu on keksittyä tarinaa, koska Vanhaa testamenttiakin on siteerattu väärin. Näiltä epäilijöiltä on 50 viimeisen vuoden aikana pudonnut pohja täydellisesti pois. Valitettavan suuri osa heistä vielä elää viime vuosisadan virheellisissä tulkinnoissa. Tällä hetkellä on valtavasti todisteita, historiallisia, kielitieteellisiä, arkeologisia ja kulttuurin tutkimukseen perustuvia, jotka kaikki vakuuttavat Raamatun kertomusten aitoutta.

Milloinkaan aikaisemmin ei ole ollut näin valtavaa määrää todisteita siitä, että Raamatun tapahtumat ovat totta – ja samaan aikaan vallitsee suunnaton välinpitämättömyys näitä asioita kohtaan. Esim.

Valtavasti Raamatun aitoutta korostavia arkeologisia löytöjä alkoi kaivauksissa tulla esiin sen jälkeen, kun Israel sai haltuunsa Jerusalemin "pyhät paikat" vuonna 1968.

Juutalaiset kielitieteen tutkijat ovat sitä mieltä, että Jeesuksen puheessa on lainattu käsittämättömän hienosti ja aitoperäisesti Jesajaa oikein. Jeesuksen lainaus menee juuri niiden sääntöjen mukaan, joita Jeesuksen ajan rabbit käyttivät. Juutalaiset kielitieteen tutkijat toteavatkin: "Vain aito, alkuperäinen rabbi voi puhua näin."

Puhakka käytti asiaa selventääkseen vertausta savolaisista. Vain aito savolainen erottaa puheen perusteella toisen aidon savolaisen sellaisesta, joka vain matkii savolaista. Samoin, jos aito juutalainen ottaa kantaa Jeesuksen puheen aitouteen, sitä tulee uskoa mieluummin kuin sellaista länsimaista Raamatun opin selittäjää, joka on opetellut kirjoista hepreankielen alkeet.

Kun Jeesus puhui Nasaretin synagogassa, "… Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, …", hänen käyttämällään köyhä –sanalla on seuraavat merkitykset;

Pelastukseen kelpaamaton (merkitys synagogakielessä)
Näitä olivat ne, jotka eivät täyttäneet uskovan mittaa. Talmudin mukaan esim. paimenet olivat näitä köyhiä. Heitä ei kelpuutettu esim. oikeudessa todistajiksi. Jumala kuitenkin valitsi juuri paimenet todistamaan Poikansa Jeesuksen syntymää ihmiseksi. Tämäkin asia varmistaa sen, että Jeesuksen syntymäkertomus Raamatussa on totta. Jos joku olisi keksinyt sen, ei hän ainakaan paimenia olisi laittanut todistajiksi.
Jos joku nyt ei koe täyttävänsä uskovalta vaadittua mittaa, ole rauhassa. Jeesus on oman ilmoituksensa mukaan tullut juuri sinua ja minua varten.

Kiusattu; Kiusattuna voi olla ulkoapäin tai sisältäpäin.

Ulkoapäin kiusattuja ovat esim. koulukiusatut ja työpaikkakiusatut. Näiden kiusaamisten seuraus on pelko.

Sisältäpäin tuleva kiusaus voi olla esim. seksuaalinen, ylpeyteen tai rahaan liittyvä. Näiden kiusausten seuraus on häpeä.

Joku voi kokea, ettei kiusattuna (kiusauksiin langenneena) enää kelpaa Jumalalle. Usko mieluummin Jumalan Pojan omaan, iankaikkisesti pysyvään sanaan, kuin omiin vaihteleviin kokemuksiisi. Hän (Jumala) on lähettänyt minut (Poikansa Jeesuksen Kristuksen) ilmoittamaan köyhille (juuri sinulle, kiusauksessa olevalle) hyvän sanoman (sinä kelpaat).

Nöyrä; Rehellinen tunnustaa olevansa pelastusasiassa yksinomaan Jumalan Pojan, Jeesuksen Kristuksen sovitustyön varassa. Rehellinen myös tunnustaa pysyvänsä pelastuksen (Jeesuksen) yhteydessä ainoastaan siksi, että Kristuksen antama Pyhä Henki hänet siinä pitää. Tämä on oikeaa nöyryyttä. Rehellinen suostuu myös hyväksymään elämässään Pyhän Hengen ohjauksen.

Puhakan mukaan kaikki Jeesuksen opetus liittyy tähän. Tämä oli Jeesuksen ohjelmajulistus köyhille.

Mutta mitä kautta minä itse kiinnityn Jumalaan? Millainen suhde minulla on Jeesukseen? Lähestynkö minä Jumalaa Jeesuksen kautta köyhänä vai kuten se rikas mies kysyen; mitä minä voisin tehdä, jotta osoittaisin olevani kelvollinen (ansioitunut)? Marian kiitosvirressä (Luuk. 1:46-55) on seuraava jae;

Luuk. 1:53. Nälkäiset hän on ruokkinut runsain määrin, mutta rikkaat hän on lähettänyt tyhjin käsin pois.

Miten minä itse identifioidun uskovana – mihin / keneen katson?

Katsonko muihin ihmisiin – mitä nuo toiset ajattelevat minusta? Alanko käyttäytyä heidän odotustensa ja toiveidensa mukaan? Silloinhan muut ihmiset määrittelevät minun identiteettini uskovana.

Vai katsonko Jeesukseen – mitä Jeesus minusta ajattelee? Ja alan käyttäytyä Jumalan sanan ilmoituksen, Raamatun mukaan. Silloin Jumalan Sana (Jeesus itse) määrittelee minun identiteettini uskovana.

Kristityn oikea identiteetti liittyy Kristukseen sekä tietoon siitä, mitä Kristus on hänen puolestaan tehnyt. Tätä identiteettiä ei kannata mitätöidä sillä, että "nyt tuntuu kurjalta, mahdankohan enää ollakaan Jumalan lapsi". Kyllä kristitty saa niin halutessaan elää myös ankeaa ja askeettista elämää ("minä vaivainen oon mato matkamies maan") – mutta saa katsoa toisella tavallakin. On lupa ajatella, että;

Minun pelastukseni riippuu Hänestä, Vapahtajastani. (Jeesus haluaa pelastaa minut.)

Minun tulevaisuuteni riippuu Hänestä, Vapahtajastani. (Miksi murehtia – miksen kiittäisi?)

Ps. 138:8. Minkä olet osalleni varannut, sen sinä, Herra, viet päätökseen. Iäti kestää sinun armosi. Ethän jätä kesken kättesi työtä!

Kaikki mitä Jeesus opettaa, puhuu ja tekee, osoittaa, miten suuri ja hyvä Pelastaja Hän on.

Viimeisen puheensa Jeesus piti sen jälkeen kun Juudas oli lähtenyt kavaltamaan hänet. Tämä puhe sisälsi sen, mitä Jeesus halusi meille jättää testamentiksi. Pyhä Henki on annettu meille siksi, että Hän meissä kykenee oikeaan rakkauteen ja Hän meissä saa aikaan oikean yhteyden toisiimme ja Jumalaan.

Joh. 13:31-35. Kun Juudas oli mennyt, Jeesus sanoi: "Nyt Ihmisen Poika on kirkastettu, ja Jumala on kirkastunut hänessä. Ja kun Jumala on hänessä kirkastunut, on Jumala myös itsessään kirkastava hänet, ja Jumala tekee sen aivan pian. …

Minä annan teille uuden käskyn: rakastakaa toisianne! Niin kuin minä olen rakastanut teitä, rakastakaa tekin toinen toistanne. Kaikki tuntevat teidät minun opetuslapsikseni, jos te rakastatte toisianne."

Joh. 14:16-17. Minä käännyn Isän puoleen, ja hän antaa teille toisen puolustajan, joka on kanssanne ikuisesti. Tämä puolustaja on Totuuden Henki. Maailma ei voi Henkeä saada, sillä maailma ei näe eikä tunne häntä. Mutta te tunnette hänet, sillä hän pysyy luonanne ja on teissä.

Joh. 17:1-26. Tämän puhuttuaan Jeesus nosti katseensa kohti taivasta ja sanoi: "Isä, hetki on tullut. Kirkasta Poikasi, että Poika kirkastaisi sinut. Sinä olet uskonut kaikki ihmiset hänen valtaansa, jotta hän antaisi ikuisen elämän kaikille, jotka olet hänelle uskonut.

Ja ikuinen elämä on sitä, että he tuntevat sinut, ainoan todellisen Jumalan, ja hänet, jonka olet lähettänyt, Jeesuksen Kristuksen. Minä olen kirkastanut sinut täällä maan päällä saattamalla päätökseen työn, jonka annoit tehdäkseni. Isä, kirkasta sinä nyt minut, ota minut luoksesi ja anna minulle se kirkkaus, joka minulla oli sinun luonasi jo ennen maailman syntyä.

Minä olen ilmoittanut sinun nimesi niille ihmisille, jotka valitsit maailmasta ja annoit minulle. He olivat sinun, ja sinä uskoit heidät minulle. He ovat ottaneet omakseen sinun sanasi ja tietävät nyt, että kaikki, minkä olet minulle antanut, on tullut sinulta.

Kaiken sen, minkä olet puhuttavakseni antanut, minä olen puhunut heille, ja he ovat ottaneet puheeni vastaan. Nyt he tietävät, että minä olen tullut sinun luotasi, ja uskovat, että sinä olet minut lähettänyt.

Minä rukoilen heidän puolestaan. Maailman puolesta minä en rukoile, vaan niiden, jotka sinä olet minulle antanut, koska he kuuluvat sinulle. Kaikki, mikä on minun, on sinun, ja mikä on sinun, on minun, ja minun kirkkauteni on tullut julki heissä.

Minä en enää ole maailmassa, mutta he jäävät maailmaan, kun tulen luoksesi. Pyhä Isä, suojele heitä nimesi voimalla, sen nimen, jonka olet minulle antanut, jotta he olisivat yhtä, niin kuin me olemme yhtä. Kun olin heidän kanssaan, suojelin heitä nimesi voimalla, sen nimen, jonka olet minulle antanut. Minä varjelin heidät, eikä yksikään heistä joutunut hukkaan, paitsi se, jonka täytyi joutua kadotukseen, jotta kirjoitus kävisi toteen.

Nyt minä tulen sinun luoksesi. Puhun tämän, kun vielä olen maailmassa, jotta minun iloni täyttäisi heidät. Minä olen ilmoittanut heille sanasi, ja he ovat saaneet osakseen maailman vihan, koska eivät kuulu maailmaan, niin kuin en minäkään kuulu. En kuitenkaan pyydä, että ottaisit heidät pois maailmasta, vaan että varjelisit heidät pahalta. He eivät kuulu maailmaan, niin kuin en minäkään kuulu. Pyhitä heidät totuudellasi. Sinun sanasi on totuus.

Niin kuin sinä lähetit minut maailmaan, niin olen minäkin lähettänyt heidät. Minä pyhitän itseni uhriksi heidän tähtensä, että heistäkin tulisi totuuden pyhittämiä. Minä en rukoile vain heidän puolestaan, vaan myös niiden puolesta, jotka heidän todistuksensa tähden uskovat minuun. Minä rukoilen, että he kaikki olisivat yhtä, niin kuin sinä, Isä, olet minussa ja minä sinussa. Niin tulee heidänkin olla yhtä meidän kanssamme, jotta maailma uskoisi sinun lähettäneen minut. "Sen kirkkauden, jonka sinä olet antanut minulle, olen minä antanut heille, jotta he olisivat yhtä, niin kuin me olemme yhtä.

Kun minä olen heissä ja sinä olet minussa, he ovat täydellisesti yhtä, ja silloin maailma ymmärtää, että sinä olet lähettänyt minut ja että olet rakastanut heitä niin kuin olet rakastanut minua.

Isä, minä tahdon, että ne, jotka olet minulle antanut, olisivat kanssani siellä missä minä olen. Siellä he näkevät minun kirkkauteni, jonka sinä olet antanut minulle, koska olet rakastanut minua jo ennen maailman luomista. Vanhurskas Isä, maailma ei ole sinua tuntenut, mutta minä tunnen, ja nämä, jotka ovat tässä, ovat tulleet tietämään, että sinä olet lähettänyt minut. Minä olen opettanut heidät tuntemaan sinun nimesi ja opetan yhä, jotta heissä pysyisi sama rakkaus, jota sinä olet minulle osoittanut, ja jotta minä näin pysyisin heissä."

Kun Jeesus sanoi; "Minä annan teille uuden käskyn: rakastakaa toisianne", hän käytti rakkaudesta "agapao" –sanaa, joka yleensä suomennetaan jumalalliseksi rakkaudeksi. Sitä se on, mutta tämä Jumalallinen rakkaus pitää sisällään kärsimyksen. "Agape" –rakkaus on myös kärsivä rakkaus. Ei loukkaantuvalla tavalla kärsivä, "herneet nenäänsä vetävä", vaan sellainen, joka suostuu näkemään vaivaa, että toisella (jopa vihamiehellä) olisi parempi olla (ei niin, että hän voisi paremmin jatkaa väärällä tiellään). Tällainen Jeesus meillä on.

Tätä Jeesus odottaa ja toivoo myös meiltä. Mutta Hän tietää, että me emme siihen kykene. Siksi Hän antaa meille Pyhän Henkensä. Hänen Pyhä Henkensä kykenee – jos me vain sallimme sen suostumalla Hänen johdatukseensa.

<h2>T15 Joulu - Pääsiäinen</h2>

Joulu

Omat kommenttini ovat tällaisella tekstillä.

Aiheeseen liittyvät raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Aiheena joulu?

Oheisena niitä asioita, joita on saatu selville joulunaikaan liittyen. Jouluevankeliumi ei ole mikään jouluna kerrottava satu vaan totta.

Maallistuneet ihmiset eivät usko Jeesukseen Kristukseen eivätkä hänestä kertovaan evankeliumiin. Se ei ole kummallista sillä tapahtumat, jotka tässä ovat kysymyksessä, ylittävät arkitodellisuuden. Kysymys on kaikkivaltiaan Jumalan toiminnasta niiden ihmisten ja sen maailman keskellä, jotka Hän on itse luonut. Se on murheellista, että me kristityt peittelemme omaa uskoamme liian usein toisten ihmisten keskuudessa.

Raamatun kirjoitukset on alun perin kirjoitettu itämaisessa kulttuuriympäristössä. Me kuitenkin tulkitsemme Raamatun sanomaa länsimaisesta ajatusmaailmasta käsin ja siksi Raamatun hienot yksityiskohdat eivät aina meille avaudu.

Meille lainsäädännön noudattaminen on ykkösasia. Itämaisessa ajattelussa häpeän välttäminen ja häpeän poistaminen on ykkösasia. Yleistäen voisi sanoa, että me puhumme totta, koska valehtelu on häpeällistä. Itämainen pitää oikeana jopa valehtelun, jos hän sillä välttyy aiheuttamasta suvulleen häpeää.

Meillä yksilönvapaus on ykkösasia (voimme jopa ”unohtaa” vanhukset hoitolaitokseen). Itämaisessa kulttuurissa perheen ja suvun hyvinvointi on yksilönvapautta tärkeämpi.

Meille on tärkeää, että Jeesus kärsi meille kuuluvan tuomion ristillä puolestamme. Itämaiselle ajattelulle on tärkeää, että Jeesus kärsi häpeän heidän puolestaan.

Meillä on joitakin tulkintoja, jotka ovat hataralla pohjalla. Esim. meille kerrotaan, että Jeesus-lapsen luo tuli kolme tietäjää. Raamatuntutkimus on osoittanut, että tietäjiä oli 12 ja heidän mukanaan noin 1000 hengen turvajoukko.

Luetaan jouluevankeliumin yksi kohta tässä valossa.

Luuk. 2:7. ja hän (Maria) synnytti pojan, esikoisensa. Hän kapaloi lapsen ja pani hänet seimeen, koska heille ei ollut tilaa majapaikassa.

Tähän me mielessämme lisäämme tylyn majatalonisännän ja tallin kylmän avokatoksen. Niin ei todellisuudessa ollut. Jeesus syntyi sukunsa keskelle kodinomaisiin tiloihin, jotka olivat, ainakin osittain, koverrettu kalkkikiviluolaan. Majapaikka-sanan oikea käännös alkutekstistä on vierashuone. Jeesuksen syntymäpaikka Betlehem oli pieni juutalainen kyläyhteisö Rooman keisarikunnassa. Sinne oli tullut muitakin Joosefin sukulaisia veroluetteloon merkittäviksi, joten paikat olivat täynnä. Sen ajan tavan mukaan kotieläimet oli sijoitettu alakertaan. Synnyttävälle Marialle haluttiin antaa mahdollisimman turvallinen ja rauhallinen paikka, joten alakerta oli luonnollinen valinta. Jeesus syntyi, kapaloitiin ja pantiin seimeen. Seimenä oli todennäköisesti eläinten rehua varten kallioon koverrettu syvennys. Jeesus syntyi sukulaistensa kotiin. Poikkeuksena muiden lasten syntymään oli Raamatun ennustusten täyttymisen lisäksi merkittävä enkelitoiminta ennen Jeesuksen syntymää, syntymän aikaan ja syntymän jälkeen.

Egyptistä palaamisen jälkeen Joosef ja Maria aikoivatkin ensin mennä takaisin Juudean Betlehemiin, josta olivat pakomatkalle lähteneet, mutta palasivat Nasaretiin, josta olivat lähteneet verollepantaviksi.

Matt.2:21-23. Joosef …, otti mukaansa lapsen ja hänen äitinsä ja palasi Israelin maahan. Mutta kun hän kuuli, että Juudean kuninkaaksi oli Herodeksen jälkeen tullut tämän poika Arkelaos, hän ei uskaltanut mennä sinne. Saatuaan sitten unessa ohjeen hän meni Galileaan ja asettui siellä kaupunkiin, jonka nimi on Nasaret. Näin tapahtui, jotta kävisi toteen profeettojen ennustus: häntä kutsutaan Nasaretilaiseksi.

Pitkäperjantain sanoma sovituksesta ja pääsiäisen ylösnousemus ovat seurauksia joulun tapahtumalle. Kristinuskon perustotuus on, että Jumala itse syntyi ihmislapseksi seimeen, ihmiseksi jolle on annettu valta määrätä kaikkien muiden ihmisten kohtalosta. Syntymällä ihmiseksi Jumalan Poika, Jeesus Kristus, otti itselleen ihmisyyden. Hän on samaan aikaan täydellisesti ihminen ja täydellisesti Jumala. Ja sitä Hän on edelleenkin, tosin ylösnousemusruumiissa, istuessaan Isän Jumalan oikealla puolella. Ristinkuolemallaan ja ylösnousemuksellaan hän valmisti ja varmisti jokaiselle Häneen uskovalle paikan luonaan taivaassa. Sinne mekin pääsemme samanlaisessa ylösnousemusruumiissa kuin mitä Jeesuksella on nyt, mutta vasta silloin, kun Jeesus tulee kuninkaana noutamaan Häneen uskovat luokseen. Ellei Jumala itse olisi ottanut ihmisyyttä itselleen syntymällä ihmiseksi, ja ihmisenä sovittanut meidän syntejämme, ei meillä Jumalan luota karkotetuilla olisi minkäänlaista osuutta Jumalan luona.

Jokaisen ihmisen ongelma Jumalan edessä on synti jota Jumala vihaa. Jeesus syntyi vapaaehtoisesti ihmiseksi kantamaan ristillä Jumalan vihan seuraukset. Tämän Jeesuksen sovitustyön Jumala lukee jokaisen sellaisen hyväksi, joka suostuu uskomaan sen, että Jeesuksen ristinsovitus koskee myös häntä.

Jeesus oli Jumalan toinen persoona (Poika) jo ennen ihmiseksi syntymistään, joten neitseestä syntyminen ei ole mitenkään merkillistä. Merkillistä olisi, ellei näin olisi tapahtunut. Me luotamme Raamattuun, Jumalan ilmoitukseen itsestään. Raamatun mukaan kaikki näkyvä ja näkymätön on luotu Jeesuksen Kristuksen kautta. Sellainen ihminen, joka väittää että Jeesus olisi syntynyt maallisesta isästä, kieltää sekä Jeesuksen synnittömyyden että Jeesuksen Jumalallisen voiman. Hän pitää Raamattua, ainakin tältä osin, satukirjaan verrattavana teoksena.

Tämä Jumalan syntyminen ihmiseksi on kristinuskon perusta. Jos Jumalan syntyminen ihmiseksi mitätöidään, ollaan todellisissa vaikeuksissa koko Raamatun ilmoituksen kanssa. Koska Jeesus (ennen ihmiseksi syntymistään) on se persoona, jonka kautta kaikki on luotu, on vain luonnollista, että uudet luomisteot olivat merkkeinä Hänen maailmaan tulostaan, Hänen maailmassa elämisensä aikana ja Hänen täältä lähtönsä aikana.

Fil.2:5-9. Olkoon teilläkin sellainen mieli, joka Kristuksella Jeesuksella oli. Hänellä oli Jumalan muoto, mutta hän ei pitänyt kiinni oikeudestaan olla Jumalan vertainen vaan luopui omastaan. Hän otti orjan muodon ja tuli ihmisten kaltaiseksi. Hän eli ihmisenä ihmisten joukossa, hän alensi itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, ristinkuolemaan asti. Sen tähden Jumala on korottanut hänet yli kaiken ja antanut hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman.

Ei ole outoa, että Jeesus Kristus, elämän alkulähde, nousi kuolleista. Sen sijaan Jumalan kuolema on paljon hätkähdyttävämpää kuin kuolleista nouseminen. Ja koska Jumalan kuolematon Poika todella alistui ruumiilliseen kuolemaan, ei ole kummallista, että tällainen kuolema merkitsee sovitusta Jumalasta eroon joutuneelle ihmissuvulle.

Heti kun suostumme myöntämään, että seimeen syntynyt Jeesus-lapsi on Jumala, on järjetöntä nähdä vaikeuksia muussakaan Raamatun ilmoituksessa. Jumalan ihmiseksi tulo on salaisuus mutta sen kautta avautuu kaikki muu, mitä Raamatussa on kerrottu.

Joulun merkitys on siinä, että Jumalan Poika, Jeesus Kristus, jonka kautta maailma luotiin, syntyi ihmiseksi. Jeesus syntyi ihmiseksi, koska hänellä oli tehtävä, jonka vain Hän kykeni tekemään ja vain ihmisenä. Ihmisenä ollessaan, ihmisluontonsa puolesta, Jeesus oli enkeleitä alempana. Jeesuksen jumalallinen luonto oli ikään kuin sammutettuna. Kristus Jeesus suostui vapaaehtoisesti tähän alennustilaan, missä ihmiset ovat. Kuolleista noustessaan Kristus Jeesus otti takaisin sen taivaallisen asemansa, mikä hänellä oli ennen ihmiseksi syntymistään. Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemaan turvaamalla myös me saamme taivaassa aseman Jumalan (adoptio)lapsina. Aseman, joka on enkeleitä korkeampi, Jumalan lapsen aseman.

Jumalan pelastussuunnitelman kulmakiviä, joista yksikään kristitty ei saa luopua, ovat;

Jumalan ennalta ilmoitus Messiaan (Kristuksen) syntymisestä (Raamatun kirjoitukset),

Jeesuksen Kristuksen sikiäminen Pyhästä Hengestä (muuten hän ei olisi ollut sovittajaksi kelpaava toinen Aadam vaan ensimmäisen Aadamin jälkeläisenä syntisen luonnon omaava).

Jumalan syntyminen ihmiseksi (joulun varsinainen sanoma),

Jeesuksen Kristuksen eläminen synnittömänä (syntiuhrin tuli olla ilman vikoja),

Jeesuksen kuolema meidän sijastamme Jumalan uhrikaritsana (pääsiäinen ja pitkäperjantai),

Jeesuksen nouseminen kuolleista, (Tämä on antiikin historian parhaiten dokumentoitu tapahtuma.)

Jeesuksen sovintokuolemaan uskomalla ihminen saa Jumalan lupaaman Pyhän Hengen ja uudestisyntyy Jumalan lapseksi, (Tämän voi jokainen itse kokea todeksi.)

uudestisyntyneinä Jumalan lapsina me odotamme Kristusta palaavaksi noutamaan meidät kirkkauteen, jolloin myös me saamme sellaisen ylösnousemusruumiin, kuin mitä Jeesuksella Kristuksella nyt on Hänen istuessaan valtaistuimellaan Isän Jumalan oikealla puolella.

Gal. 4:4-5. Mutta kun aika oli täyttynyt, Jumala lähetti tänne Poikansa. Naisesta hän syntyi ja tuli lain alaiseksi lunastaakseen lain alaisina elävät vapaiksi, että me pääsisimme lapsen asemaan.

Hepr. 1:2-4. … näinä viimeisinä aikoina hän on puhunut meille Pojassaan, jonka hän on pannut kaiken perilliseksi ja jonka välityksellä hän myös on luonut maailmat. Poika on Jumalan sädehtivä kirkkaus, hänen olemuksensa kuva, ja hän ylläpitää kaikkea olemassa olevaa sanansa voimalla. Toimitettuaan puhdistuksen synneistä hän on asettunut korkeuksissa istuimelleen Majesteetin oikealle puolelle. Näin hänestä on tullut enkeleitä suurempi, yhtä lailla kuin hänen saamansa nimi on enkelien nimiä ylhäisempi. …

1. Kor. 15:45-49. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista (Jeesuksesta) tuli eläväksi tekevä henki. ... Ensimmäinen ihminen (Aadam) on maallinen, maasta lähtöisin, toinen ihminen (Jeesus) on taivaasta. Millainen tuo maallinen ihminen (Aadam) oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen (Jeesus) on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi.

Kun Jeesus syntyi (noin v. 7-6 eKr.), joulua ei vielä ollut. Joukko muita pakanallisia juhlia oli. Vasta vuonna 274 jKr. Rooman keisari Aurelius, joka pyrki hävittämään kristinuskon, perusti "voittamattoman auringon juhlan" ilmeisesti vastavetona kristittyjen joululle. Kristityt juhlivat joulua jo paljon ennen tätä pakanallista valon juhlaa.

Kun Messias tuli (Kristus = Messias), hän ei tullut tyhjiöön. Häntä osattiin odottaa. (Ilkka Puhakka mainitsi luennollaan 23.10.2019 ”Mistä sinä olet lähtöisin” tutkijan, jonka mukaan;) Vanhassa testamentissa on 436 sellaista kohtaa, jotka puhuvat Messiaan tulosta.

Essealaisten vuonna 68 jKr säilömät kirjakääröt löydettiin Qumranin luolista 1900 luvulla. Ne kertovat, että essealaiset odottivat Vanhan testamentin kirjoitusten perusteella kahta eri messiasta, pappi-messiasta sekä kuningas-messiasta. Tavallinen kansa odotti poliittista messiasta, Rooman ikeen alta vapauttajaa. Josefuksen mukaan monia messiaita esiintyikin ennen v. 70, jolloin Jerusalemin temppeli tuhottiin.

Jeesuksen tekemät teot puhuivat sen puolesta, että juuri hän oli tuo odotettu Messias.

Lisäksi Messiaan oli oltava Daavidin poika (Daavidin sukua). Messiaskandidaatin oli kyettävä se todistamaan. Kun temppeli tuhottiin v. 70, paloivat myös temppelissä säilytyksessä olleet sukuluettelot. Sen jälkeen kukaan ei voinut enää todistaa olevansa Daavidin poika.

Tämän vuoksi oli tärkeää, että evankeliumeihin (Matteus ja Luukas) talletettiin Jeesuksen sukuluettelot. Kumpikin näistä evankeliumeista on kirjoitettu reilusti ennen temppelin hävitystä, joten sukuluetteloiden aitous voitiin silloin vielä tarkistaa. Matteus, joka kirjoitti evankeliuminsa juutalaisille, on tallettanut Jeesuksen sukuluettelon Joosefin kautta. Luukas taas kirjoitti evankeliuminsa Roomassa oleville pakanoille. Luukkaalla oli aikaa haastatella Mariaa odottaessaan sitä, että Paavali vapautuisi vankeudesta.

Sukuluettelot sitovat evankeliumit tapahtuneeseen historiaan. Tärkein juridinen asia talletettavaksi evankeliumiin oli sukupuu. Jeesuksen aikana juutalaisuudessa isä määritteli sen, kuka on juutalainen. Asia muuttui vasta myöhemmin. Luukas, joka haastatteli Mariaa, valitsi evankeliumiinsa Jeesuksen äidin sukuluettelon. Markuksella, joka kulki Pietarin mukana, oli Matteuksen ja Luukkaan evankeliumit jo käytettävissään, joten hän saattoi jättää Jeesuksen sukuluettelot kirjoittamatta.

Johanneksella oli evankeliumia kirjoittaessaan käytössä kaikki muut kolme evankeliumia joten hänkään ei kirjoittanut sukuluetteloita. Sen sijaan Johannes meni aikaisemmaksi ”vaimon siemeneen” eli ns. protoevankeliumiin eli ”alkuevankeliumiin” asti.

1. Moos. 3:14-15. Herra Jumala sanoi käärmeelle: Koska tämän teit, olet kirottu. ... Ja minä panen vihan sinun ja naisen välille ja sinun sukusi (siemen) ja hänen sukunsa (siemen) välille: ihminen (vaimon siemen) on iskevä sinun pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä (pistävä) häntä kantapäähän.

Juutalaiset rabbit pitivät tätä kirjoitusten kohtaa ensimmäisenä messiasennustuksena. Johannes kirjoittaa evankeliumissaan;

Joh. 1:1-5 ja 14. Alussa oli Sana. Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli Jumala. Jo alussa Sana oli Jumalan luona. Kaikki syntyi Sanan voimalla. Mikään, mikä on syntynyt, ei ole syntynyt ilman häntä. Hänessä oli elämä, ja elämä oli ihmisten valo. Valo loistaa pimeydessä, pimeys ei ole saanut sitä valtaansa. … Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme. Me saimme katsella hänen kirkkauttaan, kirkkautta, jonka Isä ainoalle Pojalle antaa. Hän oli täynnä armoa ja totuutta.

Jeesuksen ajan juutalaiset tutkivat, mihin aikaan kirjoitukset (Vanha testamentti) viittasivat. Merkit viittasivat, että Messiaan oli aika tulla. Kirjoitukset (Raamattu) ei kuitenkaan puhu kahdesta eri messiaasta, kuten esim. essealaiset luulivat, vaan yhdestä Messiaasta, joka tulee kaksi eri kertaa. Jeesus Kristus (Messias) tuli ensin kärsivänä vapahtajana vapauttamaan kansansa sen synneistä – ei Rooman vallan alta. Hän tuli vaimon siemenenä, jota käärme myös konkreettisesti pisti kantapäähän ristin naulan muodossa. Aikanaan ylösnoussut Jeesus Kristus (Messias) tulee toisen kerran, takaisin kuninkaana.

Jeesuksen tarkasta syntymäpäivästä ei meillä ole varmuutta, Jumala on jättänyt sen salaisuudeksi. Tärkeintä ei olekaan se, milloin Jeesus syntyi, vaan se, että Hän on syntynyt ja kuollut juuri meidän syntiemme sovittajana. Joulua vietetään Jumalan Pojan, Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi syntymisen muistoksi ja juhlana. Ja koska emme tiedä tarkkaa päivää, on aivan oikein viettää sitä 24 päivänä joulukuuta.

Tärkeää ei ole myöskään se, millä ulkoisilla menettelytavoilla me Vapahtajamme syntymää juhlistamme. Onko meillä joulukataja vai onko joulupuuta ollenkaan. Joulupukkikin lienee ihan hyvä asia, kunhan se ei syrjäytä Jeesusta joulujuhlamme päähenkilönä.

Jotakin Raamattu Jeesuksen syntymästä meille kertoo. Seuraavassa mielenkiintoisia asioita, joita tutkijat ovat saaneet selville.

Milloin Jeesus sitten syntyi? Jukka Norvanto kertoi Raamattuluennoissaan seuraavaa;

500 luvulla elänyt munkki, joka yritti laskea Jeesuksen syntymävuoden, määritti sen muutamalla vuodella pieleen. Tämän munkin määrittämä ajanlasku meillä kuitenkin on nykyisin käytössä.

Luukas, joka eli Jeesuksen aikoihin ja otti asioista selvää, sitoo Jeesuksen syntymän seuraaviin aikoihin;

Rooman keisari Augustukseen, joka eli vuosina 31 eKr. – 14 jKr. (Luuk. 2:1)

Ensimmäiseen verollepanoon Juudeassa, jossa myös Kyrenius (Quirinius) oli toisena käskynhaltijana mukana. Verollepano toteutettiin vuosina 10-7 eKr. (Luuk. 2:1). Seuraava veroluetteloihin merkitseminen toteutettiin vuonna 6 jKr.

Abian pappisosastoon, jossa Johannes Kastajan isä, pappi Sakarias palveli (Luuk. 1:8). Pappisosasto oli Jerusalemin temppelissä kahdesti vuodessa viikon kerrallaan. Jeesus ja Johannes Kastaja olivat sukulaisia ja heidän ikäeronsa oli puoli vuotta. Jos Elisabet tuli raskaaksi kolme kuukautta pappisvuoronsa päätyttyä, Jeesus syntyi juuri jouluna. Jos Elisabet tuli raskaaksi heti Sakariaan pappisvuoron päätyttyä ja jos ihmisen syntymäksi katsottaisiin sikiämisen hetki, niin kuin jossain päin maailmaa tehdään, olisi joulu hyvinkin tarkka syntymäpäivä Jeesukselle.

Herodekseen, joka surmautti kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset (Matt. 2:16). Herodes kuoli vuonna 4 eKr. Sitä ennen Herodes oli ainakin vuoden ajan niin huonossa kunnossa, että hän ei olisi kyennyt ottamaan itämaan tietäjiä vastaan.

Jeesuksen syntymän ja kuoleman ajankohdat on Antti Laato perustellut erittäin hyvin Vanhan testamentin selitysraamatun osassa IV, profeettakirjat I, sivuilla 149 - 163. Laatolla on täydellisin ja kattavin selvitys perusteluineen, jonka olen näistä asioista tähän mennessä lukenut. Otan tähän siitä loppuyhteenvedon.

”Jeesuksen elämä sidotaan keskeisissä vaiheissa maailman historian tapahtumiin. Hän syntyi Augustuksen aikana, tarkemmin sanottuna ensimmäisen verollepanon yhteydessä n. 6 eKr. Tapahtumaan liittyi astronominen ilmiö, jonka seurauksena Jeesuksen syntymä tuli tunnetuksi myös muiden kansojen keskuudessa. Idän viisaat tulivat katsomaan Jeesus-lasta mahdollisesti vuonna 5 eKr. Jeesuksen julkinen toiminta alkoi keisari Tiberiuksen aikana n. 27 jKr. Jeesus kuoli pääsiäisenä 7.4.30 jKr. Pontius Pilatuksen aikana ja nousi kuolleista kolmantena päivänä 9.4.30 jKr.

Seppo Kangas, Helsingin raamattukoulun entinen rehtori, on kertonut seuraavan;

Normaalisti Juudeassa pidettiin lammaslaumat talvella sisätiloissa. Tästä oli kuitenkin yksi poikkeus. Lauma, josta Jerusalemin temppelissä uhrattavat lampaat otettiin, oli Betlehemissä ja se oli ulkona ympäri vuoden.

Tässä näkyy Jumalan yksityiskohtainen suunnittelu, sillä juuri ne paimenet, jotka paimensivat temppelin uhrilampaita, saivat todistaa Jumalan Uhrikaritsan syntymää.

Paimenia ei tuolloin kelpuutettu todistajiksi oikeuteen, mutta Jumala valitsi Jeesuksen syntymän todistajiksi kuitenkin juuri heidät. (Naisiakaan ei kelpuutettu todistajiksi, mutta Jumala valitsi heidät Jeesuksen ylösnousemuksen todistajiksi.) Kun enkeli ilmoitti paimenille Jeesuksen, Messiaan ja Jumalan syntymästä (Luuk. 2:11), hän sanoi paimenille; ”ilmoitan teille”. Sen lisäksi, että Jumala valitsi paimenet todistajikseen, Hän ilmoitti, että juuri heille, tosin myös muille (Luuk. 2:10), mutta varsinkin näille hyljeksityille, oli syntynyt vapauttaja, pelastaja. Tässä ilmenee hyvin se, miten Jumala usein valitsee juuri sen, joka ei muille kelpaa. Harva menestynyt antaa menestymisestään kunnian Jumalalle tai suhtautuu omaisuuteensa ja ominaisuuksiinsa siten että on saanut ne lahjaksi Jumalalta palvelutehtävää varten.

Jeesuksen vanhemmat joutuivat pakenemaan kuningas Herodeksen tappokäskyä Egyptiin. Perimätiedon mukaan Jeesuksen sukulainen, Johannes Kastajan äiti Elisabeth, pakeni lapsensa kanssa erämaahan. Johannes Kastajan isä Sakarias surmattiin, koska hän ei suostunut kertomaan sotilaille lapsensa olinpaikkaa.

Jeesuksen kasvatusisä Joosef ilmeisesti kuoli Jeesuksen ollessa 19 -vuotias.

Entä joulun tähti?

Itämaan tietäjät, jotka ammatikseen tutkivat tähtitaivaan ilmiöitä, ilmoittivat Herodekselle Messiaan syntymähetkeksi vuoden 7 tai 6 eKr. Se perustui Jupiterin ja Saturnuksen samanaikaiseen kohtaamiseen kalojen tähtikuviossa. Herodes otti papeilta ja kirjanoppineilta selvää, missä Messiaan oli määrä syntyä – Juudean Betlehemissä kuului vastaus – joten Herodes ohjasi tietäjät sinne. Seuraava katkelma on Jouko Martikaisen kirjasta ”Idän tietäjät”:

Illan muuttuessa yöksi, tuli tietäjiä vastaan aluksi hento, reunoiltaan rajautumaton valo. Jupiterista näytti lähtevän valokiila. Se valaisi tien varren kukkuloita ja heidän Betlehemiä lähestyessään muutamia kaupungin taloja. Pimeyden laskeutumisen jälkeen pysyi valokiila samassa paikassa ja valaisi pienen osan Betlehemin taloista, lopuksi ehkä vain yhden ainoan talon. Näytti siltä kuin tähti olisi pysähtynyt paikoilleen sen paikan yläpuolelle, missä lapsi oli.

Tähtikuviot kiersivät normaalia kulkuaan taivaalla. Vain Jupiter ja Saturnus näyttivät pysyvän paikoillaan. Juuri se tähti, jonka idän tietäjät olivat nähneet nousevan taivaalle kotimaassaan, johti heitä Jerusalemista Betlehemiin marraskuun puolivälissä vuonna 6 eKr. Näin siksi, että Jupiterin ja Saturnuksen yhteen liittymisestä syntyvä valo, jonka linnunradan valo vahvistaa, muodosti juuri silloin valokiilan, joka sanan mukaisesti opasti tietäjät Betlehemiin. Vastaavia valoilmiöitä on dokumentoitu tapahtuneen myöhemminkin. Alkuteksti korostaa suorastaan poikkeuksellisella tavalla sitä iloa, joka valtasi idän tietäjät, heidän tullessaan perille Betlehemiin. Täynnä iloa he sitten lähtivät enkelin antaman ohjeen mukaisesti eri tietä paluumatkalleen.

Yllä kerrottu antaa ainakin minulle riittävän selvityksen siitä, mikä Joulun tähti olisi voinut olla. Mikään yllä kerrottu tapahtuma ei myöskään ole vastoin luonnon- ja fysiikan lakeja.

Otan tähän myös osan vuoden 2016 joulukuun Sanaplus lehdessä olleesta Lauri Thurénin kirjoituksesta ”Miksi Jumala tuli ihmiseksi?”

Joulun perimmäistä tarkoitusta, sitä miksi Jeesus syntyi ihmiseksi, kannattaa kysellä parhailta asiantuntijoilta. Näin he vastaavat:

Paavali: Herramme Jeesus Kristus oli rikas mutta tuli köyhäksi teidän vuoksenne, jotta te rikastuisitte hänen köyhyydestään (2. Kor. 8:9).

Heprealaiskirje: Jeesus … tuli ihmiseksi, jotta hän riistäisi kuolemallaan vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästäisi vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina (Hepr. 2:14-15).

Johannes: Jumala lähetti Jeesuksen, jotta ihmisillä olisi iankaikkinen elämä (Joh. 3:13-17, 17:3).

Jesaja: Herra on lähettänyt minut (Jeesuksen) ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, julistamaan vangituille vapautusta ja sokeille näkönsä saamista, päästämään sorretut vapauteen (Luuk. 4:18).

Kuin yhdestä suusta Raamatun eri kirjoittajat todistavat, että me ihmiset olimme köyhiä, peloissamme, kuoleman orjia, vankeja, sokeita ja sorrettuja. Paavali summaa karusti: ”Kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta” (Room. 3:23).

Jeesus syntyi muuttamaan kaiken. Hän tuli tekemään meistä rikkaita, vapaita, rohkeita ja näkeviä. Hän tuli antamaan elämän, joka ei pääty koskaan. Hän tuli antamaan meille lahjaksi Jumalan oman vanhurskauden.

Miten Jeesus suoritti tehtävänsä? Evankelistat kertovat, että hän paransi sairaita ja hyväksyi syrjittyjä seuraansa. Yhä uudestaan hän julisti syntisille synnit anteeksi. Aluksi kaikki tämä koski vain joitakin hänen kohtaamiaan ihmisiä. Lopulta hän kuitenkin teki sovinnon koko maailman ja Jumalan välillä. Kun Jeesus kuoli ja nousi kuolleista, hän vei mukanaan syntimme ja toi tilalle Jumalan vanhurskauden (2. Kor. 5:19-21).

Siksi Joulu. Vain ihmiseksi tullut Jumala pystyi antamaan ihmisille elämän ilman pelkoa kuolemasta, kirkkauden vailla pimeyden häivää. Onko hienompaa hetkeä ajatella tätä kaikkea kuin silloin, kun katsoo jouluyön hämärässä tuikkivia kynttilöitä ja tummaa taivasta vasten loistavia taivaan tähtiä?

Pentti Lempiäisen kirjasta ”Pyhät ajat” (Kirjapaja).

Joulupukki ja joululahjat

Joulupukki on alkujaan ollut paholaisen vertauskuva. Vähän-Aasian lounaisosassa sijainneen Myrnan piispa Nikolaus (k. 300 luvun puolivälissä) oli perimätiedon mukaan moninainen hyväntekijä ja lasten suojelija. Erityisesti hän rakasti orpolapsia koska oli itsekin jäänyt pienenä orvoksi. Hyvistä töistään ei Nikolaus pitänyt ääntä, vaan teki ne salaa ihmisten tietämättä. Joulun aikaan hänen kerrotaan kuljettaneen mukanaan kahlehdittua pukkia vertauskuvana Kristuksen kahlehtimasta kiusaajasta. Aikojen mittaan lahjojen antajan Nikolauksen ominaisuudet siirtyivät saastaisena pidetylle pukille ja pelottavasta pukista tuli kiltti lahjojen jakaja. Nikolaus on yksi katolisen kirkon pyhimyksistä, Pyhä Nikolaus – Santa Claus.

Paikoin Keski-Euroopassa lahjojen tuoja on Nikolauksen sijasta Kristus-lapsi. Neuvostoliitossa yhteydet kristilliseen perinteeseen koetettiin katkaista siten, että lahjat jakoi uudenvuodenpäivänä pakkasukko.

Pohjoismaissa Nikolaus-perinteeseen liittyy joulukoristeena käytetty olkipukki. Nykyisellä joulu-ukolla ei ole suoranaista yhteyttä vanhoihin pukki-hahmoihin, vaan nykyinen joulu-ukko (”joulupukki”) on lähinnä isoksi kasvanut tonttu. Tieto Korvatunturista pukin asuinpaikkana tuli Suomessa tunnetuksi Markus-sedän mainittua siitä 1927 Yleisradion lastentunnilla. Amerikkalaisilla Santa Claus asuu pohjoisnavalla.

Joululahjojen esikuvana voidaan pitää uudenvuodenlahjoja, joita annettiin jo antiikin Roomassa kun ihmiset toivottivat toisilleen menestystä alkavalle vuodelle. Tapa säilyi kristinuskon levitessäkin. Kristillisessä kirkossa oli joululahjojen yhtenä alkuperäisenä perusteena se, että parempiosaiset antoivat lahjoja sairaille ja köyhille. Joululahjojen antaminen tuli Suomessa tavaksi vasta 1800 luvun lopulla ja värikkäät joulupaperit vasta 1920 luvulla.

Kristillisen moraalin rappeutuessa joulupukkikin antaa lahjat vain kilteille lapsille. Tässä ilmenee ihmiselle luonteenomainen ansiomoraali. Oikea kristillinen ajattelutapa on toinen. Jumala on hyvä pahoille ja rakastaa heitä. Ellei näin olisi, jäisivät kaikki ilman Jumalan suurinta lahjaa, Jeesusta Kristusta.

Joulukuusi

Joulukuusen tuominen kotiin lienee saatu Saksasta. Varhaisin tieto siitä on vuodelta 1419, jolloin leipurikisällit pystyttivät joulupuun erääseen sairaalaan ja koristivat sen omenoilla, päärynöillä, ehtoollisleivillä (luit oikein – tämä ei ollut ehtoollisleivän väärinkäyttöä, niitä ei oltu konsetroitu/siunattu), värjätyillä pähkinöillä ja paperikoristeilla. Tieto kynttilöiden käytöstä joulupuussa on vasta vuodelta 1662 Hannoverista. Joulukuusi paratiisin elämänpuun vertauskuvana vakiintui Suomessa joulukoristeeksi 1800-1900 lukujen vaihteen tienoolla.

Joulupuuna käytettiin aluksi muitakin ikivihreitä puita kuin kuusta. Mäntyä ja katajaa voidaan aivan hyvin myös käyttää ja käytetään jossain paikoissa edelleenkin.

Joulukynttilät

Palava kynttilä julistaa jouluna, että Kristus toi ikuisen elämän toivon niille, ”jotka asuvat kuoleman varjon maassa” (Jes. 9:1, Luuk. 1:79).

Sytyttäessämme kynttilät joulupöydälle on aihetta samalla rukoilla, ettei meistä pitäisi paikkansa Raamatun sana: ”Todellinen valo, joka valaisee jokaisen ihmisen, oli tulossa maailmaan …Hän tuli omaan maailmaansa, mutta hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan” (Joh. 1:9-11).

Siunattua Herramme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen armorikasta syntymäjuhlaa juuri sinulle.

Pääsiäinen

Jo välittömästi syntiinlankeemuksen jälkeen Jumalan toiminta ihmiskunnan pelastamiseksi tähtäsi pääsiäiseen eli Jeesuksen Kristuksen, Jumalan Pojan, kuolemaan ristillä ja ylösnousemukseen.

Välittömästi syntiinlankeemuksen jälkeen Jumala lupasi, että vaimon siemen (Kristus) tulee polkemaan rikki käärmeen eli paholaisen pään. Tosin paholainen tulee vahingoittamaan Kristusta kantapäähän, mikä toteutuikin ristillä kun yksi nauloista lyötiin kantaluiden läpi.

1. Moos. 3:14-15. Ja Herra Jumala sanoi käärmeelle: "… Ja minä panen vainon sinun ja vaimon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä (yksikkömuoto) välille; se (vaimon siemen eli Kristus) on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän."

Viaton eläin joutui paratiisissa Aadamin ja Eevan vuoksi luovuttamaan henkensä että ihmisen alastomuus (synti) peittyisi. Tämäkin uhri on esikuva Kristuksesta, sillä Hän on se lopullinen Jumalan uhrikaritsa.

1. Moos. 3:21. Ja Herra Jumala teki Aadamille ja hänen vaimolleen nahasta vaatteet ja puki heidät niihin.

Pääsiäislammas on myös esikuva Kristuksesta sillä, samoin kuin tuhooja Egyptissä kulki karitsan verellä siveltyjen huoneiden ohi, samoin Jeesuksen, Jumalan uhrikaritsan sovintovereen turvaava välttää Jumalan vihan. Pääsiäislampaasta ei saanut rikkoa yhtäkään luuta, siksi Jeesuksenkaan luita ei rikottu vaikka kahden muun ristiinnaulitun sääriluut rikottiin heidän kuolemansa nopeuttamiseksi.

2. Moos. 11:1-13. Herra sanoi Moosekselle ja Aaronille Egyptissä: … Sanokaa Israelille: Tämän kuun kymmenentenä päivänä ottakoon kukin perheenpää karitsan, yhden karitsan perhekuntaa ja taloa kohti. … Eläimen tulee olla virheetön, vuoden vanha uros, ja se voi olla lammas tai vuohi. Kukin pitäköön sitä kuukauden neljänteentoista päivään saakka, ja jokainen Israelin yhteisöön kuuluva teurastakoon karitsansa iltahämärissä. Ottakaa sen verta ja sivelkää sitä ovenpieliin ja ovenkamanaan niissä taloissa, joissa karitsaa syödään. Syökää liha sinä yönä, syökää se avotulella paahdettuna, happamattoman leivän ja karvaiden yrttien kanssa. ... Näin vietetään pääsiäistä Herran kunniaksi. Sinä yönä minä kuljen läpi Egyptin ja surmaan Egyptin jokaisen esikoisen, niin ihmisten kuin eläintenkin. Minä, Herra, annan tuomioni kohdata kaikkia Egyptin jumalia. Ja veri olkoon niiden talojen merkkinä, joissa te olette, sillä kun minä näen veren, menen ohitsenne.

2. Moos. 12:46. Lammas on syötävä yhdessä ja samassa talossa, kukaan ei saa viedä lihaa ulos talostaan eikä rikkoa ainoatakaan luuta.

Mooseksen laissa oli tarkat menettelytavat siitä, miten uhrit syntien sovittamiseksi piti toimittaa. Tämä uhri on esikuva Kristuksen lopullisesta uhrista. Jeesuksen aikana ei temppelin kaikkeinpyhimmässä enää ollut liitonarkkua, joten ihmisten joukosta valittu ylipappi ei enää voinut toimittaa syntien sovitusta. Jeesus ei ylipappina tarvinnut liitonarkkua sillä Hänen sovintoverensä meni hänen mukanaan sinne, josta liitonarkku oli vain esikuva.

3. Moos. 4:1-12. Herra sanoi Moosekselle: "Sano israelilaisille näin: Sitä, joka vahingossa rikkoo jotakin Herran käskyä vastaan ja tekee kielletyn teon, koskevat nämä määräykset: …

3. Moos. 4:22-25. "Jos kansan johtomies tietämättään rikkoo jotakin Herran, Jumalansa, käskyä vastaan ja tekee kielletyn teon joutuen näin syynalaiseksi, hän tuokoon, kun huomaa rikkoneensa, virheettömän vuohipukin uhrilahjaksi. Hän pankoon kätensä sen pään päälle ja teurastakoon sen Herran edessä siinä paikassa, jossa polttouhrieläimet teurastetaan. Näin se on kelvollinen syntiuhriksi. Pappi ottakoon sormellaan syntiuhrieläimen verta, sivelköön sitä polttouhrialttarin sarviin ja kaatakoon lopun veren polttouhrialttarin juurelle.

3. Moos. 16:1-34. … Tämän jälkeen Aaron teurastakoon kansan syntiuhripukin, vieköön sen veren pyhäkön väliverhon taakse ja pirskottakoon verta liitonarkun kanteen ja arkun eteen …

Hepr. 7:27. Toisin kuin muiden ylipappien, hänen (Kristuksen) ei tarvitse päivittäin uhrata ensin omien syntiensä ja sitten kansan syntien sovittamiseksi. Hän on antanut kertakaikkisen uhrin uhratessaan itsensä.

Pronssikäärme tangon päässä on myös kuva Kristuksesta, joka otti kantaakseen synnit.

4. Moos. 21:8-9. ja Herra sanoi Moosekselle: "Tee käärmeen kuva ja pane se tangon päähän. Jokainen pureman saanut, joka katsoo siihen, jää eloon." Mooses teki pronssista käärmeen ja pani sen tangon päähän. Kun ne, joita käärmeet olivat purreet, katsoivat pronssikäärmettä, he jäivät eloon.

Joh. 3:14-15. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän.

Ylipapisto halusi Jeesuksen ristiinnaulittavaksi, koska puuhun ripustettu on Jumalan kiroama. He luulivat että saisivat Raamatun sanalla Jeesuksen muistonkin mitätöidyksi mutta toteuttivatkin tahtomattaan Jumalan suunnitelman.

5. Moos. 21:22-23. "Jos joku rikoksesta kuolemaan tuomittu surmataan ja hänen ruumiinsa ripustetaan paaluun, ruumista ei saa jättää siihen yöksi, vaan se on haudattava vielä samana päivänä, sillä puuhun ripustettu on Jumalan kiroama.

Gal. 3:13. Kristus on lunastanut meidät lain kirouksesta, kun hän tuli kiroukseksi meidän edestämme - sillä kirjoitettu on: "Kirottu on jokainen, joka on puuhun ripustettu"

Pääsiäistä vietettiin seurakunnassa jo alusta alkaen. Hiljaista viikkoa alettiin viettää vasta 300 -luvulla.

Suomen kielen sana pääsiäinen on Mikael Agricolan keksimä ja se tarkoitti paastosta pääsemistä, eli pääsiäistä edeltävän neljänkymmenen päivän paaston päättymistä. Monissa kielissä sana pääsiäinen on johdettu hepreankielisestä nimestä "pesah". Englannin kielessä kristillistä pääsiäistä tarkoittava "easter" on muinaisgermaanista alkuperää.

Juutalaisuudessa ei vietetä kristillistä pääsiäistä. Siinä vietetään pesah -juhlaa Egyptin orjuudesta vapaaksi pääsemisen muistoksi. Juutalaisten pesah -juhlaan liittyy Happamattoman leivän juhla. Pesah -juhlan ajankohta määräytyy juutalaisen kalenterin mukaan.

Jeesuksen kuoleman päivämäärää ei voida varmuudella selvittää, mutta todennäköisimpinä päivämäärinä on pidetty perjantaita 7. huhtikuuta vuonna 30 tai 3. huhtikuuta vuonna 33. Jeesus kuoli pääsiäisjuhlan aikaan, joka alkoi Nisan-kuun 15. päivänä. Evankeliumeissa kerrotaan, miten Jeesus vietti opetuslastensa kanssa ristiinnaulitsemistaan edeltävän päivän iltana juutalaista pääsiäisateriaa, lisäten siihen kristillisen ehtoollisen. Jeesus kuoli ristillä seuraavana päivänä, joka oli sapatin valmistuspäivä, jolloin myös pääsiäislammas teurastettiin Jerusalemin temppelissä.

Joh. 18:28. Kaifaksen luota Jeesus vietiin maaherran palatsiin. Oli varhainen aamu. Juutalaiset eivät itse menneet palatsiin sisälle, etteivät saastuisi vaan voisivat syödä pääsiäisaterian.

Ristiinnaulitseminen tapahtui perjantaina, joka on aina sapatin valmistuspäivä. Mutta jotkut pitävät toistakin tulkintaa mahdollisena. Siitä tulkinnasta tietoa alempana;

Viikkosapatti (lauantai) ei ole ainoa sapatti minkä Jumala on säätänyt. Esimerkiksi juutalaisen kalenterin seitsemännen kuun 10. päivänä oleva sovituspäivä on sapatti riippumatta siitä, mille viikonpäivälle se osuu.

Pääsiäistä seuraavana päivänä (eli Nisan -kuun 15) alkaa happamattoman leivän juhla, joka kestää seitsemän päivää. Sen ensimmäinen päivä on sapatti.

3. Moos 23:32. Sovituspäivä on teille lepopäivä, ja teidän on silloin paastottava. Yhdeksännen päivän illasta seuraavaan iltaan saakka teidän tulee viettää täydellistä sapatinlepoa."

3. Moos 23:5-7. Ensimmäisen kuun neljäntenätoista päivänä iltahämärissä on Herran pääsiäinen, ja saman kuun viidentenätoista päivänä on Herralle pyhitetty happamattoman leivän juhla. Seitsemän päivän ajan saatte syödä vain happamatonta leipää. Pitäkää tämän juhlan ensimmäisenä päivänä pyhä juhlakokous. Sinä päivänä ette saa tehdä mitään työtä.

Tämän tulkinnan mukaan ajateltuna pääsiäisen tapahtumat olisivat voineet mennä seuraavasti;

Tiistai-ilta (Nisan 13.)	Jeesus viettää pääsiäisaterian opetuslastensa kanssa.

Keskiviikko (Nisan 14.)	Pääsiäislammas teurastetaan. Jeesus ristiinnaulitaan, kuolee ja haudataan.

Torstai (Nisan 15.)	Happamattoman juhlan 1. päivä (sapatti). Sapatti alkaa aina edellisenä iltana.

Perjantai (Nisan 16.)	Happamattoman juhlan 2. päivä (arkipäivä).

Lauantai (Nisan 17.)	Happamattoman juhlan 3. päivä (viikkosapatti).

Sunnuntai (Nisan 18.)	Happamattoman juhlan 4. päivä, Jeesus todetaan ylösnousseeksi.

Kiistatonta on, että alkuseurakunta vietti Jeesuksen ylösnousemuspäivää viikon ensimmäisenä päivänä (sunnuntaina).

Joh. 19:31. Silloin oli valmistuspäivä (kun Jeesus kuoli ristillä), ja alkava sapatti oli erityisen suuri juhla. Jotta ruumiit eivät jäisi sapatiksi ristille, juutalaiset pyysivät Pilatukselta, että ristiinnaulituilta lyötäisiin sääriluut poikki ja heidät otettaisiin alas.

Mark. 16:9. Kun Jeesus oli varhain sapatin jälkeisenä päivänä noussut kuolleista, hän ilmestyi ensiksi Magdalan Marialle, josta hän oli ajanut ulos seitsemän pahaa henkeä.

Se pääsiäisateria, jota Jeesus vietti opetuslastensa kanssa, oli juutalainen pääsiäisateria. Juutalaista pääsiäistä (hepr. pesah) vietettiin ja vietetään edelleenkin Egyptin orjuudesta vapautumisen muistoksi.

2. Moos. 12:1-20. Sanokaa Israelille: Tämän kuun kymmenentenä päivänä ottakoon kukin perheenpää karitsan, yhden karitsan perhekuntaa ja taloa kohti. … Eläimen tulee olla virheetön, vuoden vanha uros, ja se voi olla lammas tai vuohi. Kukin pitäköön sitä kuukauden neljänteentoista päivään saakka, ja jokainen Israelin yhteisöön kuuluva teurastakoon karitsansa iltahämärissä. Ottakaa sen verta ja sivelkää sitä ovenpieliin ja ovenkamanaan niissä taloissa, joissa karitsaa syödään. Syökää liha sinä yönä, syökää se avotulella paahdettuna, happamattoman leivän ja karvaiden yrttien kanssa. Älkää syökö siitä mitään puoliraakana tai vedessä keitettynä, vaan paahtakaa se tulella päineen, jalkoineen ja sisälmyksineen. Älkää jättäkö siitä mitään jäljelle, vaan polttakaa tähteet ennen aamun koittoa. "Syödessänne teillä tulee olla viitta vyötettynä, kengät jalassa ja sauva kädessä, ja teidän on syötävä nopeasti. Näin vietetään pääsiäistä Herran kunniaksi. Sinä yönä minä kuljen läpi Egyptin ja surmaan Egyptin jokaisen esikoisen, niin ihmisten kuin eläintenkin. Minä, Herra, annan tuomioni kohdata kaikkia Egyptin jumalia. Ja veri olkoon niiden talojen merkkinä, joissa te olette, sillä kun minä näen veren, menen ohitsenne. Minä kuritan vain egyptiläisiä, eikä tämä vitsaus satu teihin. "Tästä päivästä tulkoon teille muistopäivä. Viettäkää sitä Herran juhlana. Pitäkää tämä ikuisena säädöksenä sukupolvesta toiseen.

Syökää seitsemän päivän aikana happamatonta leipää, ja jo juhlaviikon ensimmäisenä päivänä toimittakaa kaikki hapantaikina pois taloistanne, sillä jokainen, joka syö hapanta leipää ensimmäisestä päivästä lukien seitsemänteen päivään, poistettakoon Israelista. Ensimmäisenä ja seitsemäntenä päivänä pitäkää pyhä kokous. Mitään työtä ei näinä päivinä saa tehdä; vain sen valmistaminen, mitä itse kukin tarvitsee syödäkseen, olkoon sallittua. Huolehtikaa aina tämän happamattoman leivän juhlan viettämisestä, sillä juuri sinä päivänä minä vein teidän kootut joukkonne pois Egyptistä. Siksi tätä päivää on vietettävä juhlana, ja se olkoon ikuinen säädös sukupolvesta toiseen. "Ensimmäisen kuun neljännentoista päivän illasta lähtien syökää happamatonta leipää sen kuun kahdennenkymmenennenyhdennen päivän iltaan saakka. Seitsemään päivään ei hapantaikinaa saa olla taloissanne.

Tämän perinteisen juutalaisen pääsiäisaterian aikana Jeesus otti aivan tavallista, pääsiäisaterialla käytettävää leipää sekä maljallisen tavallista, ruokajuomana käytettävää viiniä ja antoi sanallaan niille uuden merkityksen.

Matt. 26:26-28, Mark. 14:22-24. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

1. Kor. 11:23-26. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee.

Ehtoollisen merkitys ymmärretään eri kristillisissä piireissä eri tavalla.

Leipä ja viini muuttuvat niitä siunattaessa Jeesuksen ruumiiksi ja vereksi.

Leipä ja viini ovat edelleen leipää ja viiniä mutta niiden mukana saadaan Jeesuksen ruumis ja veri.

Ehtoollinen on muistoateria jossa Jeesus on läsnä vain samalla tavalla kuin kokoontumisissa muutenkin.

Jotkut ovat jopa lähteneet sille linjalle, että ehtoollinen on pätevä vain samoin uskovien kesken vietettynä ja vain tiettyjen jakajien antamana.

Ehtoollisyhteyttä ei kaikkien kristittyjen kesken ole em. käsityseroista johtuen. Kerron yhden oman kokemukseni.

Olin Israelissa matkalla ja vietimme ehtoollista öljymäellä. Koska tiesin ryhmän vetäjän kannan ehtoollisen vietossa, pyysin häntä esittämään kutsun ehtoolliselle siten, että minäkin, joka en ole käynyt aikuiskasteella, voisin sillä kertaa ryhmän ehtoollisen viettoon osallistua. Hän sanoi asetussanojen päätteeksi, että jokainen uudestisyntynyt voi tulla. Osallistuin.

Olen havainnut, että minäkin pyrin tulkitsemaan jumalan sanaa ymmärrykselleni sopivaksi. Jos sana poikkeaa liian paljon omasta ennakkokäsityksestä, se yleensä hylätään. Esimerkkinä tästä on Jeesuksen puhe lihansa syömisestä ja verensä juomisesta. Jeesus käytti sellaista sanaa, joka tarkoittaa konkreettista syömistä ja juomista ja jota ei voinut käsittää vertauskuvaksi. Sen puheen vuoksi monet hänen opetuslapsistaankin jättivät hänet.

Joh. 6:48-68. Minä olen elämän leipä. Teidän isänne söivät autiomaassa mannaa, ja silti he ovat kuolleet. Mutta tämä leipä tulee taivaasta, ja se, joka tätä syö, ei kuole. Minä olen tämä elävä leipä, joka on tullut taivaasta, ja se, joka syö tätä leipää, elää ikuisesti. Leipä, jonka minä annan, on minun ruumiini. Minä annan sen, että maailma saisi elää." Tästä sukeutui kiivas väittely juutalaisten kesken. He kysyivät toisiltaan: "Kuinka tuo mies voisi antaa ruumiinsa meidän syötäväksemme?" Jeesus sanoi heille: "Totisesti, totisesti: ellette te syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertaan, teillä ei ole elämää. Mutta sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä, ja viimeisenä päivänä minä herätän hänet. Minun lihani on todellinen ruoka, minun vereni on todellinen juoma. Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, pysyy minussa, ja minä pysyn hänessä. Isä, joka elää, on minut lähettänyt, ja niin kuin minä saan elämäni Isältä, niin saa minulta elämän se, joka minua syö. Tämä on se leipä, joka on tullut alas taivaasta. Se on toisenlaista kuin se ruoka, jota teidän isänne söivät: he ovat kuolleet, mutta se, joka syö tätä leipää, elää ikuisesti."

Näin Jeesus puhui opettaessaan Kapernaumin synagogassa. Tämän kuultuaan monet hänen opetuslapsistaan sanoivat: "Sietämätöntä puhetta. Kuka voi kuunnella tuollaista?" Jeesus tiesi, että hänen sanansa olivat herättäneet opetuslapsissa ärtymystä, ja hän sanoi heille: "Loukkaako tämä teitä? Miten käykään, jos te näette Ihmisen Pojan nousevan sinne, missä hän ennen oli! Henki yksin tekee eläväksi, lihasta ei ole mitään hyötyä. Ne sanat, jotka olen teille puhunut, ovat henki ja elämä. Teidän joukossanne on kuitenkin muutamia, jotka eivät usko." Jeesus tiesi näet alusta alkaen, ketkä eivät uskoneet ja kuka hänet kavaltaisi. Hän jatkoi: "Juuri siksi sanoinkin teille, ettei kukaan voi tulla minun luokseni, ellei Isä sitä hänelle suo." Monet Jeesuksen opetuslapset vetäytyivät tämän jälkeen joukosta eivätkä enää kulkeneet hänen mukanaan. Jeesus kysyi niiltä kahdeltatoista: "Aiotteko tekin lähteä?" Simon Pietari vastasi hänelle: "Herra, kenen luo me menisimme? Sinulla on ikuisen elämän sanat.

Milloin pääsiäistä vietetään?

Pääsiäispäivä on ensimmäinen sunnuntai kevätpäiväntasauksen jälkeisen ensimmäisen täydenkuun jälkeen. Vuonna 2019 pääsiäissunnuntaita (Kristuksen ylösnousemuspäivää) vietetään protestanttisissa, katolilaisissa ja Suomen ortodoksisessa kirkossa 21. huhtikuuta.

Muissa ortodoksikirkoissa pääsiäisaika määräytyy juliaanisen kalenterin mukaan ja vuonna 2019 sitä vietetään 28. huhtikuuta.

Se, miksi Suomen ortodoksinen kirkko päätti noudattaa gregoriaanista kalenteria pääsiäisajan määräytymisessä muista ortodoksikirkoista poiketen, johtui toisen maailmansodan jälkimainingeista Suomessa. Siirtyminen muista ortodoksikirkoista poikkeavaan pääsiäisen viettoon ei sujunut ongelmitta.

Pääsiäistä edeltää palmusunnuntaista alkava viikko, jota läntisessä kristillisessä perinteessä nimitetään hiljaiseksi viikoksi, piinaviikoksi tai pyhäksi viikoksi, itäisessä perinteessä suureksi viikoksi. Suomessa on läntisen perinteen mukaisesti hiljaisen viikon eri päiville omat nimensä:

palmusunnuntai eli virposunnuntai (hiljainen viikko alkaa)

Palmusunnuntain nimi viittaa palmunoksiin, joita ihmiset heittivät Jeesuksen eteen tielle, kun hän saapui Jerusalemiin aasilla ratsastaen. Suomessa palmun sijasta koristeina käytetään pajunoksia. Tästä juontaa juurensa myös virpomisperinne.

malkamaanantai

tikkutiistai

kellokeskiviikko (ei pidä sekoittaa tuhkakeskiviikkoon, joka aloittaa pääsiäistä edeltävän 40 päivän paastonajan.)

kiirastorstai

pitkäperjantai

pääsiäislauantai, lankalauantai eli hiljainen lauantai

sukkasunnuntai eli pääsiäissunnuntai

(maanantai, toinen pääsiäispäivä)

Pääsiäisyöstä (pääsiäislauantain ja pääsiäissunnuntain välinen yö) alkaa pääsiäisviikko, joka kestää seuraavaan lauantaihin. Pääsiäisyöstä alkaa myös 50-päiväinen pääsiäisaika, joka päättyy helluntaihin.

Kiirastorstai

Kiirastorstain messua vietetään yleensä illalla. Messun painopiste on ehtoollisessa. Kiirastorstaina muistellaan opetuslasten viimeistä ateriaa yhdessä Jeesuksen kanssa, johon osallistuivat kaikki opetuslapset: yksi heistä luovutti Jeesuksen sotilaiden käsiin, yksi kielsi tuntevansa hänet ja muut nukkuivat kun piti valvoa. Mekin olemme osa opetuslasten joukkoa ja noudatamme Jeesuksen käskyä nauttia yhteistä ateriaa.

Kiirastorstain messun päätteeksi urut vaikenevat ja kynttilät sammutetaan. Alttari riisutaan kankaista ja esineistä, ja se verhotaan mustaan.

Luuk. 22:14-15. Kun hetki koitti, Jeesus kävi aterialle yhdessä apostolien kanssa. Hän sanoi heille: "Hartaasti olen halunnut syödä tämän pääsiäisaterian teidän kanssanne ennen kärsimystäni.

Pitkäperjantai

Pitkäperjantai on Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja kuoleman muistopäivä.

Luuk. 23:44-46 ed. käännös. Ja oli jo noin kuudes hetki. Niin yli kaiken maan tuli pimeys, jota kesti hamaan yhdeksänteen hetkeen, sillä aurinko oli pimentynyt. Ja temppelin esirippu repesi keskeltä kahtia. Ja Jeesus huusi suurella äänellä ja sanoi: "Isä, sinun käsiisi minä annan henkeni". Ja sen sanottuaan hän antoi henkensä.

Pitkäperjantai on vuoden ainoa pyhäpäivä, jonka liturginen väri on musta. Pitkäperjantaina vietetään sanajumalanpalvelus, jossa viivytään ristin juurella.

Alttarilla käytetään kukkina viittä ruusua kuvaamaan Jeesuksen haavoja. Virret lauletaan yleensä ilman säestystä.

Pääsiäispäivä

Pääsiäispäivä, sunnuntai, on Jeesuksen ylösnousemuksen juhla. Ylösnousemusjuhla alkaa jo lauantain ja sunnuntain välisenä pääsiäisyönä. Kristuksen ylösnousemus on kristillisen uskon ydinkohtia. Ilman Jeesuksen Kristuksen ylösnousemusta ei olisi kristillistä kirkkoakaan. Mikäli Kristuksen ristinkuolema ja ylösnouseminen kuolleista mitätöidään tai muutetaan vain vertauskuvalliseksi, ollaan kadotukseen vievällä tiellä.

1. Kor. 15:14-23. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, silloin meidän julistuksemme on turhaa puhetta, turhaa myös teidän uskonne. … Mutta ellei Kristusta ole herätetty, teidän uskonne on pohjaa vailla ja te olette yhä syntienne vallassa. Ja silloin nekin, jotka ovat nukkuneet pois Kristukseen uskoen, ovat joutuneet perikatoon. Jos olemme panneet toivomme Kristukseen vain tämän elämän ajaksi, olemme säälittävimpiä kaikista ihmisistä. Mutta nyt Kristus on herätetty kuolleista, esikoisena niiden joukosta jotka ovat kuolleet. Kun kerran kuolema sai alkunsa ihmisestä, samoin kuolleiden ylösnousemus on alkanut ihmisestä. Sillä niin kuin kaikki ihmiset Aadamista osallisina kuolevat, niin myös kaikki Kristuksesta osallisina tehdään eläviksi, jokainen vuorollaan: esikoisena Kristus ja sen jälkeen Kristuksen omat, kun hän tulee.

"Kristus nousi kuolleista, kuolemalla kuoleman voitti ja haudassa oleville elämän antoi." on totisesti totta.

Matt. 28:5-6. Enkeli kääntyi naisten puoleen ja sanoi: "Älkää te pelätkö. Minä tiedän, että te etsitte ristiinnaulittua Jeesusta. Ei hän ole täällä, hän on noussut kuolleista, niin kuin itse sanoi."

Pääsiäisenä muistetaan myös kastetta, jonka kautta jokainen kristitty on Kristuksen kanssa haudattu ja herätetty kuolleista.

Room. 6:3-4. Tiedättehän, että meidät kaikki Kristukseen Jeesukseen kastetut on kastettu hänen kuolemaansa. Näin meidät kasteessa annettiin kuolemaan ja haudattiin yhdessä hänen kanssaan, jotta mekin alkaisimme elää uutta elämää, niin kuin Kristus Isän kirkkauden voimalla herätettiin kuolleista.

Kiirastorstain, pitkäperjantain ja pääsiäisyön jumalanpalvelukset muodostavat yhden kokonaisuuden, eikä rippiä sen vuoksi pääsiäisyön messussa tarvita.

Entä miten pääsiäisnoidiksi pukeutumiseen tulisi suhtautua? Onko se vain harmitonta lasten leikkiä vai eikö ole?

Pääsiäisnoidat tunnetaan nykyään varhaisesta pääsiäisnoitailmiöstä muuntuneena lasten virpomisleikkinä. Nykyinen pääsiäisnoitaleikki on lasten viihteeksi kehittynyt yhdistelmä pääsiäislauantain trulliperinnettä (noidaksi pukeutuminen) ja virpomisperinnettä. Etelä-Suomessa vastaava päivä on palmusunnuntai.

Historiallisesti aikoinaan pääsiäisnoitien eli trullien uskottiin olevan kotieläimiä kohtaan pahantahtoisia olentoja. Uskottiin, että kotieläimet ovat alttiina pahalle varsinkin pääsiäislauantaina. Siksi noitien ja pahan karkottamiseksi poltettiin muun muassa pääsiäiskokkoja. Paikoin Suomessa pääsiäiskokkoja poltetaan edelleenkin pääsiäislauantaina.

Omia lapsiani en pukisi noidiksi (kissaksi tai jänikseksi ehkä). Mutta jos naapurin lapset tulevat ovelleni virpomaan noidiksi pukeutuneina, en pahoita heidän mieltään.

Fil. 4:6-8. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa. Lopuksi, veljet, ajatelkaa kaikkea mikä on totta, mikä on kunnioitettavaa, mikä oikeaa, puhdasta, rakastettavaa ja kaunista, mikä vain on hyvää ja ansaitsee kiitoksen.

Ef. 5:3-4. Siveettömyydestä, kaikenlaisesta saastaisuudesta ja ahneudesta ei teidän keskuudessanne saa olla puhettakaan, eihän mikään sellainen sovi pyhille. Myöskään rivoudet, typerät jutut tai kaksimielisyydet eivät teille sovi, teidän suuhunne sopii kiitos.

Mistä sinä olet lähtöisin – Puhakka 23.10.2019

Millainen oli Jeesuksen aika silloin eläneiden aikalaisten silmin? Asiasta on nykyisin paljon luotettavaa tietoa. Esim. mahdollisia Golgata –paikkojakin, jossa Jeesus ristiinnaulittiin, on jäljellä enää kaksi.

Joh. 19:9. Hän (Pilatus) meni takaisin palatsiin ja kysyi Jeesukselta: "Mistä sinä olet lähtöisin?" Mutta Jeesus ei vastannut hänelle.

Pilatukselle oli ongelma; kuka Jeesus oikein on, mistä Jeesus on lähtöisin? Tiedettiin kyllä, että Jeesus on Galileasta, tiedettiin Jeesuksen veljet ja sisaret – mutta kuitenkin; mikä, mistä, mistä voimat.

Mark. 6:1-13. Jeesus lähti sieltä ja tuli kotikaupunkiinsa, ja opetuslapset olivat hänen kanssaan. Kun tuli sapatti, hän ryhtyi opettamaan synagogassa, ja häntä kuunnellessaan monet kyselivät hämmästyneinä: "Mistä hän on saanut tämän kaiken? Mikä on tämä viisaus, joka hänelle on annettu? Mitä ovat nuo voimateot, jotka tapahtuvat hänen kättensä kautta? Eikö tämä ole se rakennusmies, Marian poika, Jaakobin, Joosefin, Juudaksen ja Simonin veli? Täällä hänen sisarensakin asuvat, meidän keskuudessamme." Näin he torjuivat hänet. Jeesus sanoi heille: "Missään ei profeetta ole niin väheksytty kuin kotikaupungissaan, sukulaistensa parissa ja omassa kodissaan." Niinpä hän ei voinut tehdä siellä yhtään voimatekoa; vain muutamia sairaita hän paransi panemalla kätensä heidän päälleen. Ihmisten epäusko hämmästytti häntä. Hän kulki sitten kylästä kylään ja opetti.

Jeesus kutsui kaksitoista opetuslastaan luokseen lähettääkseen heidät matkaan. Heidän tuli lähteä kaksittain, ja hän antoi heille vallan ajaa ihmisistä saastaisia henkiä. Hän kielsi heitä ottamasta mukaan muuta kuin sauvan: ei leipää, ei laukkua eikä rahaa vyöhön. Sandaalit he saivat ottaa, mutta eivät pukea ylleen kahta paitaa. Ja hän sanoi heille: "Mihin taloon majoituttekin, jääkää asumaan sinne lähtöönne saakka. Jos teitä jossakin paikassa ei oteta vastaan eikä kuunnella, lähtekää sieltä ja pudistakaa pöly jaloistanne. Tämä on oleva todiste heitä vastaan." Niin opetuslapset lähtivät matkaan ja julistivat, että kaikkien tuli kääntyä. He karkottivat monta pahaa henkeä sekä voitelivat öljyllä sairaita ja paransivat heidät.

Jeesus tunnettiin (tunnistettiin) – mutta häntä ei kuitenkaan tunnettu.

Matt. 11:2-6. Kun Johannes vankilassa kuuli Kristuksen teoista, hän lähetti opetuslapsensa kysymään: "Oletko sinä se, jonka on määrä tulla, vai pitääkö meidän odottaa toista?" Jeesus vastasi heille: "Kertokaa Johannekselle, mitä kuulette ja näette: Sokeat saavat näkönsä ja rammat kävelevät, spitaaliset puhdistuvat ja kuurot kuulevat, kuolleet herätetään henkiin ja köyhille julistetaan ilosanoma. Autuas se, joka ei minua torju."

Johannes Kastaja kyllä tiesi kuka Jeesus on. Olihan Jumala itse ilmoittanut sen hänelle (Joh. 1:33-34).

Joh. 1:29-34. Seuraavana päivänä Johannes näki, että Jeesus oli tulossa hänen luokseen. Johannes sanoi: "Katsokaa: Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin! Hän on se, josta sanoin: 'Minun jälkeeni tuleva kulkee edelläni, sillä hän on ollut ennen minua.' Minäkään en tuntenut häntä, mutta juuri sitä varten olen tullut kastamaan vedellä, että Israel saisi tietää, kuka hän on." Johannes todisti: "Minä olen nähnyt, kuinka Henki laskeutui taivaasta kyyhkysen tavoin ja jäi hänen päälleen. Minäkään en häntä tuntenut. Mutta hän, joka lähetti minut kastamaan vedellä, sanoi minulle: 'Se, jonka päälle näet Hengen laskeutuvan ja jäävän, kastaa Pyhällä Hengellä.' Minä olen sen nähnyt ja todistan, että tämä mies on Jumalan Poika."

Mutta Herodeksen vankilassa Johannes Kastajallekin koitti ”pimeä hetki”. Johannes halusi selvyyden; oletko sinä … Mitä Jeesus Johanneksen kysymykseen vastasi? Jeesus ei alkanut puhumaan teologiaa vaan sanoi; kertokaa mitä näette ja kuulette. Sokeat saavat näkönsä ja rammat kävelevät, spitaaliset puhdistuvat ja kuurot kuulevat, kuolleet herätetään henkiin ja köyhille julistetaan ilosanoma.

Kun Messias tuli (Kristus = Messias), hän ei tullut tyhjiöön. Häntä osattiin odottaa. (Puhakka mainitsi tutkijan, jonka mukaan) Vanhassa testamentissa on 436 sellaista kohtaa, jotka puhuvat Messiaan tulosta.

Kun oletettavasti essealaisten vuonna 68 jKr säilömät kirjakääröt löydettiin Qumranin luolista (vuosina 1947-1956), ne valaisivat juuri sitä ajanjaksoa, jolloin Jeesuskin eli. Essealaiset, odottivat VT:n kirjoitusten perusteella kahta eri messiasta, pappi-messiasta sekä vapauttaja-messiasta (kuningasta). Tavallinen kansa odotti poliittista messiasta, Rooman alta vapauttajaa. Josefuksen mukaan monia messiaita esiintyikin ennen v. 70, jolloin Jerusalemin temppeli tuhottiin.

Jeesuksen tekemät teot puhuivat sen puolesta, että juuri hän oli tuo odotettu Messias.

Lisäksi Messiaan oli ehdottomasti oltava Daavidin poika (Daavidin sukua). Messiaskandidaatin oli kyettävä se todistamaan. Kun temppeli tuhottiin v. 70, paloivat myös temppelissä säilytyksessä olleet sukuluettelot. Sen jälkeen kukaan ei voinut enää todistaa olevansa Daavidin poika. Vuoden 132 kapinassa Roomaa vastaan oli kuitenkin vielä messiaana esiintynyt Simon Bar Kokhba, tähden poika.

Tämän vuoksi oli tärkeää, että evankeliumeihin (Matteus ja Luukas) talletettiin Jeesuksen sukuluettelot. Kumpikin näistä evankeliumeista on kirjoitettu reilusti ennen temppelin hävitystä, joten sukuluetteloiden aitous voitiin silloin vielä tarkistaa. Matteus, jolle oli tärkeää se, että hänen kirjoittamansa evankeliumi menee läpi juutalaisille, on tallettanut Jeesuksen sukuluettelon Joosefin kautta. Luukas taas kirjoitti evankeliuminsa Roomassa oleville pakanoille (osoitettu Teofilokselle), jotka eivät tienneet messiaasta. Luukkaalla oli hyvää aikaa haastatella Mariaa odottaessaan sitä, että Paavali vapautuisi vankeudesta.

Sukuluettelot ovat juridinen osa evankeliumia. Tärkein juridinen asia talletettavaksi oli sukupuu. Jeesuksen aikana juutalaisuudessa isä määritteli, kuka on juutalainen. Asia muuttui vasta myöhemmin. Juutalaisuudessa sukuluettelot kirjoitettiin 14 sukupolven sykleissä. Matteus mainitsee Jeesuksen sukuluettelossa viisi naista, joista viimeisenä Jeesuksen äidin, Marian. Luukas, joka haastatteli Mariaa, valitsi evankeliumiinsa Jeesuksen äidin sukuluettelon. Markuksella, joka kulki Pietarin mukana, oli Matteuksen ja Luukkaan evankeliumit jo käytettävissä, joten hän saattoi jättää Jeesuksen sukuluettelot kirjoittamatta.

Sukuluettelot sitovat evankeliumit osaksi tapahtunutta historiaa. Kirkkoisä Eusebios, joka eli 300 –luvulla, kertoo että Markuksen evankeliumi on lyhyt Jeesuksen kärsimyshistoria. Markuksella oli käytettävissä Matteuksen ja Luukkaan evankeliumit, joten hän ei katsonut tarpeelliseksi sukuluetteloiden kirjoittamista.

Johanneksella oli evankeliumia kirjoittaessaan käytössä kaikki muut kolme evankeliumia joten hänkään ei kirjoittanut sukuluetteloita. Sen sijaan Johannes meni aikaisemmaksi ”vaimon siemeneen” eli ns. protoevankeliumiin asti.

1. Moos. 3:14-15. Herra Jumala sanoi käärmeelle: Koska tämän teit, olet kirottu. ... Ja minä panen vihan sinun ja naisen välille ja sinun sukusi (siemen) ja hänen sukunsa (siemen) välille: ihminen (vaimon siemen) on iskevä sinun pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä (pistävä) häntä kantapäähän.

Juutalaiset rabbit pitivät tätä kirjoitusten kohtaa ensimmäisenä messiasennustuksena. Johannes kirjoittaakin evankeliumissaan;

Joh. 1:1-5 ja 14. Alussa oli Sana. Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli Jumala. Jo alussa Sana oli Jumalan luona. Kaikki syntyi Sanan voimalla. Mikään, mikä on syntynyt, ei ole syntynyt ilman häntä. Hänessä oli elämä, ja elämä oli ihmisten valo. Valo loistaa pimeydessä, pimeys ei ole saanut sitä valtaansa. …

Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme. Me saimme katsella hänen kirkkauttaan, kirkkautta, jonka Isä ainoalle Pojalle antaa. Hän oli täynnä armoa ja totuutta.

Jeesuksen ajan juutalaiset seurasivat sitä aikaa, mihin kirjoitukset (Vanha testamentti) viittasivat. Merkit viittasivat, että Messiaan on aika tulla. Kirjoitukset (Raamattu) ei kuitenkaan puhu kahdesta eri messiaasta (kuten esim. essealaiset luulivat) vaan yhdestä Messiaasta, joka tulee kaksi eri kertaa. Jeesus Kristus (Messias) tuli ensin kärsivänä vapahtajana vapauttamaan kansansa sen synneistä – ei Rooman vallan alta. Hän tuli vaimon siemenenä, jota käärme myös konkreettisesti pisti kantapäähän ristin naulan muodossa. Aikanaan ylösnoussut Jeesus Kristus (Messias) tulee toisen kerran, takaisin, tuomarina ja kuninkaana.

Meille Raamattu on annettu myös siksi, jotta mekin osaisimme lukea aikojen merkkejä.

Puhakka käytti kvanttitietokonetta esimerkkinä valaistakseen, kuinka lähellä sellainen tietokonejärjestelmä, joka kykenee valvomaan kaikkea mahdollista, jo on. Se tekee mahdolliseksi tietyt ilmestyskirjassa kerrotut lopun ajan tapahtumat.

Google väittää kehittäneensä kvanttitietokoneen, joka laski 3 min. ja 20 sek. aikana sellaisen laskutoimituksen, johon maailman nopeimmalta supertietokoneelta olisi mennyt aikaa 10.000 vuotta. (Uutinen Tekniikan Maailma –lehdessä16.10.2019.)

Ilm. 13:15-17. Se on saanut vallan antaa pedon kuvalle hengen, niin että kuva jopa kykenee puhumaan, ja se on myös saanut vallan tappaa kaikki, jotka eivät kumarra pedon kuvaa. Se pakottaa kaikki, pienet ja suuret, rikkaat ja köyhät, vapaat ja orjat, ottamaan oikeaan käteensä tai otsaansa merkin. Kenenkään ei ole lupa ostaa eikä myydä mitään, ellei hänellä ole tätä merkkiä, joka on pedon nimi tai sen nimen luku.

Juutalaisuudessa on ns. Eliaan traditio, jonka mukaan 2000 vuotta on kaaosta, 2000 vuotta tooran (lain) aikaa, 2000 vuotta Messiaan aikaa ja lopuksi on 1000 vuoden sapatti.

Kuka sinä Jeesus olet? Mistä sinä Jeesus olet kotoisin? Johannes puhuu evankeliumissaan Sanasta.

Joh. 1:1-2. Alussa oli Sana. Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli Jumala. Jo alussa Sana oli Jumalan luona.

Jeesuksen tuominnut Pilatuskin kysyi tätä samaa Jeesukselta itseltään. Jeesus ei vastannut Pilatukselle. Pilatuksen vaimo, joka oli juutalainen, tiesi.

Matt. 27:19 ed.käännös. Mutta kun hän (Pilatus) istui tuomarinistuimella, lähetti hänen vaimonsa hänelle sanan: "Älä puutu siihen vanhurskaaseen mieheen, sillä minä olen tänä yönä unessa paljon kärsinyt hänen tähtensä".

Evankeliumit antavat tähän vastauksen. Jeesuksen koko elämä kerrotaan. Evankeliumien lukija voi verrata lukemaansa aikaisempiin kirjoituksiin (Vanha testamentti). ”Me olemme löytäneet Hänet, josta kirjoitukset puhuvat:”

Joh. 1:41. Hän (Andreas) etsi ensiksi käsiinsä veljensä Simonin ja sanoi hänelle: "Me olemme löytäneet Messiaan!" - se merkitsee: Voidellun.

Ap. t. 17:11. Juutalaiset olivat täällä (Beroiassa) avarakatseisempia kuin Tessalonikassa. He ottivat sanan halukkaasti vastaan ja tutkivat päivittäin kirjoituksista, pitikö kaikki paikkansa.

Tapahtumat, joiden kunniaksi (muistoksi) me vietämme joulua, eivät ole tapahtuneet tyhjiössä. Ne on sidottu aikaisempiin, historiassa todennettaviin kirjoituksiin ja tapahtumiin. Jeesus Kristus (Messias) oli Daavidin sukua.

Historiasta jopa tiedetään (Eusebioksen kertomana), että temppelin hävityksen jälkeen Rooman keisari Vespasianus määräsi, että kaikki Daavidin sukulaiset pitää löytää. Hän, samoin kuin hänen seuraajansa Domitianus, olivat tietoisia Daavidin suvusta nousevasta messiaasta. Domitianukselle (81-96 jKr) annettiinkin ilmi kaksi Juudaan (Herran veli) pojanpoikaa. Kun näiltä kysyttiin omaisuutta, he vastasivat, että Daavidin valtakunta on Taivaan valtakunta ja että he ovat työläisiä. Silloin Domitianus pyysi heitä näyttämään kätensä. Työmiesten känsäiset kädet vakuuttivat Domitianuksen ja miehet ajettiin halveksittuina pois.

Ilkka Puhakan mukaan hänen nyt kertomansa oli sellaista, niin teoriapitoista, että seuraavat luennot eivät varmasti sitä enää ole.

Siihen meinasin sanoa, että ”voi harmi”.

Silti odotan mielenkiinnolla seuraavia tähän asiakokonaisuuteen liittyviä luentoja.

Marian ja Joosefin vaikea osa – Puhakka 6.11.2019

Jouluevankeliumi on tarkoitus käydä läpi siinä kontekstissa (asiayhteydessä) jossa ao. asiat tapahtuivat, katsellen sitä niillä "silmälaseilla", miten silloin elänyt ihminen ymmärsi sen.

Me, jotka nykyisin elämme, näemme tapahtumien lopputuloksen ja hahmotamme kokonaisuuden, sillä meillä on sellaista tietoa tapahtuneesta, jota itse tapahtumien keskellä eläneillä ihmisillä ei vielä ollut. Jotta me pääsisimme siihen tunnelmaan, jossa Maria ja Joosef ja heidän aikalaisensa elivät, on jotain tekstistä riisuttava pois.

Ilkka Puhakka pyysi anteeksi, että hän joutuu riisumaan meidän joulumme niistä kimalteista, joita siihen on kertynyt. "Joulukuusi on tämän jälkeen ilman koristeita."

Evankeliumia kirjoittaessaan apostoli Luukas keskusteli paljon Marian kanssa. Häneltä Luukas sai valtavasti tietoa, sillä Mariahan oli kätkenyt kaikki tapahtumat sydämeensä.

Luuk. 1:3-4. Niin olen nyt minäkin, otettuani alusta asti kaikesta tarkan selon, päättänyt kirjoittaa yhtenäisen esityksen sinua varten, kunnioitettu Teofilos, jotta tietäisit, kuinka luotettavaa sinulle annettu opetus on.

Luuk. 2:17-19. Tämän nähdessään he (paimenet) kertoivat, mitä heille oli (Jeesus)lapsesta sanottu. Kaikki, jotka kuulivat paimenten sanat, olivat ihmeissään. Mutta Maria kätki sydämeensä kaiken, mitä oli tapahtunut, ja tutkisteli sitä.

Millainen oli Joosefin ja Marian tilanne? Heillähän oli Daavidin suku ympärillä. Kumpikin kuului Daavidin sukuun. (Maria kuului lisäksi pappissukuun, Luuk. 1:36.) Daavidin suku oli arvostettu. Kuningas Daavid oli juutalaisuudessa nro yksi. Hänen jälkeläisistään odotettiin messiasta tulevaksi. Sukuluetteloita säilytettiin temppelissä ja ne olivat tarkistettavissa vielä vuoteen 70 asti, jolloin Jerusalemin temppeli hävitettiin. Juutalaisuudessa Isän tärkeimpiä tehtäviä oli aina kertoa pojalle suvun historia.

Puhakka kertoi tässä yhteydessä, miten Suomalainen henkilö kertoi päässeensä sukututkimuksessaan 1500 luvulle asti. Eräs koptikristitty kertoi sen kuultuaan, että hän tietää sukunsa aina ensimmäiselle vuosisadalle asti.

Käydään ensin läpi Marian tilannetta.

Isä järjestää avioliiton. Maria oli täyttänyt 12 vuotta. Joosef oli jonkin verran vanhempi nuori mies. Avioliitto oli kummallekin ensimmäinen. Marian isä oli löytänyt sopivan sulhasehdokkaan Daavidin suvusta, joten kihlaus järjestetään.

Kihlaus on juridinen sopimus, osapuolia jo sellaisena sitova. Joosefin ja Marian avioliitto ei ollut (ainakaan aluksi) rakkausavioliitto vaan järjestetty, niin kuin muutkin sen ajan avioliitot. Kihlauksen jälkeen morsian on vielä vuoden ajan isänsä talossa, jonka jälkeen sulhanen hakee morsiamen omaan kotiinsa ja vietetään häät.

Maria oli tutkitusti neitsyt. Neitsyydellä on iso merkitys, sillä kyse on koko suvun kunniasta. Ellei Maria olisi ollut neitsyt kihloihin mennessään, kestämätön häpeä olisi kohdistunut koko sukuun, varsinkin Marian isään.

Kun Maria oli jo kihlattu Joosefille, enkeli ilmestyi hänelle.

Luuk. 1:26-38. Kun Elisabet oli kuudennella kuukaudellaan, Jumala lähetti enkeli Gabrielin Nasaretin kaupunkiin Galileaan neitsyen luo, jonka nimi oli Maria. Maria oli kihlattu Daavidin sukuun kuuluvalle Joosefille. Enkeli tuli sisään hänen luokseen ja sanoi: "Ole tervehditty, Maria, sinä armon saanut! Herra kanssasi!" Nämä sanat saivat Marian hämmennyksiin, ja hän ihmetteli, mitä sellainen tervehdys mahtoi merkitä. Mutta enkeli jatkoi: "Älä pelkää, Maria, Jumala on suonut sinulle armonsa. Sinä tulet raskaaksi ja synnytät pojan, ja sinä annat hänelle nimeksi Jeesus. Hän on oleva suuri, häntä kutsutaan Korkeimman Pojaksi, ja Herra Jumala antaa hänelle hänen isänsä Daavidin valtaistuimen. Hän hallitsee Jaakobin sukua ikuisesti, hänen kuninkuudellaan ei ole loppua." Maria kysyi enkeliltä: "Miten se on mahdollista? Minähän olen koskematon." Enkeli vastasi: "Pyhä Henki tulee sinun yllesi, Korkeimman voima peittää sinut varjollaan. Siksi myös lapsi, joka syntyy, on pyhä, ja häntä kutsutaan Jumalan Pojaksi. Ja tiedä tämä: Myös sukulaisesi Elisabet kantaa poikalasta, vaikka on jo vanha. Hän on jo kuudennella kuukaudella - hän, jota on pidetty hedelmättömänä! Jumalalle ei mikään ole mahdotonta." Silloin Maria sanoi: "Minä olen Herran palvelijatar. Tapahtukoon minulle niin kuin sanoit." Niin enkeli lähti hänen luotaan.

Ei Maria mennyt kertomaan suvulleen, että hän on Pyhästä Hengestä raskaana. Kukaan ei olisi sitä kuitenkaan uskonut. Hän joutui kätkemään kaikki nämäkin asiat sydämeensä. Marian osasta oli tulossa kamala. Siksi oli tärkeää, että enkeli ilmestyi myöhemmin myös Joosefille ja kertoi tälle samat asiat. Jos huomattaisiin, että Maria odotti lasta, vaikka häitä Joosefin kanssa ei oltu vielä vietetty, kohdistuisi Marian isän sukuun kestämätön häpeä. Sen ajan yhteisössä kuolema oli häpeää parempi vaihtoehto, joten häpeä poistettiin kunniamurhalla. Maria olisi lähtenyt "pitkälle matkalle" jonkun lähisukulaisensa kanssa ja tältä matkalta olisi tullut takaisin vain yksi henkilö. Kyseessä oli suvun kunnia, vieläpä Daavidin suvun. Tiedossa ei ollut muutakaan ratkaisua, jolla Marian suvulleen tuottama häpeä olisi voitu poistaa. Siinä maailmassa perhe ja yhteisö olivat yksilöä tärkeämpiä.

Kun Jumala syntyi Jeesuksessa ihmiseksi, hän syntyi reaalimaailmaan, ei näytelmään.

Tässä yhteydessä Puhakka viittasi siihen, että tällainen ymmärrysvaje meillä länsimaisilla ihmisillä on vielä nykyisinkin esim. tietyiltä alueilta tulevia maahanmuuttajia kohtaan. Me emme tunne heidän kunniakäsitettään emmekä heidän perhe- ja sukukeskeisyyttään. Heidän taas on vaikea ymmärtää länsimaista yksilökeskeisyyttä ja sitä, että yksilön etu voidaan asettaa kaiken muun edelle.

Onneksi Marialla oli tukihenkilö, josta enkeli oli hänelle ilmoittanut, Elisabet. Maria lähti hänen luokseen ja oli siellä noin kolme kuukautta. Hän palasi takaisin vasta Johannes Kastajan syntymän jälkeen. Maria kätki kaikki nämäkin tapahtumat sydämeensä ja kertoi ne myöhemmin häntä haastattelemaan tulleelle Luukkaalle.

Luuk. 1:39-56. Muutaman päivän kuluttua Maria lähti matkaan ja kiiruhti Juudean vuoriseudulla olevaan kaupunkiin. Hän meni Sakariaan taloon ja tervehti Elisabetia. Kun Elisabet kuuli Marian tervehdyksen, hypähti lapsi hänen kohdussaan ja hän täyttyi Pyhällä Hengellä. Hän huusi kovalla äänellä ja sanoi: "Siunattu olet sinä, naisista siunatuin, ja siunattu sinun kohtusi hedelmä! Kuinka minä saan sen kunnian, että Herrani äiti tulee minun luokseni? Samalla hetkellä kun tervehdyksesi tuli korviini, lapsi hypähti riemusta kohdussani. Autuas sinä, joka uskoit! Herran sinulle antama lupaus on täyttyvä!"

Silloin Maria sanoi: Minun sieluni ylistää Herran suuruutta, minun henkeni riemuitsee Jumalasta, Vapahtajastani, sillä hän on luonut katseensa vähäiseen palvelijaansa. Tästedes kaikki sukupolvet ylistävät minua autuaaksi, sillä Voimallinen on tehnyt minulle suuria tekoja. Hänen nimensä on pyhä, polvesta polveen hän osoittaa laupeutensa niille, jotka häntä pelkäävät. Hänen kätensä on tehnyt mahtavia tekoja, hän on lyönyt hajalle ne, joilla on ylpeät ajatukset sydämessään. Hän on syössyt vallanpitäjät istuimiltaan ja korottanut alhaiset. Nälkäiset hän on ruokkinut runsain määrin, mutta rikkaat hän on lähettänyt tyhjin käsin pois. Hän on pitänyt huolen palvelijastaan Israelista, hän on muistanut kansaansa ja osoittanut laupeutensa Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen, ajasta aikaan, niin kuin hän on isillemme luvannut.

Maria viipyi Elisabetin luona noin kolme kuukautta ja palasi sitten kotiinsa.

Kun Maria palasi kotiinsa, alkoi olla selvää, että hän odotti lasta. Marian kiitosvirrestä (Luuk. 1:46-55) ilmenee, että Maria kaikesta huolimatta luotti Herraan. Maria ei olisi kestänyt tilannetta, ellei enkeli olisi ilmestynyt hänelle.

Käydään seuraavaksi tilannetta läpi Joosefin kannalta.

Ne, jotka ovat evankeliumitekstin suomeksi kääntäneet, kirjoittavat;

Matt. 1:18-19. Jeesuksen Kristuksen syntymä tapahtui näin. Maria, Jeesuksen äiti, oli kihlattu Joosefille. Ennen kuin heidän liittonsa oli vahvistettu, kävi ilmi, että Maria, Pyhän Hengen vaikutuksesta, oli raskaana. Joosef oli lakia kunnioittava mies mutta ei halunnut häpäistä kihlattuaan julkisesti. Hän aikoi purkaa avioliittosopimuksen kaikessa hiljaisuudessa.

Raamatun tekstin kääntäjä saa tässä Joosefin vaikuttamaan sellaiselta, ikään kuin Joosef ei olisi ollut normaali mies. Alkutekstin mukaan Joosef ei ainoastaan ajatellut, hän oli raivoissaan. Liitto oli rikottu.

"Ajattelemiseksi" käännetty sana (Matt. 1:20) on käännetty myöhemmin Matteuksen 2:16 kohdassa toisella tavalla, seuraavasti; "Kun Herodes huomasi, että tietäjät olivat pitäneet häntä pilkkanaan, hän raivostui."

Joosefilla oli nyt käytännössä kaksi mahdollisuutta; Joko haastaa Marian isä oikeuteen ja purkaa kihlaus julkisesti tai purkaa kihlaus kaikessa hiljaisuudessa. Joosef oli päätymässä siihen, että hän antaa Marian perheen hoitaa asia pois päiväjärjestyksestä kaikessa hiljaisuudessa. Joosef ei ilmeisesti halunnut satuttaa Mariaa enempää kuin mitä Mariaa hänen mielestään oli jo satutettu. Hän ei todennäköisesti pitänyt Mariaa uskottomana, vaan että Marialle olisi tehty väkivaltaa. Kun Joosef, sisäisessä kuohunnan tilassa ajatteli tätä, hänelle ilmestyi Herran enkeli.

Matt. 1:20-25. Kun Joosef ajatteli (raivosi sisäisesti) tätä, hänelle ilmestyi yöllä unessa Herran enkeli, joka sanoi: "Joosef, Daavidin poika, älä pelkää ottaa Mariaa vaimoksesi. Se, mikä hänessä on siinnyt, on lähtöisin Pyhästä Hengestä. Hän synnyttää pojan, ja sinun tulee antaa pojalle nimeksi Jeesus, sillä hän pelastaa kansansa sen synneistä." Tämä kaikki tapahtui, jotta kävisi toteen, mitä Herra on profeetan suulla ilmoittanut: Katso, neitsyt tulee raskaaksi ja synnyttää pojan, ja hänelle annetaan nimeksi Immanuel - se merkitsee: Jumala on meidän kanssamme. Unesta herättyään Joosef teki niin kuin Herran enkeli oli käskenyt ja otti Marian vaimokseen. Hän ei kuitenkaan koskenut vaimoonsa ennen kuin tämä oli synnyttänyt pojan. Joosef antoi pojalle nimen Jeesus.

Joosef ei olisi koskaan adoptoinut Jeesuslasta itselleen, ellei enkeli olisi ilmestynyt hänelle. Joosefille annettiin miehen tehtävä. "Joosef, Daavidin poika, älä pelkää ottaa Mariaa vaimoksesi." (Sinä Joosef, Daavidin poikana, olet sen suvun jäsen, josta messias tulee.) sinun tulee antaa pojalle nimeksi Jeesus, sillä hän pelastaa kansansa sen synneistä."

Mitä Joosef nyt tekee? Hän lähtee Betlehemiin, jossa hänellä on maaomaisuutta ja hän ottaa Marian mukaansa. Tällä tavalla, ottamalla Marian mukaansa, hän pelastaa Marian. Ilman näitä enkeli-ilmestyksiä, Joosef olisi lähtenyt yksin kirjoittautumaan veroluetteloon. Hän ei jätä Mariaa suvun käsiin, jolle Jumalan enkeli ei ollut ilmestynyt ja jotka siitä syystä Marian raskautta eivät ymmärtäneet.

Joosef ja Maria eivät ainoastaan näytä ihmisiltä – he olivat ihmisiä.

Mitä, missä, milloin? – Puhakka 13.11.2019

Tämä luento on silkkaa historiaa. Tulee paljon asiaa – mutta antakaa (mieli)kuvan muodostua.

Puhakka aloitti piirtämällä aikajanan ja laittoi siihen vuoden nolla.

Evankeliumista Luukkaan mukaan;

Luuk. 1:1-3. Siihen aikaan antoi keisari Augustus käskyn, että koko valtakunnassa oli toimitettava verollepano. Tämä verollepano oli ensimmäinen ja tapahtui Quiriniuksen ollessa Syyrian käskynhaltijana. Kaikki menivät kirjoittautumaan veroluetteloon, kukin omaan kaupunkiinsa.

Ilmoitus joulusta on ankkuroitu historiaan, sen todellisiin tapahtumiin ja henkilöihin. Siinä mainitaan mm. keisari Augustus, verollepano, Kyrenius (Quirinius) ja Herodes Suuri. Näitä asioita saa, jopa pitää, tutkia. Evankeliumissa kerrotut tapahtumat ovat todennetusti tapahtuneet ja siinä mainitut henkilöt ovat todella olleet olemassa. Ellei näin olisi, olisi kristinusko samanarvoinen muiden uskontojen kanssa, joiden todellisuuspohja ei kestä tutkimusta. Joissakin uskonnoissa niiden sanomaa on kielletty arvostelemasta. Vaarana on, että miekka heilahtaa. Uskonnon arvostelijat ja tutkijat pidetään pelolla uskonnon ilmoittamassa opissa. Maallistunut liberaali maailma taas ei ole edes kiinnostunut asioiden todenperäisyydestä. Maallistuneet kristinuskon arvostelijat ja tutkijat ovat uskoneet sen väitteen, että kristinuskon sanoma on lähtökohtaisesti satua. Saatana on mielissään, kun hänen taktiikkansa; "onko Jumala todella sanonut", toimii edelleen.

Kun alkaa epäilemään, siitä seuraa hämmennys. Jollei epäilyksiinsä saa vastauksia, alkaa kiinnostus vähitellen laimeta. Ja lopulta ajan kulumisen myötä totuus alkaa muuttua. Siinä on sama "hämärtymisen" ilmiö, kuin lapsuuden tapahtumissa, joissa vähitellen "aika kultaa muistot".

Seuraavaksi käydään läpi mitä on tapahtunut, missä on tapahtunut, ja milloin on tapahtunut?

eKr. / jKr. (ennen Kristuksen syntymää / jälkeen Kristuksen syntymän)

800 – luvulla (jKr.) alkoi vähitellen yleistyä käytäntö, jossa vuosiluvut laskettiin Kristuksen syntymästä. Virallisesti tämä käytäntö otettiin ensi kerran käyttöön Portugalissa v. 1422.

Aikaisemmin vuosien kuluminen laskettiin jostain merkittävästä tapahtumasta. Esim. Rooman kaupungin perustamisesta, joka tapahtui 753 eKr. Yleinen käytäntö oli myös laskea vuodet Rooman keisareista. Viimeisin keisari, josta aikaa laskettiin, oli keisari Diocletianus (nousi valtaan v.284 jKr.) Hän oli merkittävä kristittyjen vainoaja.

Katolisen kirkon munkki Dionysius Exiguus (470–544) laski pääsiäisten ajankohtia. Vuonna 525 Dionysius kirjoitti, että on väärin laskea vuodet kristittyjen vainoojan, keisari Diocletianuksen hallituskauden mukaan, mikä oli siihen saakka ollut käytäntönä. Dionysius laski, että Jeesus oli syntynyt vuonna 754 Rooman perustamisesta (Ab urbe condita).

Vaikka Dionysius erehtyikin muutamalla vuodella, on hänen laskelmansa, olosuhteet huomioon ottaen, hyvinkin tarkka. Dionysiuksen tarkoitus ei suinkaan ollut määritellä Kristuksen syntymävuotta, vaan pääsiäisten ajankohdat. Kristuksen oletettu syntymävuosi tuli laskelmien sivutuotteena.

Yksi asia, jossa eKr. / jKr. – ajanlasku menee pieleen, on se, että siinä ei ole vuotta 0 (nolla). Vuodesta 1 eKr. vuoteen 1 jKr. on kolme vuotta.

Keisari Augustus antoi käskyn verollepanosta;

Augustus Octaviuksen yksinvaltius Rooman keisarina alkoi käytännössä vuonna 31 eKr. hänen voitettuaan Markus Antoniuksen ja päättyi 14 jKr. Ulkonaisesti Augustus säilytti Rooman tasavallan muodot ja tavat, mutta hallitsi käytännössä yksinvaltiaana yli 40 vuotta. Augustus lopetti veristen sisällissotien kauden verisillä sodilla. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään pitkää suhteellisen rauhan

aikakautta Pax Romanaa. Augustus julistettiin jumalaksi pian kuolemansa jälkeen. Rooman valtakunta salli kaikki uskonnot, kunhan myös keisarin jumalallisuus aina tunnustettiin. "Keisari on Herra".

Tämän keisari Augustuksen aikana, jonka Rooman senaatti julisti Jumalaksi, syntyi ihmiseksi meidän Herramme Jeesus Kristus, todellinen (tosi) Jumala. Ongelmia Rooman valtakunnan päättäjille aiheutti myöhemmin se, että kristityt eivät tunnustaneet keisareita Herrakseen (Jumalaksi). Keisarit, jotka halusivat, että heitä pidetään Jumalina, pyrkivät hävittämään maastaan sen rehellisimmän ja työteliäimmän kansanosan. Juutalaiset eivät tätä vainoa kokeneet sillä heillä oli tässä asiassa Roomalaisilta erivapaus. Kristittyjen vainoja sen sijaan kesti 300 luvulle asti.

Augustus sai aikaan Rooman rauhan (Pax Romana). Hän yhtenäisti myös oikeusjärjestelmän. Roomassa virkamiehet käyttivät Rooman kieltä (latinaa) ja sivistyneistö käytti kreikkaa.

Näiden toimenpiteiden seurauksena oli mahdollista tehdä väestölaskenta suuressa Rooman imperiumissa.

Herodes suuri murhautti Betlehemin poikalapset yrittäessään tapattaa Jeesuksen. Herodes suuri oli Juudean kuninkaana vuosina 37 eKr. – 4 eKr.

Matt. 2:16. Kun Herodes huomasi, että tietäjät olivat pitäneet häntä pilkkanaan, hän raivostui. Hän antoi käskyn, että Betlehemissä ja sen lähistöllä oli surmattava kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat pojat, sen ajan perusteella, jonka hän oli tietäjiltä saanut selville.

Herodeksella oli huoli hengestään, sillä hän oli kannattanut Augustuksen vastustajaa Markus Antoniusta Rooman keisariksi. Antoniuksella oli liittolaisena myös Egyptin Kleopatra. Kleopatra surmasi itsensä Antoniuksen tappion jälkeen antamalla käärmeen purra itseään sillä Augustus aikoi viedä hänet vankina voittokulkueeseensa Roomaan.

Kun Augustus oli voittonsa jälkeen Rhodoksella, meni Herodes polvillaan hänen eteensä pitäen kuninkaan kruunua käsissään. Herodes sanoi Augustukselle; "Pyydän sinua, että et muistaisi sitä, kenen ystävä olen ollut, vaan sitä, kuinka hyvä ystävä olen ollut." Augustus oli sanonut Herodekselle; "Pane kruunu päähäsi." Tästä alkoi näiden ystävyys ja sen varjolla Herodes kykeni käyttämään valtaansa Juudeassa haluamallaan tavalla. Herodes Suuri oli laskelmoiva ja äärimmäisen julma (myös vainoharhainen).

Keisari Augustus oli myöhemmin todennut, kun Herodes oli vainoharhaisuudessaan tapattanut poikansa, että hän olisi mieluummin sika Herodeksen karsinassa kuin hänen poikansa.

Kyrenius (Quirinius) on ollut ongelma Kristuksen syntymän ajankohtaa määriteltäessä.

Luuk. 1:2. Tämä verollepano oli ensimmäinen ja tapahtui Quiriniuksen ollessa Syyrian käskynhaltijana.

Historioitsija Josefus nimittäin kertoo, että Kyrenius tuli v. 6 jKr. Syyrian maaherraksi ja tuolloin toimitettiin verollepano. Kyreniuksella oli tuolloin mukanaan 4 legioonaa sotilaita, sillä odotettavissa oli, että juutalaiset nousisivat kapinaan. Sen he tekivätkin.

Apt. 5:36-37. Ennen meidän päiviämme esiintyi Teudas. Hän väitti jokin olevansa ja saikin mukaansa neljäsataa miestä, mutta hänet tapettiin ja koko hänen kannattajajoukkonsa hävisi jäljettömiin. Hänen jälkeensä esiintyi verollepanon aikoihin Juudas Galilealainen. Myös Juudas houkutteli kansaa puolelleen, mutta hänkin sai surmansa ja koko hänen kannattajajoukkonsa joutui hajalle.

Luukas on ollut muistiinpanoissaan tavattoman tarkka. Hän puhuu ensimmäisestä verollepanosta. Apostolien teoissa puhutaan toisesta verollepanosta., joka tapahtui vuonna 6 eKr.

Luuk. 1:3-4. Niin olen nyt minäkin, otettuani alusta asti kaikesta tarkan selon, päättänyt kirjoittaa yhtenäisen esityksen sinua varten, kunnioitettu (korkea-arvoinen) Teofilos, jotta tietäisit, kuinka luotettavaa sinulle annettu opetus on.

Luukas kirjoitti evankeliuminsa Roomaan, korkea-arvoiselle virkamiehelle, joka olisi kyllä löytänyt asiavirheet. Luukas kirjoitti evankeliuminsa roomalaiselle joka tunsi Rooman historian ja sen aikaiset korkeat virkamiehet. Matteus sen sijaan kirjoitti evankeliuminsa juutalaisille ja käytti tarkasti sellaisia sanoja, että ne juutalaisuudessa hyväksyttiin. Isämeidän –rukous on siitä hyvänä esimerkkinä.

Mitä Luukas ei kirjoita – ja mitä hän kirjoittaa? Luukas ei käytä titteliä käskynhaltija tai maaherra.

Luuk. 2:2. Tämä verollepano oli ensimmäinen ja tapahtui Quiriniuksen ollessa Syyrian käskynhaltijana (ed. käännöksen mukaan maaherrana).

Luukas käyttää tässä verbiä, joka tarkoittaa hyvin korkeana virkamiehenä toimimista.

Roomalaiset vanhat piirtokirjoitukset ovat löytyneet uusina tietolähteinä. Niiden mukaan Kyrenius on toiminut jo vuosina 10-7 eKr. Syyriassa virkatehtävissä, pretorina. Pretori lähetettiin eri puolille valtakuntaa erilaisiin tehtäviin. Voittonsa jälkeen vuonna 27 eKr. antoi Augustus määräyksen verollepanosta. Verollepano alkoi henkikirjoituksella, jossa väestö kirjattiin ylös, myös Lähi-idässä.

Jos oli maaomaisuutta, piti mennä sinne, missä maaomaisuus oli. Daavidin suvulla oli maaomaisuutta Betlehemissä. Tieto tästä löytyy Puhakan mukaan Egyptiläisistä papyruskääröistä. Kun Kyrenius oli Syyriassa vuosina 10-7 eKr., Syyriassa toteutettiin kirjoittautuminen veroluetteloihin (verollepano). Siksi Joosefinkin oli lähdettävä. Hän otti Marian mukaansa, koska hän halusi pelastaa Marian häpeältä.

Kyrenius tuli uudelleen Syyriaan vuonna 6 jKr., koska Roomassa verotus suoritettiin joka 14 vuosi (7 eKr. + 6 jKr. + nollavuosi = 14 vuoden väli). Koska nyt oli tarkoitus myös verottaa, varautui Kyrenius ongelmiin neljän legioonan voimin.

Mielenkiintoista on myös v. 7 eKr. tapahtunut tähti-ilmiö. Kolme planeettaa (tähteä) oli konjuktiossa (päällekkäin maasta katsottuna muodostaen yhden kirkkaan tähden). Se tapahtui kolme eri kertaa vuonna 7 eKr. Kuninkaan tähti kalojen tähtikuviossa kertoi sen aikaisille tähtitieteilijöille, että nyt kuningas on syntynyt Juudassa.

Tämän ajan sai Herodes selville haastattelemalla itämaan tietäjiä, jotka olivat tulleet kumartamaan syntynyttä kuningasta. Herodes itse kuoli pari vuotta murhaamiensa kaksivuotiaiden lasten jälkeen.

Luukkaalla on alun alkaenkin ollut tärkeää ilmoittaa aika ja paikka. Se ilmoitettiin mm. hallitsijoiden hallitusajoilla. Kun joulu tulee, epäselvää (enää) on, minä vuodenaikana se on?

Pakolainen – Puhakka 20.11.2019

Ensimmäiseksi Ilkka Puhakka selvensi paria edellisellä luennolla esillä ollutta asiaa.

Denari, veronmaksuun käytetty raha.

Denarin rahassa oli sen keisarin kuva ja päällekirjoitus, joka rahan oli lyöttänyt. Vuoden 14 jKr. jälkeen Rooman senaatti teki keisari Augustuksesta tämän kuoleman jälkeen jumalan. Jeesus oli tuolloin noin 21 vuotias ja aloitti julkisen toimintansa 9 vuotta myöhemmin. Se, että jonkun ylipapin tai rabbin hallusta edes löytyi epäjumalankuva(lla varustettu raha), oli häpeällistä. Jeesuksen sanojen alkuosan ymmärsivät kaikki kuulijat; "Antakaa siis keisarille mikä keisarille kuuluu" (Matt. 22:21). Jälkimmäinen osa "ja Jumalalle mikä Jumalalle kuuluu." voidaan ymmärtää kahdella tavalla. Miettikää, kenen kuva teissä on. Ja koska olette Jumalan kuvia, antakaa itsenne Jumalalle. 1. Moos. 1:27. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, … Mahdollisesti kuulijat ymmärsivät sen kuitenkin siten, että Jerusalemin temppelille tuli antaa ne annit ja uhrit, jotka Jumala oli säätänyt.	(jumalallinen) keisari Vespasianus kuva wikipediasta

Verojen kanto, joka tehtiin Juudeassa ensimmäisen kerran vuonna 6 jKr.

Verotuksesta vastasi kensori (sensori). Wikipedian mukaan;

Kensori eli sensori (lat. censor < censere 'arvioida') oli Rooman valtakunnan virkamies. Kensoriksi nimitettiin vain erityisen kunnollisia entisiä konsuleja. Yksi kensorien tehtävistä oli järjestää väestönlaskenta ja varallisuuksien laskenta verotusta varten. Kensorilla ei kuitenkaan ollut suoraa käskynvaltaa.

Veronkanto-oikeus myytiin huutokaupalla. Joku rikas paikallinen yleensä osti sen ja jakoi tai myi sen eteenpäin voitolla. Näitä paikallisia veronkerääjiä sanottiin publikaaneiksi.

Luuk. 19:1-2. Jeesus tuli Jerikoon ja kulki kaupungin halki. Siellä asui mies, jonka nimi oli Sakkeus. Hän oli publikaanien esimies ja hyvin rikas.

Tämä järjestelmä antoi mahdollisuuden siihen, että rikkaat lahjoivat veronkantajia ja maksoivat vähemmän veroja. Köyhiltä voitiin ottaa enemmän. Publikaanit halusivat rikastua ja kantoivat veroja huomattavasti enemmän, kuin mitä Roomaan meni.

Veroraha meni Rooman valtakunnan ylläpitoon. Vastineeksi Rooma rakensi sotilasteitä ja valvoi rauhaa. Vaikka Rooma rakennutti sotilastiet itseään varten, kulki niitä pitkin myös kaupankäynti. Veroja kerättiin seuraavasti;

Miehen vuosituloista piti kantaa 1% veroa.

+ lisäksi vienti-, tuonti- ja maatalousvero,

+ 10% viljasadosta (myös huonon sadon aikana)

+ 5% viinisadosta, hedelmistä ja öljystä,

+ liikevaihtovero, omaisuuden siirtovero ja perintövero,

+ yllättävät ylimääräiset verot (jos Rooma tarvitsi).

Ei ollut mikään ihme, jos veronkantoa vastustettiin.

Miten meidän jouluna viettämä aika nähtiin paikallisten asukkaiden silmin? Kristittyjenkin käsitystä joulunajasta on muokattu varsin voimakkaasti, kuten; eläimet seimellä, tietäjien määrä ja milloin Marian synnyttämisen aika tuli? Entä syntyikö Jeesus luolassa vai eläinten tallissa (kumpikin on mahdollista.)

Se, miten ymmärrämme joulutapahtuman puitteet, ei vaikuta pelastukseen. "Noinkin voidaan ajatella."

Seuraavaksi jouluevankeliumi. Esilukija luki tekstin Jumalan Kansan Raamatusta;

Luuk. 2:1-20. Siihen aikaan antoi keisari Augustus käskyn, että koko valtakunnassa oli toimitettava verovelvollisten luettelointi. Tämä verollepano oli ensimmäinen ja tapahtui Kyreniuksen ollessa Syyrian käskynhaltijana. Kaikki menivät kirjoittautumaan veroluetteloon, kukin omaan kaupunkiinsa. Joosefkin lähti Galileasta, Nasaretin kaupungista, ja meni verollepanoa varten Juudeaan, Daavidin kaupunkiin, jonka nimi on Beetlehem, sillä hän kuului Daavidin huoneeseen ja sukuun. Hän meni sinne kihlattunsa Marian kanssa, joka odotti lasta. Heidän siellä ollessaan tuli Marian synnyttämisen aika. Hän synnytti pojan, esikoisensa, kapaloi hänet ja pani hänet seimeen, koska heille ei ollut tilaa majapaikassa.

Sillä seudulla oli paimenia kedolla vartioimassa yöllä laumaansa. Heidän edessään seisoi Herran enkeli, ja Herran kirkkaus loisti heidän ympärillään. Pelko valtasi paimenet, mutta enkeli sanoi heille: "Älkää pelätkö! Minä ilmoitan teille suuren ilon, joka on tuleva kaikelle kansalle. Teille on tänään Daavidin kaupungissa syntynyt Vapahtaja, joka on Kristus, Herra. Tämä on teille merkkinä: te löydätte lapsen kapaloituna ja seimessä makaamassa." Yhtäkkiä enkelin kanssa oli suuri taivaallinen sotajoukko, joka ylisti Jumalaa sanoen: "Kunnia Jumalalle korkeuksissa, ja maan päällä rauha ihmisten kesken, joita kohtaan hänellä on hyvä tahto". Kun enkelit olivat menneet takaisin taivaaseen, paimenet puhuivat toisilleen: "Menkäämme nyt Beetlehemiin katsomaan, mitä on tapahtunut, ja minkä Herra meille ilmoitti." He menivät kiiruhtaen ja löysivät Marian, Joosefin ja lapsen, joka makasi seimessä. Tämän nähdessään he kertoivat, mitä heille oli sanottu tästä lapsesta. Kaikki, jotka sen kuulivat, ihmettelivät, mitä paimenet heille puhuivat. Maria kätki kaikki nämä sanat ja tutkisteli niitä sydämessään. Paimenet palasivat kiittäen ja ylistäen Jumalaa kaikesta, mitä olivat kuulleet ja nähneet sen mukaan kuin heille oli puhuttu.

Teksti antaa meille vihjeitä.

Joosef palasi omaan kyläänsä, sukulaistensa luo.

Asioiden muutos oli silloin hidasta. Vielä 1900 –luvulla löytyi elinympäristöjä (löytyy jopa nykyisinkin), varsinkin maaseudulta, joissa elettiin vielä Jeesuksen ajan olosuhteissa.

Daavidin suku keskittyi Betlehemiin. Kaikki siellä tiesivät, että Joosef on Daavidin sukua. Oli kunnia kohdella omia sukulaisiaan hyvin.

Kuningas Daavidin kaupunki on Jerusalem. Kaikki sen tiesivät. Kirjanoppineet tiesivät lisäksi, että Messias on syntyvä Betlehemissä.

Ps. 48:3. … Siion on kuin pohjoinen vuori, se on suuren kuninkaan kaupunki.

Matt. 1:4-5. Hän (Herodes) kutsui koolle kansan ylipapit ja lainopettajat ja tiedusteli heiltä, missä messiaan oli määrä syntyä. "Juudean Betlehemissä", he vastasivat, "sillä näin on ilmoitettu profeetan kirjassa …

Siinä kulttuurissa synnyttävä nainen saa aina erityiskohtelun. Jos näin ei tehty, se oli häpeäksi koko kylälle, saati sitten omaisille. Jeesus syntyi mitä ilmeisimmin Joosefin naispuolisten sukulaisten ympäröimänä kodikkaissa sisätiloissa. Jeesus ei syntynyt seimeen eikä talliin, vaan hänet laitettiin seimeen vasta syntymänsä jälkeen kun miehetkin päästettiin paikalle ja tilat tulivat tupaten täyteen.

Lisäksi, ellei Joosefin suku olisi kohdellut Mariaa kunnolla, olisi Marian oma suku sen tehnyt. Elisabet, joka oli Marian sukulainen, asui Juudean vuoriseudulla (Luuk. 1:39). Betlehem on keskellä Juudeaa.

Me, jotka asumme Suomessa, emme todellakaan ymmärrä sitä, mitä Jeesuksen aikana tarkoitti sukuun kuuluminen. Olisi ollut häpeä jättää joku sukulainen sivuun.

Joosefilla oli aikaa järjestää asiat Betlehemiin tultuaan. Jeesus-lapsi ei syntynyt yllättäen vaan mitä ilmeisimmin laskettuna aikana. Evankeliumiteksti sanoo; "Heidän siellä ollessaan tuli Marian synnyttämisen aika". Myös kreikankielinen alkuteksti sanoo asian samalla tavalla. Fiksu Joosef ei jättänyt Betlehemin matkaansa viime tippaan, joten Marialle jäi kyllä aikaa asettautua. Matka, jonka Joosef ja Maria tekivät Nasaretista Betlehemiin, kesti aasia taluttaen kolme päivää.

Mistä sitten tulee se käsitys, että Marialle tuli nopea synnytys luolaan? Se tulee apogryfisestä Jaakobin evankeliumista, joka ei kuulu Raamatun teksteihin. 200 –luvulla jKr. on Justinus Marttyyri alkanut ensimmäisen kerran puhua luolasta, johon Jeesus ihmeenomaisesti syntyi. Se alkoi vaikuttaa kirkon sanomaan. Katolinen ja ortodoksinen kirkko hyväksyvät apogryfisessä Jaakobin evankeliumissa esitetyistä asioista esimerkiksi tiedot Marian vanhemmista Annasta ja Joakimista.

Tässä yhteydessä Puhakka luki otteita tästä apogryfisestä Jaakobin evankeliumista. (Joka löytyy myös netistä.)

Apogryfisestä Jaakobin evankeliumista, luvuista 17-18. "Ja he tulivat tien puoliväliin (matkallaan Betlehemiin) ja Maria sanoi hänelle (Joosefille): ’Ota minut alas aasin päältä, sillä se, mikä on sisälläni, painostaa minua syntyäkseen.’ Ja hän otti hänet alas aasin selästä ja sanoi hänelle: ’Minne vien sinut kätkeäksesi häpeäsi? Sillä olemme erämaassa. Ja hän löysi luolan sieltä ja vei hänet sinne ja asetti poikansa hänen vierelleen ja hän meni ja etsi heprealaista kätilöä Beetlehemin maaseudulla."

Raamattu kuitenkin yksiselitteisesti kertoo; "Heidän siellä ollessaan", eli jo perillä Betlehemissä ollessaan. (Siltä osin ja ilmeisesti muutenkin apogryfiseen Jaakobin evankeliumiin kannattaa suhtautua varauksellisesti, vaikka Ilkka Puhakka ei sitä suoraan sanonutkaan. Hän antoi luetun tekstin puhua sen asian.)

Mikä on seimi (Lähi-idässä)?

Seimi liittyy asumuksiin (taloihin) Daavidin ajasta aina 1900 luvulle jKr. saakka. Vastaavia asumuksia löytyy vielä nykyäänkin Lähi-idästä ja esim. Egyptin maaseudulta.

Eläimet vietiin talon alla olevaan tilaan (talliin) turvaan yöksi, jossa eläimet antoivat myös lämpöä taloon. Tämän asian ymmärtämättömyys on vaikuttanut myös raamatuntulkintaamme. Esim. Matt. 5:15 kohdassa huoneeksi käännetty sana tuo meille länsimaalaisille mieleen vain talon yhden huoneen vaikka Jeesus tarkoitti, että valo loistaa kaikille koko talossa oleville. Matt. 5:15. Eikä lamppua, kun se sytytetään, panna vakan alle, vaan lampunjalkaan. Siitä sen valo loistaa kaikille huoneessa (asumuksessa, talossa) oleville. (Esim. sanonta "Daavidin huone" tarkoittaa Daavidin sukua.) Uudempi käännös puhuu Luuk. 13:10-17 kohdassa kytkyestä (riimusta) ja jättää näin kääntämättä ao. kohdan syvemmän merkityksen. Aikaisempi käännös mainitsee vielä seimen (joka sijaitsi kuvan esittämällä tavalla asumuksen alakerrassa).	Puhakan piirtämä kuva

Luuk. 13:10-17 ed.käännös. Ja hän oli opettamassa eräässä synagoogassa sapattina. Ja katso, siellä oli nainen, jossa oli ollut heikkouden henki kahdeksantoista vuotta, ja hän oli koukistunut ja täydelleen kykenemätön oikaisemaan itseänsä. Hänet nähdessään Jeesus kutsui hänet luoksensa ja sanoi hänelle: "Nainen, sinä olet päässyt heikkoudestasi", ja pani kätensä hänen päälleen. Ja heti hän oikaisi itsensä suoraksi ja ylisti Jumalaa. Mutta synagoogan esimies, joka närkästyi siitä, että Jeesus paransi sapattina, rupesi puhumaan ja sanoi kansalle: "Kuusi päivää on, joina tulee työtä tehdä; tulkaa siis niinä päivinä parannuttamaan itseänne, älkääkä sapatinpäivänä". Mutta Herra vastasi hänelle ja sanoi: "Te ulkokullatut, eikö jokainen teistä sapattina päästä härkäänsä tai aasiansa (talossa olevasta) seimestä ja vie sitä juomaan? Ja tätä naista, joka on Aabrahamin tytär ja jota saatana on pitänyt sidottuna, katso, jo kahdeksantoista vuotta, tätäkö ei olisi pitänyt päästää siitä siteestä sapatinpäivänä?"

Puhuessaan näistä asioista, Puhakka mainitsi kolme henkilöä, joilta (joiden kirjoituksista) hän on saanut asiantuntijatietoa.

Tohtori Leena Kaartinen,

William Thompson ja

Kenneth J. Bailey

Mikä on majatalo?

Luuk. 2:7. ja hän (Maria) synnytti pojan, esikoisensa. Hän kapaloi lapsen ja pani hänet seimeen, koska heille ei ollut tilaa majapaikassa (ed. käännöksen mukaan "majatalossa").

Tässä kohdassa käytetään kreikankielisessä alkutekstissä sanaa "katalyma". DigiNovum kertoo asiasta seuraavalla tavalla;

Jeesuksen syntymä tapahtui aivan luonnollisella tavalla, ja siitä kerrotaan ilman turhia sanoja. Lutherin mukaan sana "katalyma" käännetään perinteisesti 'majataloksi', vaikka sitä käytettiinkin useimmiten tavallisesta talosta. Kysymyksessä oli luultavasti koti (esim. Joosefin tai hänen sukulaistensa), jonka ainoassa huoneessa ei ollut tilaa vieraille. Sen tähden heidät sijoitettiin talon alla olevaan luolaan, jossa pidettiin kotieläimiä ja työkaluja. Juudean vuorilla on paljon sellaisia luolia. Talot rakennettiin niiden päälle. Kerrotun luolan ylle keisari Hadrianus (76-138 jKr.) rakensi temppelin Adonikselle, Venuksen rakastajalle. Näin hän pilkkasi kristittyjä, jotka juuri sillä paikalla kiittivät Jumalaa, joka »niin rakasti maailmaa, että hän antoi ainokaisen Poikansa». Rooman valtakunnan ensimmäinen kristitty keisari Konstantinus Suuri hävitti pakanallisen temppelin ja rakensi paikalle n. v. 320 suuren basilikan, vanhimman vielä käytössä olevan kirkon. Syntymäluola on alttarikorokkeen alapuolella.

Varsinaisesta majatalosta, jossa vierailta otettiin maksu, käytetään Puhakan mukaan eri sanaa "bandokheion". Näin esim. Luuk. 10:34-35.

Luuk. 10:34-35. Hän (laupias samarialainen) meni miehen luo, valeli tämän haavoihin öljyä ja viiniä ja sitoi ne. Sitten hän nosti miehen juhtansa selkään, vei hänet majataloon ja piti hänestä huolta. Seuraavana aamuna hän otti kukkarostaan kaksi denaaria, antoi ne majatalon isännälle ja sanoi: 'Hoida häntä. Jos sinulle koituu enemmän kuluja, minä korvaan ne, kun tulen takaisin.'

Joosef ja Maria olivat siis majoittuneina jonkun Joosefin sukulaisen kodissa. (Koti oli mitä ilmeisimmin sellainen, mitä DigiNovum asiasta kertoo.)

Mitä tarkoitti se, että "heille ei ollut tilaa majapaikassa"? Edellä kuvatun asunnon asuintilojen katolle rakennettiin usein erillinen huone vieraita varten.

2. Kun. 4:9-10. Nainen sanoi miehelleen: "Usko minua, tuo Jumalan mies (Elisa), joka aina poikkeaa meillä, on pyhä. Emmekö voisi rakentaa hänelle pienen kattohuoneen ja viedä hänelle sinne vuoteen, pöydän ja tuolin ja lampun? Silloin hän voisi tänne poiketessaan vetäytyä sinne."

Koska kaikki vieraille tarkoitetut tilat olivat täpötäynnä. Oli luonnollista että lapselle ja äidille haluttiin antaa mahdollisimman rauhallinen tila. Siisti talon alakerta oli tällainen, jossa tosin myös lämpöä antavat eläimetkin ehkä olivat, ellei niitä oltu siirretty tilan tarpeen vuoksi muualle.

Miksi Jeesus laitettiin seimeen?

Seimi oli luonnollinen kehto lapselle. Sen lisäksi Jumala oli tarkoittanut niin.

Luuk. 2:8-12. Sillä seudulla oli paimenia yöllä ulkona vartioimassa laumaansa. Yhtäkkiä heidän edessään seisoi Herran enkeli, ja Herran kirkkaus ympäröi heidät. Pelko valtasi paimenet, mutta enkeli sanoi heille: "Älkää pelätkö! Minä ilmoitan teille ilosanoman, suuren ilon koko kansalle. Tänään on teille Daavidin kaupungissa syntynyt Vapahtaja. Hän on Kristus, Herra. Tämä on merkkinä teille: te löydätte lapsen, joka makaa kapaloituna seimessä."

Paimenet olivat halveksittu ihmisryhmä. Heitä ei esim. kelpuutettu oikeuteen todistajiksi. Jos Jeesus olisi syntynyt johonkin hienostotaloon, ei paimenilla olisi ollut sinne mitään asiaa. Koska enkeli ilmoitti, että Messias (Kristus) on seimessä, he heti tiesivät, että lapsi on syntynyt sellaiseen taloon, johon hekin olisivat tervetulleita. Niinpä he uskalsivat sinne lähteä. Köyhillä oli sellaiset talot, joissa oli eläinten suoja alakerrassa ja siellä rehukaukalot, seimi. – Ja paimenet otettiin vastaan ja heitä kuunneltiin.

Luuk. 2:15-20. Kun enkelit olivat menneet takaisin taivaaseen, paimenet sanoivat toisilleen: "Nyt Betlehemiin! Siellä me näemme sen, mitä on tapahtunut, sen, minkä Herra meille ilmoitti." He lähtivät kiireesti ja löysivät Marian ja Joosefin ja lapsen, joka makasi seimessä. Tämän nähdessään he kertoivat, mitä heille oli lapsesta sanottu. Kaikki, jotka kuulivat paimenten sanat, olivat ihmeissään. Mutta Maria kätki sydämeensä kaiken, mitä oli tapahtunut, ja tutkisteli sitä. Paimenet palasivat kiittäen ja ylistäen Jumalaa siitä, mitä olivat kuulleet ja nähneet. Kaikki oli juuri niin kuin heille oli sanottu.

Se, mitä tässä ei kerrota, mutta joka on "kirjoitettu" sen aikaiseen vieraanvaraisuuden "lakiin", on se, että paimenet saivat vieraille kuuluvan kestityksen. Niinpä monella oli mahdollisuus kuulla enkelivierailusta.

Se, mitä Puhakka ei kertonut mutta olen kuullut sen Seppo Kankaalta, Helsingin Raamattukoulun entiseltä rehtorilta, on seuraava; Betlehemin seudulla oli se lammaslauma, josta temppeliin tulevat uhrilampaat otettiin. Tämä lammaslauma oli ulkona ympäri vuoden. Joten on mahdollista, että Jumala ilmoitti juuri uhrikaritsoiden paimenille, että Jumalan uhrikaritsa oli syntynyt.

Eli; Jeesuksen syntymä voidaan kertoa seuraavasti (tosin myös muullakin tavalla);

Kun Marian synnyttämisen aika tuli, hänet vietiin vierashuoneeseen, josta miehet ajettiin ulos.

Syntymän jälkeen Jeesus asetettiin talon rauhalliseen tilaan, seimeen. Raamattu ei kerro sitä, oliko ko. tilassa silloin eläimiä.

Paimenet tulivat käymään Jeesuksen luona.

Jeesus ympärileikattiin 8 päivän ikäisenä (Luuk. 2:21).

Syntymästä 40 päivän jälkeen Maria, jolla oli Jeesuslapsi mukanaan, kävi Jerusalemin temppelissä antamassa puhdistautumisestaan uhrin (Luuk. 2:22-24). Uhri, kaksi kyyhkystä, kertoo myös sen, että Joosef ja Maria eivät olleet rikkaita. Betlehemistä temppelille oli noin 10 km.

Joskus tämän jälkeen tulivat sitten itämaan tietäjät ja pako Egyptiin.

Tämä nyt kerrottu on toisenlainen joulutarina, kuin mihin meillä länsimaissa on totuttu.

Armo saa muodon – Puhakka 27.11.2019

Teille on syntynyt Vapahtaja – armo saa muodon.

Ilkka Puhakalta oli kysytty, miksi Joosef perheineen ei saanut vierastilaa käyttöönsä. Todennäköisesti siksi, että joku Joosefiakin korkea-arvoisempi ja ilmeisesti vanhempi henkilö oli tullut paikalle häntä ennen.

Puhakka mainitsi, että kaikkea ei tarvitse omaksua. Kuullun omaksumiseen (hyväksymiseen) vaikuttaa kuulijalla itsellään oleva aikaisempi tieto. Raamatussahan on kerrottu paljon ihmeitä. Ihmeet eivät kuitenkaan sijoitu pelkästään Raamatun tapahtumiin, vaan ihmisten jokapäiväiseen elämään tässä ja nyt. Puhakka mainitsi Olli Seppäsen (evp), jolla hänen mukaansa on parhaimmat luennot siitä, miten Jumala on suojellut Suomea sodissa. Silloin tapahtui valtavan suuria, todistettavia ihmeitä, joilla Jumala suojeli Suomea sodissa. Seppäsen kertomat ihmeet eivät ole ainoastaan suomalaisten sotilaiden kertomaa, vaan ne on dokumentoitu venäläisten arkistoon, johon tutkijat ovat nyt päässeet tutustumaan. Mutta silloin Suomessa rukoiltiinkin paljon ja laajasti ja pyydettiin Jumalan varjelusta. Jumalan ihmeet ja konkreettinen läsnäolo on ollut vakuuttavalla tavalla läsnä. Seppänen mainitsee aina sen lähteen, josta hän on tietonsa saanut. Puhakka itsekin pyrkii niin tekemään omien luentojensa osalta, mutta ajanpuutteen vuoksi hän ei siihen kykene. Puhakalta lähteet saa pyydettäessä.

Puhakka kertoo kuunnelleensa / katsoneensa netistä Seppäsen luennon kolme kertaa ja kehotti meitäkin hänen luennollaan olleita menemään nettiin kuuntelemaan sitä. Nettihakuun voi kirjoittaa esim. seuraavan lauseen; Jumalan siunaus Suomen yllä Minäkin kuuntelin Olli Seppäsen esittämän luennon ja vakuutuin. Koska Jumala todistettavasti tekee ihmeitä, ei ole mitään syytä epäillä sitä, etteivät Raamatussa kerrotut joulunajan tapahtumatkin pitäisi paikkaansa. Niistä voi ja saa olla vakuuttunut – ei ole mitään salattavaa.	(kuva netistä Olli Seppäsen luentokohdasta.

Kauanko Joosef, Maria ja Jeesus-lapsi sitten olivat Betlehemissä ennen pakomatkalle lähtemistään?

Ainakin 40 päivää, koska silloin he kävivät Jerusalemin temppelissä.

Maksimissaan kaksi vuotta, koska Herodes otti itämaan tietäjiltä syntymäajan (tähden ilmestymisajan) selville ja tapatti kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset.

Tätä tarkempaa aikaa ei kyetä antamaan. Puhakan mukaan menee vielä pitkään Jeesuksen syntymän jälkeen ennen kuin Jerusalemiin tulee tietäjiä kyselemään, missä se (äsken) syntynyt kuningas on. Sanaa "äsken" ei ole alkukielessä. Matteus ei mainitse mitään sellaista.

Milloin sitten Herodes puuttui peliin ja tapatti kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset? Joku juutalainen tutkija on päätellyt, että sen aikainen väkiluku huomioiden korkeintaan 20 poikalasta olisi tapettu. Herodes oli äärimmäisen julma ja pelkäsi vallantavoittelijoita.

Tietäjien lukumäärää ja nimiäkään ei Raamatussa mainita. Että tietäjiä olisi ollut kolme, on vasta 500 luvulta jKr.

Luetaan seuraavaksi, mitä Matteus kirjoittaa tapahtuneesta;

Matt. 2:1-20. Kun Jeesus oli syntynyt Juudean Betlehemissä kuningas Herodeksen aikana, Jerusalemiin tuli idästä tietäjiä. He kysyivät: "Missä se juutalaisten kuningas on, joka (nyt) on syntynyt? Me näimme hänen tähtensä nousevan taivaalle ja tulimme osoittamaan hänelle kunnioitustamme."

Kuullessaan tästä kuningas Herodes pelästyi, ja hänen kanssaan koko Jerusalem. Hän kutsui koolle kansan ylipapit ja lainopettajat ja tiedusteli heiltä, missä messiaan oli määrä syntyä. "Juudean Betlehemissä", he vastasivat, "sillä näin on ilmoitettu profeetan kirjassa: Sinä, Juudan Betlehem, et ole suinkaan vähäisin heimosi valtiaista, sillä sinusta lähtee hallitsija, joka on kaitseva kansaani Israelia."

Silloin Herodes kutsui salaa tietäjät luokseen ja otti heiltä juurta jaksain selville, milloin tähti oli tullut näkyviin. Sitten hän lähetti heidät Betlehemiin. "Menkää sinne", hän sanoi, "ja ottakaa asiasta tarkka selko. Kun löydätte lapsen, niin ilmoittakaa minulle, jotta minäkin voisin tulla kumartamaan häntä." Kuninkaan sanat kuultuaan tietäjät lähtivät matkaan, ja tähti, jonka he olivat nähneet nousevan taivaalle, kulki heidän edellään. Kun tähti tuli sen paikan yläpuolelle, missä lapsi oli, se pysähtyi siihen. Miehet näkivät tähden, ja heidät valtasi suuri ilo. He menivät taloon ja näkivät lapsen ja hänen äitinsä Marian. Silloin he maahan heittäytyen kumarsivat lasta, avasivat arkkunsa ja antoivat hänelle kalliita lahjoja: kultaa, suitsuketta ja mirhaa. Unessa Jumala varoitti tietäjiä palaamasta Herodeksen luo, ja niin he menivät toista tietä takaisin omaan maahansa.

Tietäjien lähdettyä Herran enkeli ilmestyi unessa Joosefille ja sanoi: "Nouse, ota lapsi ja hänen äitinsä mukaasi ja pakene Egyptiin. Pysy siellä, kunnes käsken sinun palata. Herodes aikoo etsiä lapsen käsiinsä ja surmata hänet." Joosef heräsi unestaan, otti heti yöllä mukaansa lapsen ja hänen äitinsä ja lähti kulkemaan kohti Egyptiä. Siellä hän pysytteli Herodeksen kuolemaan asti. Näin kävi toteen, mitä Herra oli profeetan suulla ilmoittanut: "Egyptistä minä kutsuin poikani."

Kun Herodes huomasi, että tietäjät olivat pitäneet häntä pilkkanaan, hän raivostui. Hän antoi käskyn, että Betlehemissä ja sen lähistöllä oli surmattava kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat pojat, sen ajan perusteella, jonka hän oli tietäjiltä saanut selville. Näin kävi toteen tämä profeetta Jeremian lausuma ennustus: Ramasta kuuluu huuto, itku ja kova valitus. Raakel itkee lapsiaan eikä lohdutuksesta huoli, sillä heitä ei enää ole.

Kun Herodes oli kuollut, Herran enkeli ilmestyi Egyptissä Joosefille unessa ja sanoi: "Nouse, ota lapsi ja hänen äitinsä mukaasi ja palaa Israelin maahan. Ne, jotka halusivat surmata lapsen, ovat kuolleet."

Idästä tuli tietäjiä (magos), jotka olivat nähneet tähden. Jerusalemista itään, noin 1000 km päässä, nykyisen Irakin alueella, oli Babylon (1100 km teitä pitkin). Matka aika kesti 20 – 40 päivää, jota silloin pidettiin "lyhyenä" matkana. Silloisten ihmisten ruumiillinen kunto oli merkittävästi parempi kuin nykyajan mukavuuksiin tottuneilla. Joten yhden kuukauden matka oli lyhyt aika lähteä katsomaan jotain "merkittävää juttua". Mutta miksi he lähtivät?

Babylon oli tunnettu sivistyksestään. Siellä oli käytössä nuolenpääkirjoitus jo 3000 vuotta eKr. Sen aikainen Gilgames–eepos kertoo mm. vedenpaisumuksesta.

Babylonian lisäksi edistynyttä tähtitiedettä (astronomiaa) harjoitettiin myös Kiinassa ja Intiassa. Joku voi sotkea astronomian astrologiaan, joka ei ole tähtitiedettä vaan ennustelua esim. horoskooppien avulla.

Astronomit Babyloniassa seurasivat tarkkaan tähtitaivaan ilmiöitä (tähtien ja planeettojen liikkeitä). He tiesivät jo silloin, että vuodessa on 365 päivää + 6 tuntia. He olivat persialaiseen pappisluokkaan kuuluvia filosofeja. Heitä pidettiin todellisen uskonnon haltijoina. Kreikkalaiset filosofit, kuten Aristoteles, mainitsevat nämä maagit (magos) filosofeina.

Sanalla maagi (magos) on meidän kielenkäytössämme ainakin kolme merkitystä;

Ylimmän tiedon ja taidon harjoittajia,

noituuden ja taikuuden harjoittajia,

petkuttajia ja eksyttäjiä.

Jostain syystä länsimaissa korostetaan vain näistä kahta viimeistä. Jeesuksen luo tulleet "maagit" olivat nimenomaan ja pelkästään ylimmän tiedon ja taidon harjoittajia.

Saman tähti-ilmiön, mitä Babylonialaiset maagit olivat nähneet, näkivät myös intialaiset ja kiinalaiset (Jupiter ja Saturnus kohtasivat toisensa kalojen tähtikuviossa kolme kertaa samana vuonna), mutta miksi vain Babyloniasta lähdettiin matkalle?

Vuonna 597 eKr. + 50 vuotta Babylon valloitti Juudan valtakunnan ja sieltä vietiin pakkosiirtolaisuuteen Babyloniin kaikki viisaat ja oppineet.

2. Kun. 24:14. Nebukadnessar vei pakkosiirtolaisuuteen koko Jerusalemin, kaikki sen päälliköt ja varakkaan väen, kymmenentuhatta yhteensä, ja jokaisen sepän ja kirvesmiehen. Paikoilleen jäivät vain seudun köyhät.

Babylonialaiset olivat muutenkin kiinnostuneita filosofioista ja nyt sinne tuotiin filosofisesti kiinnostavia tyyppejä joilla oli filosofisesti kiinnostavaa tietoa.

4. Mooseksen kirjassa (4. Moos. luvut 22-24) mainitaan Bileam, Beorin poika, joka sai tehtäväkseen kirota Israel. Bileam joutui kuitenkin siunaamaan Israelin. Ennen kotiin lähtemistään Bileam lausui seuraavan ennustuksen;

4. Moos. 24:15-17. … Näin sanoo Bileam, Beorin poika, näin sanoo mies, joka näkee selvästi, näin mies, joka kuulee Jumalan puhuvan, joka saa tietonsa Korkeimmalta, mies, joka maahan kaatuneena, avoimin silmin, saa katsella Kaikkivaltiaan näkyjä: Minä näen tämän (Hänet), mutta se ei tapahdu vielä, minä katselen tätä, mutta se ei vielä ole lähellä. Tähti nousee Jaakobin keskeltä, valtiaan sauva Israelista.

Edellinen suomalainen raamatunkäännös säilytti vielä tekstin alkuperäisen merkityksen siitä, kenet Bileam näki. Juutalaiset rabbit ovat kautta aikojen olleet sitä mieltä, että tämä maininta "hänestä" tarkoittaa Messiasta.

Kun vuonna 1967 Jordaniassa tehtiin kaivauksia, löytyi tieto tästä samasta Bileamista Raamatun ulkopuolisesta lähteestä DeirAllan –piirtokirjoituksesta. Siinä Bileam Beorin poika tunnetaan samalla nimellä kuin Raamatussa. Bileam oli laajalti tunnettu ja kunnioitettu henkilö omana aikanaan.

Kun Kyyros sitten myöhemmin (70 vuoden jälkeen) antoi luvan palata takaisin Juudeaan, kaikki eivät palanneet. Ne, jotka palasivat, on mainittu. Babyloniin jäi juutalainen tieto, -usko ja -filosofia.

Roomalaiset historioitsijat Tacitus ja Suetonius ovat kertoneet, että Jeesuksen syntymän aikaan liikkui odotuksia, että Juudeasta tulee maailman herra. Tämän "huhun" tiesi myös Herodes ja siksikin hän suhtautui vakavasti tietäjien ilmoitukseen.

Sipparin tornin savitaulujen nuolenpääteksteissä kerrotaan, että vuonna 7 eKr. tapahtuu tähti-ilmiö.

Saturnus ja Jupiter kohtaavat huhti-toukokuussa siten, että ne menevät osittain päällekkäin. Heinä-elokuussa ne menevät kokonaan päällekkäin ja vielä myöhemmin syksyllä kolmannen kerran osittain päällekkäin.

Joku voisi ajatella, että on liian suuri sattuma sille, että Jeesus olisi syntynyt juuri tämän tähti-ilmiön aikana. Ajatellaan asiaa syvemmin. Eikö Hän, joka on luonut sekä ajan että maailmankaikkeuden tähtineen, voisi järjestää tällaista "pikkuasiaa".

Babyloniassa ajateltiin, että Jupiter edusti babylonialaista pääjumalaa, Saturnus edusti juutalaisia ja kalojen tähtikuvio nykyisin Palestiinaksi kutsuttua aluetta.

"Jaakobista nousee tähti" – siksi maagit, tähtitieteen ammattilaiset lähtivät matkalle – ottamaan selvää. Ja koska kyseessä oli arvostettujen henkilöiden matka, heillä oli suuri seurue ja turvasaattue mukanaan.

Kun maagit tulivat Jerusalemiin, Herodes otti heiltä tarkkaan selville, milloin tähti oli ilmestynyt. Mikäli ajatellaan, että maagit lähtivät matkalle vasta tähtien kolmannen kohtaamisen jälkeen, ja heidän noin kuukauden matka-aikansa, he tulivat Jerusalemiin ehkä vuoden kuluttua Jeesuksen syntymästä. Herodes tapatti poikalapset kaksivuotiaisiin asti ollakseen varma vallantavoittelijan kuolemasta.

Puhakka ei sitä maininnut, mutta katolisen kirkon nettisivuilta löytyy kertomus siitä, miten Johannes Kastaja pelastui tältä asuinalueensa lapsimurhalta. Johanneksen ja Jeesuksen ikäerohan oli noin puoli vuotta.

Perimätiedon mukaan Johannes Kastajan äiti Elisabeth, pakeni lapsensa kanssa erämaahan ja Johannes Kastajan isä Sakarias surmattiin, kun hän ei suostunut kertomaan sotilaille lapsensa olinpaikkaa.

Entäs se tähti, joka johdatti tietäjät Jerusalemista Betlehemiin? Puhakan mukaan se oli enkeli (Jumalan toimintaa / Jumalan lähettiläs).

Sanoma Jeesuksesta Kristuksesta on kiinnitetty pysyvällä tavalla jopa tähtiin.

Myös Egyptin matkasta on uskomattoman paljon tietoa. (Mutta luennointiajan lyhyys!) Vuoden päästä tämä sama luentokokonaisuus tulee Radio Deistä laajempana ja täydennettynä. Kuunnelkaa silloin.

Nämäkään Raamatussa kerrotut asiat, joista tässäkin on puhuttu, eivät perustu satuihin ja tarinoihin, vaan tutkittuun tietoon ja luotettaviin todisteisiin. Näitä asioita saa epäillä – mutta älä jää epäilemään, vaan ota selvää.

Sitten mennään joulun ydinkysymykseen. Se kerrottiin meille paimenten kedolla. Joulusanoman ydin on seuraava; Teille on syntynyt Vapahtaja. Keille on syntynyt???? – "Teille, jotka olette kelpaamattomia, teille jotka olette sosiaalinen "saasta", teille jotka olette juridinen poikkeama – koska te olette te" (suora lainaus Puhakalta). Juuri teidät on kutsuttu Jeesuksen luo katsomaan Häntä. Vapahtaja pelastaa kansansa sen synneistä.

Luuk. 5:31-32. Jeesus vastasi heille: "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät."

Paimenista seuraavina olivat köyhät maalaiset. Siksi paimenet uskalsivat tulla seimen ääreen. Vaikka Daavidin suku olikin kuninkaallinen, se ei ollut sosiaaliselta asemaltaan korkea.

Tämä joulun sanoma kestää ajan, tiedon, tutkimuksen, pilkan, yms. Me saamme olla varmoja, että ajassa ja paikassa on syntynyt Vapahtaja. Tästä on luotettavaa tietoa paljon enemmän kuin esim. yhdestäkään Rooman keisarista.

Yhteenveto Puhakan luennoista ”Mistä Joulu on tehty”

Rukous

Herramme ja Vapahtajamme Jeesus Kristus. Kiitos että synnyit ihmiseksi ja ristinkuolemallasi lunastit meidät synnin orjuudesta kuin myös maailman ja paholaisen vallasta. Sinä olet voittaja.

Kiinnitä katseemme ja mielemme Sinuun ja ylistämään Sinua ja sinun tekojasi.

Miksi me voivottelisimme maailman pahuutta, Sinä olet voittanut maailman. Muuta Sinä meidän valituksemme ylistysvirreksi. Ja miksi me puhuisimme pahaa lähimmäisistämme, vaikka se olisi tottakin ja näin kiroaisimme heitä. Opeta Sinä meitä siunaamaan lähimmäistämme.

Herramme ja Jumalamme, tuothan kuitenkin itse näkyviin kaikki väärinkäytökset ja synnit, myös meidän omat syntimme. Älä anna niiden jäädä piiloon. Herra, Sinun tehtäväsi on rangaista pahaa, ei meidän.

Kiitos Puhakan luennoista ja kaikesta siitä tiedosta, jota olet meille hänenkin kauttaan antanut. Haluamme myös kiittää jokaisesta seurakuntamme papista ja kanttorista sekä siunata heitä. Kiitos läsnäolostasi tässäkin kokoontumisessa. Aamen.

Alustus

Joku mainitsi minulle, että ei hän saanut Puhakan luennoilta paljoakaan, kun ne olivat pelkkää historian luentoa. Joku taas tuntui saavan.

Puhakka korosti useampaakin kertaan, että näiden luentojen jälkeen meidän joulumme on riisuttu "koristeista". Miten kävi, yllättikö joku asia? Ja pitääkö jotain asiaa vielä "sulatella"?

Joulun ydinasia kerrottiin meille paimenten kedolla. Joulusanoman ydin on seuraava; Teille on syntynyt Vapahtaja. Keille on syntynyt? – "Teille, jotka ette kelpaa, teille jotka olette sosiaalisesti epäilyttäviä. Juuri teidät on kutsuttu Jeesuksen luo katsomaan Häntä. Vapahtaja pelastaa kansansa sen synneistä.

Luuk. 5:31-32. Jeesus vastasi heille: "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät."

Onneksi joulun sanoma koskee myös jokaista muutakin, jolle sanoma omien syntiensä sovituksesta kelpaa.

1. Kor. 1:18-31 (joitakin kohtia). Puhe rististä on hulluutta niiden mielestä, jotka joutuvat kadotukseen, mutta meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima. …

Ajatelkaa, veljet, mitä te olitte, kun teidät kutsuttiin: teissä ei ollut monta ihmisten mielestä viisasta, ei monta vaikutusvaltaista, ei monta jalosukuista. …

Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. (Pysähdytään hetkeksi)

Olen itse huomannut joskus ajattelevani, että onneksi en ole niin kuin tuo, joka ei tunnu pääsevän omista synneistään eroon. – (Jatketaan 1. Kor. 1:18-31 tekstiä;)

Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä.

"Onneksi en ole niin kuin tuo …" Onko se minun omaa ansiotani, jos olen välttynyt niiltä synneiltä, joihin lähimmäiseni on sortunut – ei ole. Se on kylläkin oma syyni, että olen syyllistynyt suureen ylpeyteen ja lähimmäiseni halveksimiseen. (1. Kor. 1:18-31 jatkuu)

Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

Joku Vihdin papeista sanoisi; "auts".

Puhakka puhui paljonkin siitä yhteisöllisyydestä, joka Jeesuksen aikana oli voimissaan – yhteisöllisyydestä, joka meidän suomalaistenkin olisi hyvä löytää uudelleen.

Joulun sanoma kestää ajan, tiedon, tutkimuksen, pilkan, yms. Me saamme olla varmoja, että ajassa ja paikassa on meille syntynyt Vapahtaja.

Miksi joulu?

Oheisena niitä asioita, joita on saatu selville joulunaikaan liittyen.

Raamatun kirjoitukset on alun perin kirjoitettu itämaisen kulttuurin mukaisessa ympäristössä. Me täällä länsimaissa kuitenkin tulkitsemme sitä omasta länsimaisesta ajatusmaailmastamme käsin ja siksi hienot yksityiskohdat eivät aina meille avaudu.

Länsimaissa lainsäädännön noudattaminen on ykkösasia. Itämaisessa ajattelussa häpeän välttäminen ja häpeän poistaminen on ykkösasia. Yleistäen voisi sanoa, että itämailla pidetään oikeana jopa valehtelu, jos sillä välttyy aiheuttamasta suvulleen häpeää.

Meillä yksilönvapaus on ykkösasia. Itämaisessa kulttuurissa perheen ja suvun hyvinvointi on yksilönvapautta tärkeämpää.

Meillä on joitakin tulkintoja, jotka ovat hataralla pohjalla. Esim. meille kerrotaan, että Jeesus-lapsen luo tuli kolme tietäjää. Luotettava raamatuntutkimus on osoittanut, että tietäjiä oli 12 ja heidän mukanaan 1000 hengen turvajoukko.

Luetaanpa jouluevankeliumin yksi kohta tässä valossa.

Luuk. 2:7. ja hän (Maria) synnytti pojan, esikoisensa. Hän kapaloi lapsen ja pani hänet seimeen, koska heille ei ollut tilaa majapaikassa.

Tähän me mielessämme lisäämme tylyn majatalonisännän ja tallin kylmän avokatoksen. Niin ei todellisuudessa ollut. Jeesus syntyi sukunsa keskelle kodinomaisiin tiloihin, jotka olivat, ainakin osittain, koverrettu kalkkikiviluolaan. Majapaikka –sanan oikeampi käännös alkutekstistä on vierashuone. Jeesuksen syntymäpaikka Betlehem oli pieni juutalainen kyläyhteisö Rooman keisarikunnassa. Sinne oli tullut muitakin Joosefin ja Marian sukulaisia veroluetteloon merkittäviksi, joten paikat olivat täynnä. Sen ajan tavan mukaan kotieläimet oli sijoitettu alakertaan. Synnyttävälle Marialle haluttiin antaa mahdollisimman turvallinen ja rauhallinen paikka, joten alakerta oli luonnollinen valinta. Jeesus syntyi, kapaloitiin ja pantiin seimeen. Seimenä oli todennäköisesti eläinten rehua varten kallioon koverrettu syvennys. Jeesus syntyi maailmaan sukulaistensa kotiin. Poikkeuksena muiden lasten syntymätapahtumasta oli merkittävä enkelitoiminta ennen Jeesuksen syntymää, syntymän aikaan ja syntymän jälkeen.

Egyptistä palaamisen jälkeen Joosef ja Maria aikoivatkin ensin mennä takaisin Juudean Betlehemiin, josta olivat pakomatkalle lähteneet, mutta palasivat Nasaretiin, josta olivat lähteneet verollepantaviksi.

Matt.2:21-23. Joosef heräsi, otti mukaansa lapsen ja hänen äitinsä ja palasi Israelin maahan. Mutta kun hän kuuli, että Juudean kuninkaaksi oli Herodeksen jälkeen tullut tämän poika Arkelaos, hän ei uskaltanut mennä sinne. Saatuaan sitten unessa ohjeen hän meni Galileaan ja asettui siellä kaupunkiin, jonka nimi on Nasaret. Näin tapahtui, jotta kävisi toteen profeettojen ennustus: häntä kutsutaan Nasaretilaiseksi.

Kun Jeesus syntyi (noin v. 7-5 eKr.), joulua ei vielä ollut. Joukko muita pakanallisia juhlia oli. Tosin vasta vuonna 274 jKr. Rooman keisari Aurelius, joka pyrki hävittämään kristinuskon, perusti "voittamattoman auringon juhlan". Kristityt juhlivat joulua jo paljon ennen tätä pakanallista valon juhlaa.

Jeesuksen tarkasta syntymäpäivästä ja syntymävuodesta ei meillä ole varmuutta, Jumala on jättänyt sen salaisuudeksi. Tärkeintä ei olekaan se, milloin Jeesus syntyi, vaan se, että Hän on syntynyt. Joulua vietetään Jumalan Pojan, Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi syntymisen muistoksi ja juhlana. Ja koska emme tiedä tarkkaa päivää, on aivan oikein viettää sitä 24 päivänä joulukuuta.

Tärkeää ei ole myöskään se, millä ulkoisilla menettelytavoilla me Vapahtajamme syntymää juhlistamme. Onko meillä joulukataja vai onko joulupuuta ollenkaan. Joulupukkikin lienee ihan hyvä asia, kunhan se ei syrjäytä Jeesusta joulujuhlamme päähenkilönä.

Jotain Raamattu Jeesuksen syntymästä meille kertoo. Seuraavassa mielenkiintoisia asioita, joita tutkijat ovat saaneet selville.

Milloin Jeesus sitten syntyi? Jukka Norvanto kertoo Raamattuluennoissaan seuraavaa;

500 luvulla elänyt munkki, joka yritti laskea Jeesuksen syntymävuoden, määritti sen muutamalla vuodella pieleen. Tämän munkin määrittämä ajanlasku meillä kuitenkin on nykyisin käytössä.

Luukas, joka eli Jeesuksen aikoihin ja otti asioista selvää, sitoo Jeesuksen syntymän seuraaviin aikoihin;

Rooman keisari Augustukseen, joka eli vuosina 31 eKr. – 14 jKr.

Ensimmäiseen verollepanoon Juudeassa, jossa myös Kyrenius (Quirinius) oli toisena käskynhaltijana mukana. Verollepano toteutettiin vuosina 10-7 eKr.

Abian pappisosastoon, jossa Johannes Kastajan isä, pappi Sakarias palveli. Pappisosasto oli Jerusalemin temppelissä kahdesti vuodessa viikon kerrallaan. Jeesuksen ja Johannes Kastajan ikäero oli puoli vuotta. Jos Elisabet tuli raskaaksi vasta kolme kuukautta pappisvuoron päätyttyä, Jeesus syntyi juuri jouluna. (Jos taas Elisabet tuli raskaaksi heti pappisvuoron päätyttyä ja jos ihmisen syntymäksi katsottaisiin sikiämisen hetki, niin kuin jossain päin maailmaa tehdään, olisi joulu hyvinkin tarkka syntymäpäivä Jeesukselle.)

Herodekseen, joka surmautti kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat poikalapset. (Herodes kuoli vuonna 4 eKr. Sitä ennen Herodes oli ainakin vuoden ajan niin huonossa kunnossa, että hän ei olisi kyennyt ottamaan itämaan tietäjiä vastaan.)

Seppo Kangas, Helsingin raamattukoulun entinen rehtori, on kertonut seuraavan;

Normaalisti Juudeassa pidettiin lammaslaumat talvella sisätiloissa. Tästä oli kuitenkin yksi poikkeus. Lauma, josta Jerusalemin temppelissä uhrattavat lampaat otettiin, oli Betlehemissä ja se oli ulkona ympäri vuoden.

Tässä tulee taas Jumalan yksityiskohtainen suunnittelu näkyviin. Juuri ne paimenet, jotka paimensivat temppelin uhrilampaita, saivat todistaa Jumalan uhrikaritsan, Jeesuksen, syntymää.

Paimenia ei tuolloin kelpuutettu todistajiksi oikeuteen (naisiakaan ei kelpuutettu). Jumala valitsi Jeesuksen syntymän todistajiksi kuitenkin juuri heidät. Kun enkeli ilmoitti paimenille Jeesuksen syntymästä, hän sanoi; ”ilmoitan teille”. Jumala valitsi juuri paimenet todistajikseen ja ilmoitti, että juuri heille, tosin myös muille, mutta varsinkin näille hyljeksityille, oli syntynyt vapauttaja, pelastaja. Tässä ilmenee hyvin se, miten Jumala usein valitsee sen, joka ei muille kelpaa. Harva menestynyt antaa menestymisestään kunnian Jumalalle tai suhtautuu ominaisuuksiinsa siten että on saanut ne lahjaksi Jumalalta palvelutehtävää varten.

Jeesuksen vanhemmat joutuivat pakenemaan kuningas Herodeksen tappokäskyä Egyptiin. Perimätiedon mukaan Johannes Kastajan äiti, Elisabeth, pakeni lapsensa kanssa erämaahan. Johannes Kastajan isä Sakarias surmattiin, koska hän ei suostunut kertomaan sotilaille lapsensa olinpaikkaa.

Jeesuksen kasvatusisä Joosef ilmeisesti kuoli Jeesuksen ollessa 19 -vuotias.

Entä joulun tähti?

Itämaan tietäjät, jotka ammatikseen tutkivat tähtitaivaan ilmiöitä, ilmoittivat Herodekselle Messiaan syntymähetkeksi vuoden 7 (tai 6) eKr. Se perustui Jupiterin ja Saturnuksen samanaikaiseen erikoislaatuiseen kohtaamiseen kalojen tähtikuviossa. Herodes otti papeilta ja kirjanoppineilta selvää, missä Messiaan oli määrä syntyä – Juudean Betlehemissä kuului vastaus – joten Herodes ohjasi tietäjät sinne. Seuraava katkelma on Jouko Martikaisen kirjasta ”Idän tietäjät”:

Matkalla Betlehemiin, Illan hämärtyessä, tuli tietäjiä vastaan aluksi hento, reunoiltaan rajautumaton valo. Jupiterista näytti lähtevän valokiila. Se valaisi tien varren kukkuloita ja heidän Betlehemiä lähestyessään muutamia kaupungin taloja. Pimeyden laskeutumisen jälkeen valokiila pysyi samassa paikassa ja valaisi pienen osan Betlehemin taloista, lopuksi ehkä vain yhden ainoan talon. Näytti siltä kuin tähti olisi pysähtynyt paikoilleen sen paikan yläpuolelle, missä lapsi oli.

Tähtikuviot kiersivät normaalia kulkuaan taivaalla. Vain Jupiter ja Saturnus näyttivät pysyvän paikoillaan. Juuri se tähti, jonka idän tietäjät olivat nähneet nousevan taivaalle kotimaassaan, johti heitä Jerusalemista Betlehemiin marraskuun puolivälissä vuonna 6. Näin siksi, että Jupiterin ja Saturnuksen yhteen liittymisestä syntyvä valo, jonka linnunradan valo vahvistaa, muodosti juuri silloin valokiilan, joka sanan mukaisesti opasti tietäjät Betlehemiin. Vastaavia valoilmiöitä on dokumentoitu tapahtuneen myöhemminkin. Alkuteksti korostaa suorastaan poikkeuksellisella tavalla sitä iloa, joka valtasi idän tietäjät, heidän tullessaan perille Betlehemiin. Täynnä iloa he sitten lähtivät enkelin antaman ohjeen mukaisesti eri tietä paluumatkalleen.

Yllä kerrottu antaa ainakin minulle riittävän selvityksen siitä, mikä Joulun tähti olisi voinut olla. Mikään yllä kerrotusta tapahtumasta ei myöskään ole vastoin luonnon- tai fysiikan lakeja.

Otan tähän myös osan vuoden 2016 joulukuun Sanaplus lehdessä olleesta Lauri Thurénin kirjoituksesta ”Miksi Jumala tuli ihmiseksi?”

Joulun perimmäistä tarkoitusta, sitä miksi Jeesus syntyi ihmiseksi, kannattaa kysellä parhailta asiantuntijoilta. Näin he vastaavat:

Paavali: Herramme Jeesus Kristus oli rikas mutta tuli köyhäksi teidän vuoksenne, jotta te rikastuisitte hänen köyhyydestään (2. Kor. 8:9).

Heprealaiskirje: Jeesus … tuli ihmiseksi, jotta hän riistäisi kuolemallaan vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästäisi vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina (Hepr. 2:14-15).

Johannes: Jumala lähetti Jeesuksen, jotta ihmisillä olisi iankaikkinen elämä (Joh. 3:13-17, 17:3).

Jesaja: Herra on lähettänyt minut (Jeesuksen) ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, julistamaan vangituille vapautusta ja sokeille näkönsä saamista, päästämään sorretut vapauteen (Luuk. 4:18).

Kuin yhdestä suusta Raamatun eri kirjoittajat todistavat, että me ihmiset olimme köyhiä, peloissamme, kuoleman orjia, vankeja, sokeita ja sorrettuja. Paavali summaa karusti: ”Kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta” (Room. 3:23).

Jeesus syntyi muuttamaan kaiken. Hän tuli tekemään meistä rikkaita, vapaita, rohkeita ja näkeviä. Hän tuli antamaan elämän, joka ei pääty koskaan. Hän tuli antamaan meille lahjaksi Jumalan oman vanhurskauden.

Miten Jeesus suoritti tehtävänsä? Evankelistat kertovat, että hän paransi sairaita ja hyväksyi syrjittyjä seuraansa. Yhä uudestaan hän julisti syntisille synnit anteeksi. Aluksi kaikki tämä koski vain joitakin hänen kohtaamiaan ihmisiä. Lopulta hän kuitenkin teki sovinnon koko maailman ja Jumalan välillä. Kun Jeesus kuoli ja nousi kuolleista, hän vei mukanaan syntimme ja toi tilalle Jumalan vanhurskauden (2. Kor. 5:19-21).

Siksi Joulu. Vain ihmiseksi tullut Jumala pystyi antamaan ihmisille elämän ilman pelkoa kuolemasta, kirkkauden vailla pimeyden häivää. Onko hienompaa hetkeä ajatella tätä kaikkea kuin silloin, kun katsoo jouluyön hämärässä tuikkivia kynttilöitä ja tummaa taivasta vasten loistavia taivaan tähtiä?

Kristinuskon perustotuus on, että Jumala itse syntyi ihmislapseksi seimeen. Jumalan Poika, Jeesus, otti itselleen ihmisyyden. Hän on täydellisesti ihminen ja täydellisesti Jumala. Ja sitä Hän on edelleenkin istuessaan Isän Jumalan oikealla puolella.

Jeesus oli Jumalan Poika jo ennen ihmiseksi syntymistään, joten neitseestä syntyminen ei ole mitenkään merkillistä. Merkillistä olisikin, ellei näin olisi tapahtunut. Jos Jumalan syntyminen ihmiseksi mitätöidään, ollaan todellisissa vaikeuksissa koko Raamatun ilmoituksen kanssa. Mutta heti kun Jumalan ihmiseksi tulo tajutaan tosiasiaksi, muut vaikeudet Raamatun ilmoitukseen uskomisessa häviävät.

Jeesus syntyi ihmiseksi, koska hänellä oli tehtävä, jonka vain Hän kykeni tekemään ja vain ihmisenä. Ellei Jumala itse olisi ihmisenä sovittanut meidän syntejämme, ei meillä olisi mitään osuutta Jumalan luona. Ihmisenä ollessaan, Jeesuksen jumalallinen luonto oli ikään kuin sammutettuna. Ylösnoustessaan kuolleista Jeesus otti takaisin sen taivaallisen aseman, mikä hänellä oli ollut ennen ihmiseksi syntymistään. Jeesukseen Kristukseen turvautumalla myös me saamme taivaassa aseman Jumalan (adoptio)lapsina.

Siunattua Herramme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen armorikasta syntymäjuhlaa.

<h2>T16 Jumalan Valtakunta</h2>

Jumalan valtakunta

Kun puhumme Jumalan valtakunnasta, emme ehkä ajattele, mitä sillä tarkoitetaan. Jeesus kehottaa meitä rukoilemaan Isäämme Taivaissa; "Tulkoon Sinun valtakuntasi … sillä Sinun on valtakunta". Toistammeko me tätä rukousta miettimättä mitä me silloin oikeastaan pyydämme?

Jo vanhassa testamentissa puhutaan Jumalan valtakunnasta sekä läsnä olevana (Dan. 4:31-32, Ps. 51:1-13, 1. Kun. 19:18) mutta myös tulossa olevana Jumalan valtakuntana (Dan. 2:42-44).

Dan. 4:31-32. "Päivien kuluttua umpeen (kun järki palasi takaisin hulluudessa vietetyn ajan jälkeen) minä, Nebukadnessar, nostin silmäni kohti taivasta ja sain ymmärrykseni takaisin, ja minä kiitin Korkeinta ja ylistin ja kunnioitin häntä, joka elää ikuisesti: - Totisesti, hänen valtansa on ikuinen valta ja hänen valtakuntansa pysyy polvesta polveen! …

Dan. 2:42-44. Se, että varpaat olivat osaksi rautaa ja osaksi savea, tarkoittaa, että valtakunta on oleva osittain luja ja osittain hauras. ... "Noiden kuninkaiden aikana on taivaan Jumala pystyttävä valtakunnan, joka ei ikinä tuhoudu, eikä sitä valtakuntaa anneta toiselle kansalle. Se murskaa lopullisesti kaikki nuo valtakunnat, ja se pysyy ikuisesti

Vanhassa testamentissa Jumalan valtakunta liittyi läheisesti Jumalan tekemiin liittoihin Aabrahamin ja Israelin kanssa. Myös uudessa testamentissa Jumalan valtakunta on sidottu liittoajatukseen (Luuk. 22:20).

Jumala teki liiton Aabrahamin kanssa siten, että se velvoitti vain Jumalaa itseään (1. Moos. 15:17). Liitto jatkui Iisakin ja Jaakobin (Israel) kautta. Tämä Jumalan liittolupaus on edelleen voimassa Jumalaa itseään sitovana. Tätä liittoa ei Israel voi edes rikkoa, sillä se on Jumalan yksipuolisesti tekemä.

1. Moos. 15:17-18. Auringon laskettua tuli pilkkopimeä, ja silloin näkyi uunin savuava roihu ja soihdun lieska, joka liikkui uhrilihojen välissä. Sinä päivänä Herra teki Abramin kanssa liiton ja lupasi hänelle: "Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan Egyptin rajapurosta Eufratin suureen virtaan saakka

Lakiliitto Siinailla Israelin kansan kanssa (2. Moos.24:8) oli muodoltaan toisenlainen. Siinä Israel vasallina sitoutui tiettyjen ehtojen noudattamiseen vastineeksi eduista. Tämän liiton Israel rikkoi. Jumala kuitenkin lupasi että Hän tekee vielä yhden liiton, uuden liiton (Jer. 31:31-33). Tämän uuden liiton päämies, Jeesus, kykeni ihmisten puolesta noudattamaan lakiliiton ehtoja.

2. Moos.24:8. Mooses otti veren, vihmoi sillä kansaa ja sanoi: "Tämä on sen liiton veri, jonka Herra nyt tekee teidän kanssanne näillä ehdoilla." (Lakiliitto Siinailla)

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. (Tämä toteutuu kun ihminen saa Pyhän Hengen ja uudestisyntyy Jumalan lapseksi.) Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

Tämän jo Vanhassa testamentissa luvatun uuden liiton Jumala teki Jeesuksessa Kristuksessa. Tähän uuteen liittoon (= Jumalan valtakuntaan, Jumalan lapseuteen, Jeesuksen Kristuksen yhteyteen) on Pyhän Hengen sinetöimänä liitetty jokainen, joka on hyväksynyt Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omalla kohdallaan.

Luuk. 22:20. Aterian jälkeen hän (Jeesus) samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

2. Kor. 3:6. ja hän (Jumala) on myös tehnyt meidät kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, jota ei hallitse kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman, mutta Henki tekee eläväksi. (Yksikään uudestisyntymätön, Pyhää Henkeä vailla oleva, ei kykene palvelemaan Jumalaa.)

Hepr. 12:25. Varokaa torjumasta häntä (Jumalaa), joka puhuu! Kun isät Siinailla (vanhan liiton Israel) torjuivat hänet (Jumalan), joka ilmoitti tahtonsa maan päällä, he eivät päässeet rangaistuksetta. Vielä huonommin käy meidän, jos käännämme selkämme hänelle (Jeesukselle Kristukselle, Jumalan Pojalle), jonka sanat tulevat taivaasta.

2. Kor. 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi! (Jeesus Kristus kuoli jokaisen ihmisen puolesta mutta kaikille tämä Jumalan ratkaisu ei kelpaa. He jättäytyvät itse Jumalan armon ulkopuolelle.)

Jumalan valtakunta etenee maailmassa uuden liiton kautta. Vaikka vanha liitto, lakiliitto, hylkäsikin messiaansa, Jeesuksen Kristuksen, ei vanhan liiton kansaa, Israelia, silti ole hylätty (Room. 11:25).

Matt. 21:33-46. "Kuulkaa toinen vertaus. Oli isäntä, joka istutti viinitarhan, ympäröi sen aidalla, louhi kallioon viinikuurnan ja rakensi vartiotornin. Sitten hän vuokrasi tarhan viininviljelijöille ja muutti itse pois maasta. "Kun korjuuaika oli käsillä, hän lähetti palvelijoitaan perimään viinitarhan viljelijöiltä hänelle kuuluvan sadon. Mutta nämä ottivat palvelijat kiinni. Jonkun he pieksivät, jonkun iskivät kuoliaaksi, jonkun kivittivät. Isäntä lähetti uusia palvelijoita, enemmän kuin ensimmäisellä kerralla, mutta heidän kävi samalla tavoin. Lopulta hän lähetti vuokraajien luo poikansa ajatellen: 'Minun omaan poikaani he eivät sentään uskalla koskea.' Mutta kun nämä näkivät pojan, he sanoivat toisilleen: 'Hän on perillinen. Tapetaan hänet, niin perintö on meidän.' He ottivat hänet kiinni, raahasivat ulos viinitarhasta ja tappoivat hänet. "Kun viinitarhan omistaja tulee, mitä hän tekee noille viljelijöille?" He vastasivat: "Hän antaa noille pahoille pahan lopun ja vuokraa tarhan toisille viljelijöille, jotka toimittavat hänelle kuuluvan sadon määräaikaan." Jeesus sanoi heille: "Ettekö ole koskaan kirjoituksista lukeneet: Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi. Herralta se on tullut, ja se on ihmeellinen meidän silmissämme. "Tämän takia minä sanon teille, että Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle (uusi liitto), joka tekee sen hedelmiä. Joka tähän kiveen kaatuu, se ruhjoutuu, ja jonka päälle tämä kivi kaatuu, sen se murskaa." Nämä vertaukset kuultuaan ylipapit ja fariseukset ymmärsivät, että Jeesus puhui heistä. He olisivat halunneet ottaa hänet kiinni mutta pelkäsivät kansaa, koska se piti häntä profeettana.

Room. 11:25. Veljet, jotta ette olisi oman viisautenne varassa, teidän tulee tuntea tämä salaisuus: paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen.

Jeesus Kristus puhui paljon Jumalan valtakunnasta (taivasten valtakunnasta), joka oli tullut lähelle. Jeesus tarkoitti sillä itseään ja sitä uutta liittoa, jonka päämies Hän on. Niin kauan kun Jeesus itse eli ihmisenä maan päällä, ei uutta liittoa ollut vielä vahvistettu hänen sovintoverellään. Jeesuksen ristinkuolema, jossa Jumalan viha kääntyi pois meidän päältämme, oli myös edellytyksenä sille, että Jumala voi lähettää Pyhän Henkensä ja liittää ihmiset uuteen liittoon ja Jumalan lapseuteen (Joh. 16:7).

Joh. 16:7, Luuk. 24:49. Mutta minä (Jeesus) sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä menen pois. Ellen mene, ei Puolustaja (Pyhä Henki) voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne,

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut. (Joka puhuu vastoin sitä, mitä Jeesus Raamatussa opettaa, puhuu omiaan. Liian moni myös jättää valikoiden, omaan korvasyyhyynsä, puhumatta osan siitä, mitä Jeesus on puhunut.)

Matt. 11:12. Johannes Kastajan päivistä asti taivasten valtakunta on ollut murtautumassa esiin, ja jotkut yrittävät väkivalloin temmata sen itselleen. (Johannes Kastaja kuului vielä vanhaan liittoon. Hän oli messiaan edelläkulkija.)

Mark. 1:14-15, Matt. 4:17. Kun Johannes oli vangittu, Jeesus palasi Galileaan ja julisti Jumalan evankeliumia. Hän sanoi: "Aika on täyttynyt, Jumalan valtakunta on tullut lähelle. Kääntykää ja uskokaa hyvä sanoma!"

Hepr. 9:22. Lain mukaan melkein kaikki puhdistetaan verellä, eikä anteeksianto ole mahdollinen, ellei vuodateta uhriverta. (Mekään emme olisi saaneet anteeksi, ellei Jeesus olisi ottanut meidän syntejämme päälleen ja sovittanut niitä Jumalan uhrikaritsana.)

Jeesuksen puhe jumalan valtakunnasta sisältää mm. seuraavia asioita;

Jumalan valtakunta on siellä, missä Jeesus itse ja Pyhä Henki on.

Itse asiassa Jeesus itse, Pyhän Henkensä kautta, on tämä Jumalan valtakunta ihmisten keskellä. Tämä ilmenee mm. siitä, että Jeesus on kuin puu, jossa Jumalan lapset ovat oksia (Joh. 15:5), tai Jeesus on kuin vartalo jossa hän itse on pää ja Jumalan lapset ovat jäseniä (1. Kor. 12:12).

1. Kor. 12:12. Kristus on niin kuin ihmisruumis, joka on yksi kokonaisuus mutta jossa on monta jäsentä; vaikka jäseniä on monta, ne kaikki yhdessä muodostavat yhden ruumiin.

Joh. 15:5. "Minä olen viinipuu, te olette oksat. …

Jumalan valtakuntaa vainotaan.

Jumalan valtakunta on jo nyt täällä maan päällä, vaikkakin maailman ihmisiltä salattuna. Se on sekä meidän keskellämme että sisäisesti meissä.

Luuk. 17:21. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne / sisäisesti teissä." (Molemmat käännökset ovat alkutekstin mukaan mahdollisia.)

Jumalan valtakunta on vielä tuleva näkyvänä ja kunniassaan, kun Jeesus tulee toisen kerran maan päälle kuninkaana ja tuomarina.

Missä Jeesus Kristus on, siellä Jumalan valtakunta on läsnä. Missä on Pyhä Henki, siellä on myös Isä jumala ja Poika Jeesus Kristus (Kolmiyhteinen Jumala).

Matt. 12:28, Luuk. 11:20. Mutta jos minä (Jeesus) karkotan pahoja henkiä Jumalan Hengen voimalla, silloinhan Jumalan valtakunta on jo tullut teidän luoksenne.

Matt. 3:1-3. Noihin aikoihin Johannes Kastaja tuli ja alkoi julistaa Juudean autiomaassa: "Kääntykää, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle!" Juuri häntä tarkoittaa profeetta Jesajan sana: - Ääni huutaa autiomaassa: "Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut!"

Joh. 14:16-20. Minä (Jeesus) käännyn Isän puoleen, ja hän antaa teille toisen puolustajan, joka on kanssanne ikuisesti. Tämä puolustaja on Totuuden Henki. Maailma ei voi Henkeä saada, sillä maailma ei näe eikä tunne häntä. Mutta te tunnette hänet, sillä hän pysyy luonanne ja on teissä. "En minä jätä teitä orvoiksi, vaan tulen luoksenne. Vielä vähän aikaa, eikä maailma enää näe minua, mutta te näette, sillä minä elän ja tekin tulette elämään. Sinä päivänä te ymmärrätte, että minä olen Isässäni ja että te olette minussa ja minä teissä.

Jeesus Kristus on sama menneisyydessä, tänään ja tulevaisuudessa (Hepr. 13:8). Siksi myös Jumalan sana, Raamattu, kertoo samasta Jeesuksesta Kristuksesta sekä Vanhan testamentin puolella että Uuden testamentin puolella.

Hepr. 1:8. Mutta Pojastaan (Jeesuksesta) hän (Jumala) sanoo: Jumala, sinun (Kristuksen) valtaistuimesi pysyy ajasta aikaan, ja sinun kuninkaanvaltikkasi on oikeudenmukaisuuden valtikka.

Joh. 17:4-5. Minä (Jeesus) olen kirkastanut sinut täällä maan päällä saattamalla päätökseen työn, jonka annoit tehdäkseni. Isä, kirkasta sinä nyt minut, ota minut luoksesi ja anna minulle se kirkkaus, joka minulla oli sinun luonasi jo ennen maailman syntyä.

Hepr. 13:8. Jeesus Kristus on sama eilen, tänään ja ikuisesti.

Kun Kristus Helluntaina tuli takaisin lähettämällä Häneen uskoville Pyhän Henkensä, tuli myös Jumalan valtakunta uuden liiton muodossa Jeesuksessa Kristuksessa maan päälle. Kristus istuu myös Jumalan oikealla puolella taivaassa.

Luuk. 16:16. "Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne.

Apt. 1:3-5. Heille hän (Jeesus) myös monin kiistattomin todistein osoitti kuolemansa jälkeen olevansa elossa. Hän näyttäytyi heille neljänkymmenen päivän aikana useasti ja puhui Jumalan valtakunnasta. Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

Ilm. 12:10-11. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin.

Jumalan valtakuntaa vainotaan, sillä maailma ei halua kuulla totuutta itsestään. Länsimainen, kristillisyydestä luopumassa oleva maailma hyväksyy vain ne, jotka saarnaavat sellaista rakkaudeksi muutettua armoa joka ei ole enää armo, koska se ei sisällä syntikäsitettä eikä parannuksen tekoa. Ei-kristillinen maailma ei armoa edes tunne.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa Kristuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Gal. 4:28-29. Veljet, te olette lupauksen lapsia, niin kuin Iisak oli. Niin kuin luonnonjärjestyksen mukaisesti syntynyt silloin vainosi Hengen vaikutuksesta syntynyttä, niin on laita nytkin.

Apt. 14:21-22. Paavali ja Barnabas julistivat Derbessä evankeliumia ja saivat monet kääntymään opetuslapsiksi. Sitten he palasivat Lystraan, Ikonioniin ja Antiokiaan, rohkaisivat opetuslapsia ja kehottivat heitä pysymään uskossa. He sanoivat: "Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta."

2. Tim. 4:3-4. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja.

Ilm. 1:9. Minä, veljenne Johannes, jolla on sama ahdinko, valtakunta ja Jeesukselta tuleva kestävyys kuin teillä, olin joutunut Patmos-nimiselle saarelle, koska olin julistanut Jumalan sanaa ja todistanut Jeesuksesta.

Vainojen ja ahdistuksien keskelläkin Jumala pitää lapsistaan huolen.

Matt. 6:33-34. Etsikää ennen kaikkea Jumalan valtakuntaa ja hänen vanhurskasta tahtoaan, niin teille annetaan kaikki tämäkin. Älkää siis huolehtiko huomispäivästä, se pitää kyllä itsestään huolen. Kullekin päivälle riittävät sen omat murheet.

Luuk. 12:30-32. Tätä kaikkea maailman ihmiset tavoittelevat; teidän Isänne tietää kyllä, että te sitä tarvitsette. Etsikää hänen valtakuntaansa, niin te saatte myös kaiken tämän. "Älä pelkää, pieni laumani. Teidän Isänne on päättänyt antaa teille valtakunnan.

Room. 14:17. Jumalan valtakunta ei ole syömistä eikä juomista, vaan vanhurskautta, rauhaa ja iloa, jotka Pyhä Henki antaa.

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

Jumalan valtakunta on toistaiseksi salattuna maailmassa ihmisten keskellä. Uudestisyntymättömät, Pyhästä Hengestä osattomat, eivät sitä tiedosta. He korkeintaan tuntevat, että jotain tärkeää heiltä puuttuu.

Jeesus käytti Jumalan valtakunnasta puhuessaan (Luuk. 17:20-21) sanaa, jonka merkitys on sekä "teidän keskellänne" että "sisäisesti teissä". Jumalan valtakunta on jokaisen sellaisen ihmisen sydämessä, joka uskoo Jeesukseen Kristukseen syntiensä sovittajana ja on kastettu, sillä Jumala on antanut heille jokaiselle Pyhän Henkensä ja näin sinetöinyt heidät yhteyteensä omiksi lapsikseen. Ne, jotka eivät usko, ovat Jumalan valtakunnan ulkopuolella. Vaikka Jumalan valtakunta on jo heidän keskellään, he eivät ole astuneet sinne sisälle ainoasta sinne vievästä portista, joka on Jeesus Kristus.

Luuk. 17:20-21. Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne (sisäisesti teissä)."

Matt. 13:10-12. Opetuslapset tulivat Jeesuksen luo ja kysyivät: "Miksi sinä puhut heille vertauksin?" Jeesus vastasi: Siksi, että te olette saaneet oppia tuntemaan taivasten valtakunnan salaisuudet, mutta he eivät. Jolla on, sille annetaan, ja hän on saava yltäkyllin, mutta jolla ei ole, siltä otetaan pois sekin mitä hänellä on (kuvittelee omistavansa).

Varmistuakseen siitä, onko sisällä Jumalan valtakunnassa, voi rukoilla esim. Alfa-kurssilla jaetussa kirjasessa olevan rukouksen.

HERRA JEESUS KRISTUS, ANNA ANTEEKSI KAIKKI SE PAHA, MITÄ OLEN ELÄMÄNI AIKANA TEHNYT.

(Pysähdy hetkeksi ja pyydä anteeksi asioita, jotka painavat tuntoasi)

Tahdon hylätä kaiken sen, minkä tiedän vääräksi.

Kiitos, että kuolit ristillä minun puolestani, niin että voin saada anteeksi ja päästä vapaaksi.

Kiitos, että nyt tarjoat minulle lahjana anteeksiantamuksen ja Pyhän Henkesi. Otan tämän lahjan vastaan.

Tule elämääni Pyhän Henkesi kautta ja pysy luonani ikuisesti.

KIITOS, HERRA JEESUS. AAMEN.

Pelastumisessa kysymys on prosessista, jossa Jumala vetää ihmistä Kristuksen luo. Uudestisyntyminen Jumalan lapseksi ja Jumalan valtakunnan kansalaiseksi on hetkellinen tapahtuma, vaikka ihminen ei aina koekaan sen tapahtuvan nopeasti. Tämä prosessi ei pääty pelastukseen sillä sen jälkeen alkaa vaellus Pyhän Hengen johdatuksessa ja kasvatuksessa. Tässä prosessissa, jos Pyhä Henki saa sitä ohjata, meidän oman luontomme hallintavalta pienenee. Synnistä me emme tämän maanpäällisen vaelluksen aikana pääse eroon mutta meidän mukanamme kulkee avoin lähde syntiä vastaan (Sak. 13:1) ja se lähde on Jeesus Kristus. Tässä lähteessä kannattaa päivittäin käydä pesulla.

Joh. 6:44. Ei kukaan voi tulla minun luokseni, ellei Isä, joka minut on lähettänyt, vedä häntä.

Sak. 13:1. "Sinä päivänä Daavidin suvulle ja Jerusalemin asukkaille puhkeaa lähde, joka puhdistaa synnistä ja saastaisuudesta. (Meidät on liitetty Daavidin sukuun, koska meidät on liitetty Daavidin Poikaan, Jeesukseen Kristukseen.)

Ef. 2:16-22. Ristillä kuollessaan hän (Jeesus) omassa ruumiissaan sai aikaan sovinnon … Te ette siis enää ole vieraita ja muukalaisia, vaan kuulutte Jumalan perheeseen, samaan kansaan kuin pyhät. Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

Joh. 3:3-18. Jeesus vastasi hänelle: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa." … "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.' … "Miten tämä kaikki on mahdollista?" Nikodemos kysyi. Jeesus vastasi: …

Kukaan ei ole noussut taivaaseen, paitsi hän, joka on taivaasta tänne tullut: Ihmisen Poika. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Alfa-kurssi kannattaa käydä, sillä siellä saa hyvän perustiedon siitä, mistä kristinuskossa on kysymys.

Jeesus puhui maailmassa läsnä olevasta Jumalan valtakunnasta käyttäen vertauksia.

Vertauksessaan kylväjästä (Matt. 13:3-8 ja 18-23, Mark. 4:2-8 ja 13-20, Luuk. 8:4-15), Jeesus kertoo siitä, miten erilailla me ihmiset otamme vastaan meille kerrotun Jumalan sanan.

Kovaksi tallautunut tie.

Mieleeni tulee henkilöitä, joille oli muodostunut maailman eri uskonnoista (sisältäen ateismin ja kristillisyyden uuden tulkinnan) niin vahva käsitys omasta opistaan ja oikeassa olemisestaan, ettei Raamatun sanalla ollut mitään mahdollisuutta itää siinä. Heidän puolestaan voisi rukoilla, että Jumala siirtäisi heidät valitsemansa tien sivuun ja antaisi kyntöauransa muokata heidän valitsemansa tien heidän kohdallaan kulkukelvottomaksi. Ehkä Jumalan sanan siemen silloin alkaisi heissä itää.

Kallioperä ohuen maakerroksen alla.

Tällä kallioperällä ei tarkoiteta Kristusta vaan ihmisen omaa vanhaa luontoa. Olen itse alun perin kuulunut tähän joukkoon. Koska en aluksi tuntenut Kristusta syntieni sovittajana, eivät juureni olleet Kristuksen sovitustyössä vaan löyhästi kiinni kristillisyydessä. Kristuksen armoa minua kohtaan oli, että Jumala itse alkoi murtaa oman vanhan luontoni kalliopohjaa minussa hajalle. Hän näytti syyllisyyteni Jumalan edessä ja antoi armon nöyrtyä.

Ohdakkeiden valtaama maaperä.

Maaperä sinällään oli viljelyyn kelpaavaa. Ihminen ei kuitenkaan tee pesäeroa maailman viettelyksiin, vaan hän keksii syitä voidakseen elää Raamatun ilmoituksen vastaisesti. Hän murehduttaa saamansa Pyhän Hengen. Jos hän ei tee parannusta, hän voi lopulta etääntyä liian kauaksi Jumalan armosta.

Hyvä maaperä.

Tämä maaperä oli jo kynnetty ja muokattu sellaiseksi, että Jumalan sana alkoi siinä itää. Tästä maaperästä kitkettiin myös ohdakkeet ajallaan.

Matt. 13:3-8 ja 18-23, Mark. 4:2-8 ja 13-20, Luuk. 8:4-15. Hän (Jeesus) sanoi: "Mies lähti kylvämään. Ja kun hän kylvi, osa siemenestä putosi tien oheen, siinä jyvät tallautuivat ja linnut tulivat ja söivät jyvät. Osa putosi kallioiseen paikkaan, missä jyville ei ollut paljon maata. Ne nousivat kohta oraalle, koska maata ei ollut syvälti, mutta auringon noustua oraat helteessä kuivettuivat, koska niillä ei ollut juurta eivätkä ne saaneet maasta kosteutta. Osa taas putosi ohdakkeisiin, ja ohdakkeet kasvoivat oraan kanssa ja tukahduttivat oraan eikä siitä saatu satoa. Mutta osa jyvistä putosi hyvään maahan ja antoi sadon, mikä sata, mikä kuusikymmentä, mikä kolmekymmentä jyvää.

"Kuulkaa siis, mitä vertaus kylväjästä tarkoittaa. Siemen on Jumalan sana. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen. Kylvö kallioiseen paikkaan kuvaa sitä, joka sanoman kuullessaan heti ottaa sen iloiten vastaan mutta joka kestää vain hetken, koska häneltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, hän luopuu kohta. Kylvö ohdakkeisiin tarkoittaa ihmistä, joka kuulee sanan mutta jossa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden viettelys sekä nautinnonhalu ja muut mielihalut saavat heissä sijan ja tukahduttavat sanan. He eivät tuota kypsää satoa. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmistä, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen ja pysyy siinä puhtain ja ehein sydämin. Nämä ihmiset tuottavat satoa: kuka sata, kuka kuusikymmentä, kuka kolmekymmentä jyvää."

Toisessa vertauksessaan (Matt. 13:24-30 ja 37-43) Jeesus kertoo siitä, miten jumalan valtakunnan lapsia ei maailmassa kykene erottamaan Paholaisen vallassa olevista, ennen kuin vasta sitten, kun heidän sisäisen maailmansa tuottama hedelmä tulee näkyviin. Silloinkaan ei kannata ottaa tuomiovaltaa Jumalalta itselleen. Apostoli Paavali on tästä esimerkki. Jos Paavali olisi eliminoitu pois silloin, kun hän vainosi kristittyjä, olisi Jumalan valtakuntaa eteenpäin vievä hyvä hedelmäkin jäänyt Paavalin kautta tulematta.

Matt. 13:24-30 ja 37-43. Jeesus esitti heille toisen vertauksen taivasten valtakunnasta: "Mies kylvi peltoonsa hyvää siementä. Mutta kun kaikki nukkuivat, hänen vihamiehensä tuli, kylvi vehnän sekaan rikkaviljaa ja meni pois. Kun vilja nousi oraalle ja alkoi tehdä tähkää, rikkaviljakin tuli näkyviin. Työmiehet menivät silloin isäntänsä luo ja sanoivat hänelle: 'Herra, etkö sinä kylvänyt peltoosi hyvää siementä? Mistä siihen on tullut rikkaviljaa?' Isäntä sanoi heille: 'Se on vihamieheni työtä.' Miehet kysyivät silloin häneltä: 'Tahdotko, että menemme kitkemään sen pois?' 'En', hän vastasi, 'te voitte rikkaviljaa kootessanne nyhtää sen mukana vehnääkin. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.'

"Mies, joka kylvi hyvää siementä, on Ihmisen Poika. Pelto on maailma. Hyvä siemen tarkoittaa niitä, jotka kuuluvat taivasten valtakuntaan, rikkavilja niitä, jotka ovat Paholaisen vallassa. Paholainen, joka kylvi rikkaviljaa, on Saatana, elonkorjuu on maailman loppu, ja korjuumiehet ovat enkeleitä. Niin kuin rikkavilja kootaan ja hävitetään polttamalla, niin tapahtuu maailman lopussa. Ihmisen Poika lähettää enkelinsä, ja he kokoavat hänen valtakunnastaan kaikki, jotka viettelevät pahaan ja harjoittavat vääryyttä. Enkelit heittävät heidät tuliseen pätsiin, ja siellä itketään ja kiristellään hampaita. Mutta Jumalan omat loistavat silloin Isänsä valtakunnassa niin kuin aurinko.

Me otamme helposti Jumalan valtakunnan avaimet itsellemme jos itse erottelemme ihmisiä viljaksi ja rikkaviljaksi. Korostamme helposti omia ansioitamme "viljana" ja muiden pahuutta "rikkaviljana". Ihmisen oma vanha luonto pyrkii aina ottamaan edes hiukan kunniaa itselleen. Tämä käy ilmi vähäisemmässä määrin esim. siinä, kun siksi perustuskallioksi, jolle Jeesus rakentaa valtakuntansa, sanotaankin Pietarin ja muiden tunnustusta (Matt. 16:15-19, Jes. 51:1). Suuremmassa määrin tämä ilmenee siinä, että Paavin sanotaan olevan Kristuksen sijainen maan päällä. Jumalan valtakunnan lapsetkaan kun eivät pääse eroon vanhasta luonnostaan, ennen kuin vasta taivaassa.

Paavin hiipassa lukee "Jumalan pojan sijainen". Tämä väärintulkinta alkoi siitä, kun Augustinus (k. 430) samaisti ilmestyskirjassakin mainitun 1000 –vuotisen ajanjakson katoliseen kirkkoon. Keskiajalla tämä oppi vääristyi vielä lisää, kun Kristuksen hallitseva asema 1000 –vuotisen aikajakson aikana siirtyi paaville.

Matt. 16:15-19. "Entä te?" kysyi Jeesus. "Kuka minä teidän mielestänne olen?" Simon Pietari vastasi: "Sinä olet Messias, elävän Jumalan poika." Jeesus sanoi hänelle: "Autuas olet sinä, Simon, Joonan poika. Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri, vaan minun Isäni, joka on taivaissa. Ja minä sanon sinulle: Sinä olet Pietari (petrus, kivenkappale), ja tälle kalliolle (petra, kallio. Kallio on yksin Kristus, ei esim. tunnustus hänestä.) minä rakennan kirkkoni. Sitä eivät tuonelan portit voita. Minä olen antava sinulle (jokaiselle, joka on Kristus-kalliolla, koska tässä ei sanota että pelkästään sinulle) taivasten valtakunnan avaimet. Minkä sinä sidot maan päällä, se on sidottu taivaissa, ja minkä sinä vapautat maan päällä, se on myös taivaissa vapautettu."

Jes. 51:1. Kuulkaa minua, te jotka tavoittelette vanhurskautta ja etsitte Herraa! Katsokaa sitä kalliota, josta teidät on lohkaistu, sitä kaivosta, jonka uumenista teidät on louhittu.

Room. 7:21-8:1. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa. (Paavali kirjoitti näin ollessaan jo pelastunut Jumalan lapsi.)

Kirkkokaan, jonka pitäisi julistaa evankeliumia Kristuksesta, ei ole välttynyt keskuuteensa levinneeltä "rikkaviljalta". Verratessaan Jumalan valtakuntaa sinapinsiemenestä kasvavaan puuhun, Jeesus puhuu linnuista tämän puun oksilla. Nämä "linnut" eivät ole osa puuta (Jumalan valtakuntaa). Kyllähän näiden "lintujen" laulu kaunista on, mutta se ei johda ketään sisälle Jumalan valtakuntaan, ainoastaan "pesimään" siinä.

Matt. 13:31-32, Mark. 4:30-32, Luuk. 13:18-19. Jeesus esitti heille myös tällaisen vertauksen: "Taivasten valtakunta on kuin sinapinsiemen, jonka mies kylvi maahansa. Se on pienin kaikista siemenistä, mutta kun sen taimi kasvaa täyteen mittaansa, se on puutarhan kasveista suurin. Lopulta se on kuin puu, niin että taivaan linnut tulevat ja pesivät sen oksille."

Esimerkki tällaisesta "linnusta" on Marcus J. Borg. Hänen kirjoittamastansa kirjasta "Kristinuskon sydän", jossa hän turhentaa Kristuksen pelastustyön, kerroin viime alustuksessani.

Myös kaste liittyy oleellisesti Jumalan valtakuntaan mutta en käsittele sitä tässä alustuksessa. Kasteen merkitys pelastustapahtumassa ymmärretään eri kristillisissä piireissä eri tavoilla. Kasteen perusteista voi lukea esim. Matti Väisäsen kirjasta "Pelastuksesta osalliseksi" (Sley-Media Oy, 2017). Kirja on Väisäsen yhteenveto useamman kymmenen vuoden tutkimuksesta, joten se on melko tiivis.

Jumalan valtakunnasta, joka on salattu, kerrotaan lisäksi seuraavissa Raamatun kohdissa;

Matt. 13:33, Luuk. 13:20-21. Taivasten valtakunta on kuin hapate.

Matt. 13:44. "Taivasten valtakunta on kuin peltoon kätketty aarre.

Matt. 13:45-46. "Taivasten valtakunta on … Kauppias etsi kauniita helmiä.

Matt. 13:47-50. "Vielä taivasten valtakunta on kuin nuotta,

Matt. 18:23-35. "Taivasten valtakunta on kuin kuningas, joka vaati palvelijoiltaan tilitykset.

Matt. 20:1-16. "Taivasten valtakuntaa voi verrata isäntään, … palkkaamaan työmiehiä viinitarhaansa.

Matt. 22:1-14. "Taivasten valtakuntaa voi verrata kuninkaaseen, joka valmisti häät pojalleen.

Luuk. 14:15-24. "Autuas se, joka saa olla aterialla Jumalan valtakunnassa." Jeesus vastasi näin: "Eräs mies järjesti suuret pidot ja oli kutsunut paljon vieraita.

Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. Oli kymmenen morsiusneitoa,

Matt. 25:14-30. "Silloin on käyvä näin: Mies oli muuttamassa pois maasta. Hän kutsui puheilleen palvelijat ja uskoi koko omaisuutensa heidän hoitoonsa.

Luuk. 19:11-27. (Jeesus) oli jo lähellä Jerusalemia ja monet luulivat Jumalan valtakunnan ilmestyvän aivan kohta. Hän sanoi: "Ylhäinen mies lähti matkalle kaukaiseen maahan saadakseen siellä nimityksen kuninkaaksi

Luuk. 12:35-40. … Olkaa niin kuin palvelijat, jotka odottavat isäntäänsä häistä

Mark. 9:1, Luuk. 9:27. Hän (Jeesus) sanoi vielä: "Totisesti: tässä joukossa on muutamia, jotka eivät kohtaa kuolemaa ennen kuin näkevät, että Jumalan valtakunta on tullut voimassaan." (Kun Pyhä Henki annettiin helluntaina, Juudas ei ollut enää joukossa mukana.)

Matt. 8:10-12. … Minä (Jeesus) sanon teille, että niin idästä kuin lännestä tulee monia, …

Me voimme edistää Jumalan valtakunnan läsnä olemista keskuudessamme mm. seuraavilla tavoilla;

Rukoilemalla,

Matt. 6:9-10, Luuk. 11:2. Rukoilkaa te siis näin: Isä meidän, joka olet taivaissa! Pyhitetty olkoon sinun nimesi. Tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi, myös maan päällä niin kuin taivaassa.

Jaak. 4:2-3. … mutta jäätte vaille, koska ette pyydä. …

pyytämällä Pyhän Hengen armolahjoja ja käyttämällä niitä,

Matt.10:7-8. ja julistakaa: 'Taivasten valtakunta on tullut lähelle.' Parantakaa sairaita, herättäkää kuolleita, puhdistakaa spitaalisia ja ajakaa pois pahoja henkiä. Lahjaksi olette saaneet, lahjaksi antakaa.

1. Piet.4:10. Palvelkaa kukin toistanne sillä armolahjalla, jonka olette saaneet, Jumalan moninaisen armon hyvinä haltijoina.

evankelioimalla ja opettamalla Jumalan sanaa.

2. Tim.4:1-4 kohta on vakava varoitus niille, jotka ovat seurakunnassa johtavassa asemassa. Mikäli he laiminlyövät asemansa tuomat velvoitteet, he joutuvat siitä Jumalan edessä tilille (Hepr. 13:17).

Matt. 13:52. Silloin hän (Jeesus) sanoi heille: "Siksipä jokainen lainopettaja, josta on tullut taivasten valtakunnan opetuslapsi, on kuin isäntä, joka runsaasta varastostaan ottaa esiin sekä uutta että vanhaa."

Matt. 28:19-20. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa.

2. Tim.4:1-4. Minä vannotan sinua Jumalan ja Kristuksen Jeesuksen nimessä, hänen, joka on tuomitseva elävät ja kuolleet, ja hänen ilmestymisensä ja hänen valtakuntansa kautta: julista sanaa, astu esiin sopivaan ja sopimattomaan aikaan, nuhtele, moiti ja kehota, aina kärsivällisesti opettaen. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja.

Tähän yhteyteen voisi liittää myös seuraavat kohdat, joita en tässä tarkemmin käsittele;

Luuk. 9:1-2. Jeesus kutsui koolle kaksitoista opetuslastaan ja antoi heille voiman ja vallan parantaa taudit ja karkottaa pahat henget. Hän lähetti heidät julistamaan Jumalan valtakuntaa ja parantamaan sairaita.

Matt. 19:12. On sellaisia, jotka äitinsä kohdusta saakka ovat avioliittoon kelpaamattomia, on toisia, joista ihmiset ovat tehneet sellaisia, ja on niitä, jotka itse, taivasten valtakunnan tähden, ovat ottaneet osakseen naimattomuuden. Joka voi valita tämän ratkaisun, valitkoon."

Luuk. 4:43-44, Luuk. 8:1. Mutta Jeesus sanoi: "Minun on vietävä Jumalan valtakunnan ilosanoma myös muihin kaupunkeihin, sitä vartenhan minut on lähetetty." Ja hän saarnasi Juudean synagogissa.

Luuk. 9:11. Ihmiset saivat kuitenkin tietää, missä hän (Jeesus) oli, ja lähtivät hänen peräänsä. Jeesus antoi heidän tulla luokseen. Hän puhui heille Jumalan valtakunnasta ja paransi kaikki, jotka olivat avun tarpeessa.

Apt. 19:8-10. Kolmen kuukauden ajan Paavali sitten kävi synagogassa, keskusteli siellä ja puhui rohkeasti ja vetoavasti Jumalan valtakunnasta. Kun muutamat kuitenkin kovettivat sydämensä eivätkä uskoneet, vaan puhuivat Herran tiestä pahaa kaikkien kuullen, Paavali lähti heidän luotaan ja vei opetuslapset mukanaan. Siitä alkaen hän opetti ja keskusteli päivittäin Tyrannoksen koulussa. Tätä jatkui kaksi vuotta, niin että kaikki Aasian maakunnan asukkaat, sekä juutalaiset että kreikkalaiset, saivat kuulla Herran sanan.

Apt. 28:30-31. Täydet kaksi vuotta Paavali sitten asui omassa vuokra-asunnossaan (Roomassa) ja otti vastaan kaikki, jotka tulivat hänen luokseen. Hän julisti Jumalan valtakuntaa ja opetti, kuka Herra Jeesus Kristus on, avoimesti ja kenenkään estämättä.

1. Tess. 2:10-12. Te voitte todistaa, ja itse Jumala, että käytöksemme teitä uskovia kohtaan oli puhdasta, oikeudenmukaista ja moitteetonta. Niin kuin tiedätte, me kehotimme ja rohkaisimme teitä jokaista kuin isä lapsiaan ja vetosimme teihin, että eläisitte Jumalalle kelpaavaa elämää, sillä hän kutsuu teitä valtakuntaansa ja kirkkauteensa.

Ketkä ovat sisällä Jumalan valtakunnassa ja ketkä eivät ole? Meillä yhdelläkään ei ole oikeutta lausua kadotustuomiota kenellekään (Luuk. 6:37 ed. käännös). Mutta ei ole oikein myöskään sanoa, että selkeästi Raamatun sanan vastaisesti elävät ihmiset olisivat sisällä Jumalan valtakunnassa. Heille niin kuin meillekin Jumala antaa mahdollisuuden tunnustaa syntimme ja pyytää Jumalalta voima tehdä parannus.

Sisällä ovat hengessään köyhät, sillä he ovat kieltäytyneet oman vanhan luontonsa ohjauksesta ja ovat suostuneet Pyhän Hengen ohjaukseen (Matt. 5:2-3).

Sisällä ovat ne, joita uskonsa tähden vainotaan. Maailmanmieliset vihaavat aitoa Jumalan sanaa (Matt. 5:10).

Matt. 5:2-3 ja 10. Silloin hän (Jeesus) alkoi puhua ja opetti heitä näin: "Autuaita ovat hengessään köyhät, sillä heidän on taivasten valtakunta. … Autuaita ovat ne, joita vanhurskauden vuoksi vainotaan: heidän on taivasten valtakunta.

Ulkona ovat ne, jotka eivät hyväksy Raamatun ilmoitusta Jumalan ohjeena ja elävät näin kelvotonta hedelmää tuottaen oman luontonsa ohjauksessa. He itse jättäytyvät Jumalan valtakunnan ulkopuolelle.

Matt. 7:20-23. Hedelmistä te siis tunnette heidät. "Ei jokainen, joka sanoo minulle: 'Herra, Herra', pääse taivasten valtakuntaan. Sinne pääsee se, joka tekee taivaallisen Isäni tahdon. Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!'

Matt. 21:28-32. "Mitä te tästä sanotte? Eräällä miehellä oli kaksi poikaa. Hän meni toisen luo ja sanoi: 'Poikani, mene tänään viinitarhaan työhön.' 'En minä halua', poika vastasi. Sitten hän kuitenkin tuli toisiin ajatuksiin ja meni. "Isä meni toisen pojan luo ja sanoi tälle saman. Poika vastasi: 'Menen kyllä, isä', mutta ei mennytkään. Kumpi näistä kahdesta teki, mitä hänen isänsä tahtoi?" "Edellinen", he vastasivat. Jeesus sanoi: "Totisesti: portot ja publikaanit menevät Jumalan valtakuntaan ennemmin kuin te. Johannes avasi teille vanhurskauden tien, mutta te ette uskoneet häntä. Portot ja publikaanit sen sijaan uskoivat, ja vaikka te sen näitte, te ette jälkeenpäinkään tulleet katumukseen ettekä uskoneet häntä.

Matt. 5:20. Minä (Jeesus) sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan. (Tällä Jeesus tahtoi sanoa, että sillä fariseusten valitsemalla tiellä, jolla Jeesus Kristus hylätään, ei päästä taivaaseen.)

Sisällä ovat ne, jotka asettavat luottamuksensa Jumalaan Isänä. He ovat nöyrtyneet tunnustamaan oman kelvottomuutensa ja ottamaan vastaan sen pelastuksen jonka Jumala Pojassaan Jeesuksessa Kristuksessa antaa.

Ulkona ovat pedofiilit. Ulkona ovat myös sellaiset opettajat, jotka opettavat kouluissa totena Raamatun vastaisia oppeja ja saavat lapset kääntymään pois lapsenuskostaan.

Matt. 18:1-6, Luuk. 18:15-17, Mark. 9:42-50. … opetuslapset tulivat Jeesuksen luo ja kysyivät: "Kuka on suurin taivasten valtakunnassa?" Silloin Jeesus kutsui luokseen lapsen, asetti hänet heidän keskelleen ja sanoi: Totisesti: ellette käänny ja tule lasten kaltaisiksi, te ette pääse taivasten valtakuntaan. Se, joka nöyrtyy tämän lapsen kaltaiseksi, on suurin taivasten valtakunnassa. Ja joka minun nimessäni ottaa luokseen yhdenkin tällaisen lapsen, se ottaa luokseen minut. Mutta jos joku johdattaa lankeemukseen yhdenkin näistä vähäisistä, jotka uskovat minuun, hänelle olisi parempi, että hänen kaulaansa pantaisiin myllynkivi ja hänet upotettaisiin meren syvyyteen. (Rooman valtakunnassa keisaria vastaan majesteettirikoksen tehneitä rangaistiin näin.)

Matt. 19:13-14, Mark. 10:13-16. Jeesuksen luo tuotiin lapsia, jotta hän koskisi heihin. Opetuslapset moittivat tuojia, mutta sen huomatessaan Jeesus närkästyi ja sanoi heille: "Sallikaa lasten tulla minun luokseni, älkää estäkö heitä. Heidän kaltaistensa on Jumalan valtakunta. Totisesti: joka ei ota Jumalan valtakuntaa vastaan niin kuin lapsi, hän ei sinne pääse." Hän otti lapset syliinsä, pani kätensä heidän päälleen ja siunasi heitä.

Ulkona ovat ne rikkaat, jotka keräävät rikkautta turvakseen. Köyhäkään ei ole sisällä Jumalan valtakunnassa, ellei hän köyhyydessään turvaa Jumalaan.

Matt. 19:23-26, Mark. 10:23-27, Luuk. 18:24-27. Jeesus kääntyi, katsoi opetuslapsiinsa ja sanoi: "Kuinka vaikea onkaan niiden, jotka paljon omistavat, päästä Jumalan valtakuntaan!" Opetuslapset hämmästelivät hänen sanojaan, mutta Jeesus jatkoi: "Lapseni, Jumalan valtakuntaan on todella vaikea päästä. Helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." Opetuslapset olivat yhä enemmän ihmeissään ja kyselivät toisiltaan: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

Jaak. 2:5. Kuulkaa, rakkaat veljeni! Onhan Jumala valinnut juuri maailman silmissä köyhät olemaan uskossa rikkaat ja perimään valtakunnan, jonka Jumala on luvannut häntä rakastaville.

Luuk. 6:20. Jeesus katsoi opetuslapsiinsa ja sanoi: "Autuaita olette te köyhät (köyhä, nöyrä, ahdistettu), sillä teidän on Jumalan valtakunta.

Ulkona ovat ne Jumalan sanan "palvelijat", jotka kieltävät Raamatun jumalan sanana. He eivät ole alistuneet Jumalan sanan alle vaan ovat asettautuneet sanan arvostelijoiksi sen yläpuolelle.

Matt. 23:11-15. Joka teistä on suurin, se olkoon toisten palvelija. Sillä joka itsensä korottaa, se alennetaan, mutta joka itsensä alentaa, se korotetaan. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te suljette taivasten valtakunnan ovet ihmisten edestä. Itse te ette mene sisälle ettekä päästä niitäkään, jotka menisivät. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te viette leskiltä talot ja latelette pitkiä rukouksianne vain näön vuoksi. Sitä ankarampi tulee olemaan teidän tuomionne. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te kierrätte maat ja meret hankkiaksenne edes yhden käännynnäisen, ja kun siinä onnistutte, teette hänestä helvetin oman, kahta vertaa pahemman kuin itse olette.

Luuk. 13:22-30. Jeesus vaelsi kohti Jerusalemia. Hän kulki kaupungista kaupunkiin ja kylästä kylään ja opetti. Joku kysyi häneltä: "Herra, onko niin, että vain harvat pelastuvat?" Jeesus vastasi: "Kilvoitelkaa päästäksenne sisään ahtaasta ovesta. Minä sanon teille: monet yrittävät mennä sisään mutta eivät siihen kykene. "Tulee hetki, jolloin talon isäntä nousee ja sulkee oven. Kun te sitten seisotte ulkona, kolkutatte ovelle ja huudatte: 'Herra, avaa meille!', hän vastaa: 'Keitä te olette? En tunne teitä.' Silloin te alatte selittää: 'Mehän söimme ja joimme sinun kanssasi, ja sinä opetit meidän kaduillamme.' Mutta hän sanoo: 'Keitä te olette? En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, kaikki te vääryydentekijät.'

Ulkona ovat ne, jotka aktiivisesti harrastavat vääryyden tekemistä (sellaista, jota Raamattu kutsuu vääryydeksi) eivätkä halua tehdä siitä parannusta, vaikka tietävät Raamatun sanan tuomitsevan sellaisen. (Synnin aktiivinen harjoittaminen on eri asia kuin hetkittäinen syntiin sortuminen.) Tällaisia vääryydentekijöitä ovat Raamatun mukaan seuraavat (vaikka kansallinen lainsäädäntö hyväksyykin näistä lähes kaikki);

Ne, jotka aktiivisesti harjoittavat siveettömyyttä.

Ne, joiden turvana on raha, valta-asema, oma viisaus, Buddha tai joku muu epäjumala, jumalan Pojan Jeesuksen Kristuksen sijasta.

Ne, jotka haluavat rikkoa avion. Eivät pidä omaa avioliittoaan eivätkä lähimmäisen avioliittoa kunniassa. Tällä en tarkoita niitä, jotka ovat joutuneet sellaiseen avioliittoon, jossa ei voi olla esim. väkivallan tai jatkuvan hylkäämisen vuoksi.

Ne miehet, jotka makaavat miesten kanssa niin kuin naisten kanssa maataan. Tämän asian harjoittajat käyttävät trollausta sekä lynkkausmielialan lietsomista Raamatun sanan mukaisesti puhuvia kohtaan. Olen itse keskustellut kolmen sellaisen henkilön kanssa, jotka olivat joutuneet miehiä tähän tarkoitukseen "metsästäneiden aktivistien" uhreiksi. He kaikki kipuilivat asian kanssa. Nämä uhreiksi joutuneet eivät ole syyllisiä.

Varkaat, ahneet ja riistäjät. Esim. aktiivisella verosuunnittelulla viedään valtiolta ne rahat, joilla pidettäisiin huolta köyhistä.

Juomarit. Kun alkoholin himo saa vallan, kaikki muu saa mennä.

Pilkkaajat. Raamatun Jumalaa ja Raamatun sanaan uskovia saa nykyisin lähes vapaasti pilkata. Muiden jumalien pilkkaamisessa ollaan varovaisempia.

1. Kor. 6:9-11. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat (huorintekijät) eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta.

Gal. 5:19-25. Lihan (ihmisen vanha luonto) aikaansaannokset ovat selvästi nähtävissä. Niitä ovat siveettömyys, saastaisuus, irstaus, epäjumalien palveleminen, noituus, vihamielisyys, riidat, kiihkoilu, kiukku, juonittelu, eripuraisuus, lahkolaisuus, kateus, juomingit, remuaminen ja muu sellainen. Varoitan teitä, kuten olen jo ennenkin varoittanut: ne, jotka syyllistyvät tällaiseen, eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. Jos me elämme Hengen varassa, meidän on myös seurattava Hengen johdatusta.

Ulkona ovat myös ne Jumalan sanan "palvelijat", jotka tietoisesti siunaavat sen vääryyden tekemisen, jota Raamattu kutsuu vääryydeksi ja näin estävät mahdollisen parannuksen teon.

Paavali piti huolen siitä, että sen aikainen seurakunta tiesi hyvin, ettei kenelläkään (katumattomalla) siveettömällä eikä saastaisella ole osaa Kristuksen ja Jumalan valtakunnasta, ei myöskään ahneella (Ef. 5:5). Nykyisin tuntuu siltä, että monikaan seurakuntalainen ei tätä tiedä. Mutta, ettei häntä, joka tulee aralla omallatunnolla sanankuuloon, suljettaisi jumalan valtakunnan ulkopuolelle, kannattaa saarnaan pyytää Pyhän Hengen johdatusta.

Ef. 5:5. Tehän tiedätte hyvin, ettei kenelläkään siveettömällä eikä saastaisella ole osaa Kristuksen ja Jumalan valtakunnasta, ei myöskään ahneella, sillä hän on epäjumalanpalvelija.

Kol. 4:5-6. Suhtautukaa viisaasti ulkopuolisiin, käyttäkää sopivaa hetkeä hyväksenne. Puhukaa aina ystävällisesti, kuitenkin sananne suolalla höystäen. Teidän on tiedettävä, miten kullekin vastaatte.

Jumalan valtakunta on vielä tuleva myös näkyvänä ja kunniassaan. Tämä tapahtuu silloin, kun Jeesus tulee toisen kerran maan päälle kuninkaana ja tuomarina. Otan tähän katkelmia Raimo Mäkelän kirjoittamasta 60 -sivuisesta kirjasta "tuhatvuotinen valtakunta" (Perussanoma Oy 2008).

Tuhatvuotinen valtakunta on tietty tuleva pitkä ajanjakso. Silloin nykyisessä luodussa maailmassa, Jeesuksen paluun jälkeen, Jumalan hyvä tahto toteutuu Jeesuksen ja seurakunnan hallitessa. Vasta sen jälkeen toteutuu viimeinen tuomio ja sitä seuraava uusi luominen.

Tuhatvuotinen valtakunta osoittaa, mihin ihmiskunta olisi kyennyt kulttuurissaan Jumalan yhteydessä, Jumalaa totellen, Jumalan "taloudenhoitajana", ilman Saatanan vaikutusta ja syntiinlankeemusta.

Tuhatvuotinen valtakunta on myös Jumalan tuomion yksi, kouriintuntuva peruste. Se osoittaa, millainen maailma olisi voinut olla Jumalan luomistyön jäljiltä, mutta millaiseksi ihmiset tekivät sen suostuessaan seuraamaan Saatanaa. Sitä taustaa vasten ihmisen synti eli Jumalan luomislahjojen väärinkäyttö, tulee entistä karmeammaksi ja Jumalan tuomio entistä ymmärrettävämmäksi ja vastaansanomattomaksi.

Johanneksen ilmestyksessä tuomio tulee vasta tuhatvuotisen valtakunnan jälkeen, ei sitä ennen.

Nykyinen maailma ei ole tuhatvuotinen valtakunta eikä voi sellaiseksi kehittyä. Nyt kuljetaan kohti kauheaa tulevaisuutta. Mutta Kristuksen paluun ja antikristuksen tuhoamisen jälkeen kaikki muuttuu. Tämä on tuhatvuotisen valtakunnan suuri ja tärkeä sanoma.

Dan. 2:41-45. "Se, että näit jalkojen ja varpaiden olevan osaksi ruukkusavea ja osaksi rautaa, tarkoittaa, että tämä (maallinen, ihmisten muodostama) valtakunta on oleva jakautunut mutta siinä on raudan lujuutta, niin kuin näit rautaa olevan ruukkusaven seassa. ... "Noiden kuninkaiden aikana on taivaan Jumala pystyttävä valtakunnan, joka ei ikinä tuhoudu, eikä sitä valtakuntaa anneta toiselle kansalle. Se murskaa lopullisesti kaikki nuo valtakunnat, ja se pysyy ikuisesti,

Dan. 7:24.-27. Ne kymmenen sarvea ovat kymmenen kuningasta, jotka tulevat hallitsemaan sitä valtakuntaa. Heidän jälkeensä nousee vielä yksi. Hän on erilainen kuin edelliset ja kukistaa kolme kuningasta. Uhmaten hän puhuu Korkeinta vastaan, tuhoaa Korkeimman pyhiä ja pyrkii muuttamaan juhla-ajat ja lain. Korkeimman pyhät annetaan hänen armoilleen ajaksi, kahdeksi ajaksi ja puoleksi ajaksi. Mutta oikeus on istuva tuomitsemaan, ja hänen valtansa otetaan häneltä pois, se tuhotaan ja hävitetään lopullisesti. Kuninkuus ja valta ja valtakuntien mahti kaiken taivaan alla annetaan Korkeimman pyhien kansalle. Sen kansan valtakunta on ikuinen valtakunta, ja kaikki vallat palvelevat ja tottelevat sitä.

Luuk. 21:29-32. Hän (Jeesus) esitti heille myös vertauksen: "Katsokaa viikunapuuta, tai mitä puuta tahansa. Kun näette sen puhkeavan lehteen, te tiedätte ilman muuta, että kesä on jo lähellä. Samalla tavoin te nähdessänne tämän tapahtuvan tiedätte, että Jumalan valtakunta on lähellä. Totisesti: tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu.

Olotila tulevassa Jumalan valtakunnassa.

Jokaisen Jumalan lapsen arvo on sama (Matt. 11:11, Luuk. 7:28), "kirkkaus" on kuitenkin erilainen.

Matt. 5:19. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi.

Matt. 11:11, Luuk. 7:28. "Totisesti: yksikään naisesta syntynyt ei ole ollut Johannes Kastajaa suurempi, mutta kaikkein vähäisin, joka on taivasten valtakunnassa, on suurempi kuin hän (Johannes Kastaja).

Matt. 19:27-30. "Entä me?" kysyi silloin Pietari. "Me olemme luopuneet kaikesta ja seuranneet sinua. Mitä me siitä saamme?" Jeesus sanoi heille: Totisesti: kun Ihmisen Poika uuden maailman syntyessä istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle, silloin tekin, jotka olette seuranneet minua, saatte istua kahdellatoista valtaistuimella ja hallita Israelin kahtatoista heimoa. Ja jokainen, joka minun nimeni tähden on luopunut talostaan, veljistään tai sisaristaan, isästään, äidistään tai lapsistaan tai pelloistaan, saa satakertaisesti takaisin ja perii iankaikkisen elämän. Mutta monet ensimmäiset tulevat olemaan viimeisiä ja viimeiset ensimmäisiä.

Matt. 22:30, Mark. 12:25. Ei ylösnousemuksessa oteta vaimoa eikä mennä vaimoksi. Ylösnousseet ovat kuin enkelit taivaassa.

Fil. 3:20-21. Mutta me olemme taivaan kansalaisia, ja taivaasta me odotamme pelastajaksi Herraa Jeesusta Kristusta. Hän muuttaa meidän ruumiimme tästä alennustilasta oman kirkastuneen ruumiinsa kaltaiseksi voimallaan, jolla hän kykenee alistamaan valtaansa kaiken.

1. Kor. 15:48-53. Millainen tuo maallinen ihminen oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

Lopullinen Jumalan valtakunta alkaa Jeesuksen antaessa valtakunnan Isälle Jumalalle (1. Kor. 15:24). Tämä tapahtuu kuitenkin vasta viimeisen tuomion jälkeen kun Saatana ja kuolemakin ja on tuhatvuotisen aikakauden jälkeen heitetty tulijärveen (Ilm. 20:10 ja 14).

1. Kor. 15:22-26. Sillä niin kuin kaikki ihmiset Aadamista osallisina kuolevat, niin myös kaikki Kristuksesta osallisina tehdään eläviksi, jokainen vuorollaan: esikoisena Kristus ja sen jälkeen Kristuksen omat, kun hän tulee. Sitten seuraa kaiken päätös, kun hän luovuttaa kuninkuuden Jumalalle, Isälle, kukistettuaan kaiken vallan, mahdin ja voiman. Kristuksen on näet määrä hallita, kunnes hän on saattanut kaikki vihollisensa jalkojensa alle. Vihollisista viimeisenä kukistetaan kuolema.

Matt. 25:31-46. "Kun Ihmisen Poika tulee kirkkaudessaan kaikkien enkeliensä kanssa, hän istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle. Kaikki kansat kootaan hänen eteensä, ja hän erottaa ihmiset toisistaan, niin kuin paimen erottaa lampaat vuohista. Hän asettaa lampaat oikealle ja vuohet vasemmalle puolelleen. Sitten kuningas sanoo oikealla puolellaan oleville: 'Tulkaa tänne, te Isäni siunaamat. Te saatte nyt periä valtakunnan, joka on ollut valmiina teitä varten maailman luomisesta asti. Minun oli nälkä, ja te annoitte minulle ruokaa. Minun oli jano, ja te annoitte minulle juotavaa. Minä olin koditon, ja te otitte minut luoksenne. Minä olin alasti, ja te vaatetitte minut. Minä olin sairas, ja te kävitte minua katsomassa. Minä olin vankilassa, ja te tulitte minun luokseni.' "Silloin vanhurskaat vastaavat hänelle: 'Herra, milloin me näimme sinut nälissäsi ja annoimme sinulle ruokaa, tai janoissasi ja annoimme sinulle juotavaa? Milloin me näimme sinut kodittomana ja otimme sinut luoksemme, tai alasti ja vaatetimme sinut? Milloin me näimme sinut sairaana tai vankilassa ja kävimme sinun luonasi?' Kuningas vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette tehneet yhdelle näistä vähäisimmistä veljistäni, sen te olette tehneet minulle.' "Sitten hän sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen. Minun oli nälkä, mutta te ette antaneet minulle ruokaa. Minun oli jano, mutta te ette antaneet minulle juotavaa. Minä olin koditon, mutta te ette ottaneet minua luoksenne. Minä olin alasti, mutta te ette vaatettaneet minua. Minä olin sairas ja vankilassa, mutta te ette käyneet minua katsomassa.' "Silloin nämäkin kysyvät: 'Herra, milloin me näimme sinut nälissäsi tai janoissasi, kodittomana tai alasti, tai sairaana tai vankilassa, emmekä auttaneet sinua?' Silloin hän vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette jättäneet tekemättä yhdelle näistä vähäisimmistä, sen te olette jättäneet tekemättä minulle.' "Ja niin he lähtevät, toiset iankaikkiseen rangaistukseen, mutta vanhurskaat iankaikkiseen elämään."

Hepr. 12:27-29. Sanat "vielä viimeisen kerran" tarkoittavat sitä, että kaikki luotu järkkyy ja siirtyy sijoiltaan, jotta se, mikä ei järky, pysyisi paikallaan. Me saamme valtakunnan, joka ei järky. Olkaamme sen vuoksi kiitollisia, kiittäkäämme Jumalaa ja palvelkaamme häntä hänen tahtonsa mukaisesti, kunnioituksen ja pyhän pelon tuntein, sillä meidän Jumalamme on tuhkaksi polttava tuli.

Ilm. 20:7-10. Kun tuhat vuotta tulee täyteen, ... Saatana, noiden kansojen eksyttäjä, heitetään samaan rikinkatkuiseen, tuliseen järveen kuin peto ja väärä profeetta, ja siellä niitä kidutetaan yötä päivää, aina ja ikuisesti.

Ilm. 20:11-15. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. ... Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Kun me rukoilemme Isän Jumalan valtakunnan tulemista, se tarkoittaa kaikkea edellä olevaa. Jo nyt me saamme olla sisällä Jumalan valtakunnassa (Kristuksessa) ja samalla odottaa Jumalan valtakunnan lopullista ilmestymistä (Kristuksen paluun jälkeistä aikaa).

Ilm. 22:12-17. Minä (Jeesus) tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan. … Henki ja morsian (Kristukseen uskova seurakunta) sanovat: "Tule!" Joka tämän kuulee, sanokoon: "Tule!" Joka on janoissaan, tulkoon. Joka haluaa, saa lahjaksi elämän vettä.

Jumalan läsnäolo

Aloitetaan tarinalla! Yksi veljeksistä oli muiden veljiensä vihaama. Joku sai idean, että hänestä voisi saada rahallista hyötyä myymällä orjaksi. Kun vanhempien silmä vältti, niin tehtiinkin. Oliko Jumala läsnä tämän orjaksi myydyn veljen elämässä vai ei? Tarina on tuttu Raamatusta, sillä Joosef oli tuo orjaksi myyty henkilö (1. Moos. 37:12-36 ja 45:4-8). Vastoinkäyminen ei ole merkki siitä, että Jumala olisi hyljännyt eikä myötäkäyminen siitä, että Jumala olisi mukana (Ps. 73:3-17). Jumalan läsnäolo havaitaan jostain muusta.

Ps. 73:3-17. Minä kadehdin jumalattomia, kun näin heidän menestyvän. Heillä ei ole ikinä vaivoja, he ovat terveitä ja lihavia. He eivät joudu raatamaan niin kuin muut ihmiset, eikä heitä toisten tavoin kuriteta. Sen tähden ylpeys koristaa heidän kaulaansa ja väkivalta on viittana heidän yllään. … He sanovat: "Miten Jumala tämän saisi selville? Ei Korkein mitään tiedä." Sellaisia ovat jumalattomat, kaikessa rauhassa he kasvattavat mahtiaan.

Olenko turhaan pitänyt sydämeni puhtaana ja käteni viattomina? Minua kuritetaan kaiken päivää, minä saan kärsiä joka aamu. Jos sanoisin: "Noin minäkin tahdon puhua", pettäisin ne, jotka ovat sinun lapsiasi, Jumala. Minä mietin ja mietin ymmärtääkseni kaiken tämän, mutta se oli minulle liian vaikeaa. Viimein tulin Jumalan pyhäkköön ja tajusin, miten jumalattomien käy.

Onko Jumalan läsnäolo siellä, missä on "Jumalan" voima käytössä ja vastustajat sortuvat? Pikemminkin päinvastoin.

Luuk. 9:52-56. Edellään hän (Jeesus) lähetti sananviejiä. Nämä lähtivät matkaan ja menivät erääseen Samarian kylään valmistelemaan Jeesuksen tuloa. Kyläläiset kuitenkin kieltäytyivät ottamasta Jeesusta vastaan, koska hän oli matkalla Jerusalemiin. Kun hänen opetuslapsensa Jaakob ja Johannes kuulivat tästä, he sanoivat: "Herra, tahdotko, että käskemme tulen iskeä taivaasta ja tuhota heidät niin kuin Eliakin teki?" Mutta Jeesus kääntyi ja nuhteli opetuslapsia ja sanoi: "Te ette tiedä, minkä hengen omat te olette. Ihmisen Poika ei tullut ihmisten sieluja kadottamaan vaan pelastamaan." Yhdessä he jatkoivat matkaa toiseen kylään.

1. Kun. 19:11-13. Herran ääni sanoi (Elialle): "Mene ulos ja seiso vuorella Herran edessä. Herra kulkee siellä ohitsesi." Nousi raju ja mahtava myrsky, se repi vuoria rikki ja murskasi kallioita. Mutta se kävi Herran edellä, myrskyssä Herra ei ollut. Myrskyn jälkeen tuli maanjäristys, mutta Herra ei ollut maanjäristyksessä. Maanjäristystä seurasi tulenlieska, mutta Herra ei ollut tulessakaan. Tulen jälkeen kuului hiljaista huminaa. Kun Elia kuuli sen, hän peitti kasvonsa viitallaan, meni ulos ja jäi seisomaan luolan suulle. …

Jumala on Luojana ja luomakuntansa ylläpitäjänä läsnä kaikkialla. Joku voisi kysyä, että onko Jumala läsnä tässä ominaisuudessaan silloinkin, kun joku tekee syntiä? Kyllä on, koska pelastetut Jumalan lapsetkin tekevät syntiä, he vain tunnustavat sen Jumalalle. Pitkämielisyydessään Jumala odottaa synnintekijänkin löytävän Jeesuksen Kristuksen ja näin pelastuvan tulevan tuomion alta. Kerran tämä armonaika kuitenkin päättyy (Apt. 17:31).

Apt. 17:22-31. Paavali astui keskelle Areiopagia ja alkoi puhua: … itse hän (Jumala) antaa kaikille elämän, hengen ja kaiken muun. … "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme. …

Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen. Hän on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Matt. 5:45. … Hän (Jumala) antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille.

Luuk. 12:6-7. Varpusia saa kahdella kolikolla viisi, eikö niin? Silti Jumala ei unohda yhtäkään niistä. Teidän jokainen hiuskarvannekin on laskettu. Älkää siis pelätkö. Olettehan te arvokkaampia kuin kaikki varpuset.

Kol. 1:15-17. Hän (Jeesus Kristus) on näkymättömän Jumalan kuva, esikoinen, ennen koko luomakuntaa syntynyt. Hänen välityksellään luotiin kaikki, kaikki mitä on taivaissa ja maan päällä, näkyvä ja näkymätön, valtaistuimet, herruudet, kaikki vallat ja voimat. Kaikki on luotu hänen kauttaan ja häntä varten. Hän on ollut olemassa ennen kaikkea muuta, ja hän pitää kaiken koossa.

Joh. 5:17. Mutta Jeesus sanoi heille: "Minun Isäni tekee työtään taukoamatta, ja niin teen myös minä."

Room. 1:19-20. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. Sen vuoksi he eivät voi puolustautua.

Missä yksikin ihminen on olemassa ja vaikuttamassa, siellä on myös ihmisessä itsessään oleva pahuus läsnä (1. Joh. 1:10). Jumala on kuitenkin jo ratkaissut pahan ongelman. Jumalan ratkaisu, Jeesus Kristus, ei vain kelpaa kaikille.

1. Joh. 1:10. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä.

Hepr. 12:25. Varokaa torjumasta häntä, joka puhuu (sekä luomistyönsä kautta että Sanansa kautta)! Kun isät Siinailla (Egyptistä lähtenyt sukupolvi) torjuivat hänet, joka ilmoitti tahtonsa maan päällä, he eivät päässeet rangaistuksetta. Vielä huonommin käy meidän, jos käännämme selkämme hänelle (Jeesukselle Kristukselle), jonka sanat tulevat taivaasta.

2. Piet. 3:3-7. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: "Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti." Tieten tahtoen he unohtavat, että jo aikojen alussa olivat olemassa taivaat ja maa, jotka Jumalan sana vedestä ja vedellä loi ja jotka se piti koossa. Vedellä ja sanalla sen ajan maailma myös hävitettiin vedenpaisumuksessa. Ja sen saman sanan varassa ovat nykyiset taivaat ja nykyinen maa tulen tuhoa odottamassa. Niitä säilytetään sitä päivää varten, jona tuomio tulee ja jumalattomat tuhotaan.

1. Joh. 1:8-2:1. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä. Rakkaat lapset! Kirjoitan tämän teille, jotta ette tekisi syntiä. Jos joku kuitenkin syntiä tekee, meillä on Isän luona puolustaja, joka on vanhurskas: Jeesus Kristus.

2. Kor. 5:20-6:1. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Kun ihminen lankesi, hän veti lankeemukseensa mukaan koko luomakunnan. Senkin ongelman on Jumala ratkaissut. Kun ihminen hyväksyy Jeesuksen Kristuksen pelastajakseen, hän uudestisyntyy ja hänestä tulee uusi luomus. Samoin luomakuntakin tulee kokemaan aikanaan vapautuksen (Ilm. 21:1).

Room. 8:19-24. Koko luomakunta odottaa hartaasti Jumalan lasten ilmestymistä. Kaiken luodun on täytynyt taipua katoavaisuuden alaisuuteen, ei omasta tahdostaan, vaan hänen, joka sen on alistanut. Luomakunnalla on kuitenkin toivo, että myös se pääsee kerran pois katoavaisuuden orjuudesta, Jumalan lasten vapauteen ja kirkkauteen. Me tiedämme, että koko luomakunta yhä huokaa ja vaikeroi synnytystuskissa. Eikä vain luomakunta, vaan myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, huokailemme odottaessamme Jumalan lapseksi pääsemistä, ruumiimme lunastamista vapaaksi. Meidät on pelastettu, se on varma toivomme.

Ilm. 21:1. Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää.

Sen lisäksi, että Jumala on läsnä luojana ja ylläpitäjänä, Hän on erityisellä tavalla läsnä myös Sanassaan, Häneen uskovissa ihmisissä (lapsissaan) ja sakramenteissa. Näissä edellä mainituissa voidaan Jumalan Hengen läsnäolo myös kokea. Henkikokemus ei yksinään ole koskaan riittävä, ellei se ole sopusoinnussa Raamatun ilmoituksen kanssa (Matt. 22:29). Henkikokemuksetkin on tuotava seurakunnan arvioitavaksi.

Matt. 22:29. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa.

Jumala on läsnä sanassaan Raamatussa ja Pojassaan Jeesuksessa Kristuksessa, joka on Jumalan Sana.

Matt. 26:54-56. Mutta kuinka silloin kävisivät toteen kirjoitukset, joiden mukaan näin täytyy tapahtua? (että Jeesus vangitaan ja ristiinnaulitaan) … Mutta kaikki tämä on tapahtunut, jotta profeettojen kirjoitukset kävisivät toteen.

Mark. 12:10. Olette kai lukeneet kirjoituksista tämän kohdan: Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi. (Jeesus Kristus on Jumalan huoneessa sekä perustuskivi, kulmakivi, julkisivukivi, huippukivi ikkuna- ja ovikaarille että viimeinen kivi.)

Luuk. 4:21. Hän (Jeesus) alkoi puhua heille: "Tänään, teidän kuultenne, on tämä kirjoitus käynyt toteen." (Jesajan kirjan profetia täyttyi Jeesuksessa.)

Luuk. 24:27. Ja hän (Jeesus) selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.

Luuk. 24:44-49. Jeesus sanoi heille (ilmestyessään opetuslapsille kuolleista nousemisensa jälkeen): "Tätä minä tarkoitin, kun ollessani vielä teidän kanssanne (ennen ristinkuolemaa) puhuin teille. Kaiken sen tuli käydä toteen, mitä Mooseksen laissa, profeettojen kirjoissa ja psalmeissa on minusta kirjoitettu." Nyt hän avasi heidän mielensä ymmärtämään kirjoitukset. Hän sanoi heille: "Näin on kirjoitettu. Kristuksen tuli kärsiä kuolema ja kolmantena päivänä nousta kuolleista, ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen nimessään saarnattava parannusta ja syntien anteeksiantamista. Te olette tämän todistajat. Minä lähetän teille sen (Hänet, Pyhän Hengen), minkä Isäni on luvannut.

Joh. 5:39-40. Te kyllä tutkitte kirjoituksia, koska luulette niistä löytävänne ikuisen elämän ja nehän juuri todistavat minusta (Jeesuksesta Kristuksesta). Mutta te ette tahdo tulla minun luokseni, että saisitte elämän.

Joh. 5:46-47. Jos te uskoisitte Moosesta, uskoisitte myös minua (Jeesusta Kristusta) - juuri minusta hän on kirjoittanut. Mutta kun te ette usko hänen kirjoituksiaan, kuinka voisitte uskoa minun puhettani!

Joh. 7:14-17. (Lehtimaja-) Juhlan jo ehdittyä puoliväliin Jeesus meni ylös temppeliin ja alkoi opettaa. Juutalaiset olivat ihmeissään ja sanoivat: "Kuinka tuo oppimaton mies voi tuntea kirjoitukset?" Jeesus sanoi heille: "Se, mitä minä opetan, ei ole minun oppiani, vaan hänen (Jumalan), joka on minut lähettänyt. Joka tahtoo noudattaa hänen tahtoaan, pääsee kyllä selville siitä, onko opetukseni lähtöisin Jumalasta vai puhunko omiani.

Apt. 18:28. Kaikkien kuullen hän (Apollos) vakuuttavasti kumosi juutalaisten väitteet ja osoitti kirjoituksiin vedoten, että Jeesus on Messias.

Room. 1:2-3. Julistamani evankeliumi, jonka Jumala on profeettojensa suulla edeltäpäin luvannut pyhissä kirjoituksissa, on sanoma hänen Pojastaan (Jeesuksesta Kristuksesta).

Room. 16:25-26. Ylistys hänelle, joka pystyy voimallaan vahvistamaan teitä, niin kuin ilmoittaa evankeliumi, jota minä julistan, sanoma Jeesuksesta Kristuksesta, se paljastettu salaisuus, joka on ikiajoista saakka ollut kätkettynä! Nyt se on saatettu julki ja annettu ikuisen Jumalan käskystä profeetallisissa kirjoituksissa tiedoksi kaikille kansoille, jotta ne johdettaisiin uskoon ja kuuliaisuuteen.

1. Kor. 15:3-4. Ennen muuta annoin teille tiedoksi tämän, minkä itse olin saanut vastaanottaa: - Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu, hänet haudattiin, hänet herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu,

2. Tim. 3:15-16. Olet myös jo lapsesta asti tuntenut pyhät kirjoitukset, jotka voivat antaa sinulle viisautta, niin että pelastut uskomalla Kristukseen Jeesukseen. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään.

2. Piet. 3:17-18. Kun siis te, rakkaat ystävät, olette ennalta selvillä tästä kaikesta, niin olkaa varuillanne. Älkää antako jumalattomien johtaa itseänne harhaan, niin että putoatte omalta varmalta pohjaltanne. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa.

Jeesus Kristus on Jumalan Sana.

Joh. 1:1-4. Alussa oli Sana. Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli Jumala. Jo alussa Sana oli Jumalan luona. Kaikki syntyi Sanan voimalla. Mikään, mikä on syntynyt, ei ole syntynyt ilman häntä. Hänessä oli elämä, ja elämä oli ihmisten valo.

1. Moos. 1:1. Alussa Jumala (alkukielessä monikkomuoto) loi taivaan ja maan.

Joh. 1:33-34. Minäkään (Johannes kastaja) en häntä (Kristusta) tuntenut. Mutta hän (Jumala), joka lähetti minut kastamaan vedellä, sanoi minulle: 'Se, jonka päälle näet Hengen laskeutuvan ja jäävän, kastaa Pyhällä Hengellä.' Minä olen sen nähnyt ja todistan, että tämä mies (Jeesus) on Jumalan Poika."

2. Kor. 4:3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala (paholainen) on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

Ilm. 1:12-18. Käännyin nähdäkseni, mikä ääni minulle puhui, ja kun käännyin, näin seitsemän kultajalkaista lamppua ja lamppujen keskellä hahmon, joka oli ihmisen kaltainen. Hänellä oli yllään pitkä viitta ja rinnan ympärillä kultainen vyö. Hänen päänsä ja hiuksensa hohtivat valkoisina kuin valkoinen villa, kuin lumi, ja hänen silmänsä olivat kuin tulen liekit. Hänen jalkansa välkehtivät kuin sulatusuunissa hehkuva pronssi, ja hänen äänensä oli kuin suurten vesien pauhu. Hänellä oli oikeassa kädessään seitsemän tähteä, hänen suustaan pisti esiin kaksiteräinen, terävä miekka, ja hänen kasvonsa olivat kuin loistava keskipäivän aurinko. Hänet nähdessäni minä vaivuin hänen jalkoihinsa kuin kuollut. Mutta hän laski oikean kätensä päälleni ja sanoi: "Älä pelkää. Minä olen ensimmäinen ja viimeinen, iäti elävä. Minä olin kuollut, mutta nyt minä elän, elän aina ja ikuisesti. Minulla on kuoleman ja tuonelan avaimet.

Jumala on läsnä sekä Häneen uskovissa ihmisissä (lapsissaan) että heidän keskellään. Pyhä Henki liittää uskovat Kristukseen. Raamatun lukeminen ja rukous ovat yhteydenpitoa tähän läsnä olevaan Jumalaan. Jumalan läsnäolon merkkeinä ovat usein rauha, lohdutus, tunne Jumalan pyhyydestä ja toisinaan myös rukousvastaukset.

Jes. 57:15. Korkea ja Ylhäinen, hän, joka pysyy ikuisesti, jonka nimi on Pyhä, sanoo näin: - Minä asun korkeudessa ja pyhyydessä, mutta asun myös murtuneiden ja nöyrien luona. Minä virvoitan murtuneiden hengen ja herätän eloon nöyrien sydämen.

Matt. 18:20. Sillä missä kaksi tai kolme on koolla minun (Jeesuksen Kristuksen) nimessäni, siellä minä olen heidän keskellään.

Kol. 1:27. Hän (Jumala) on tahtonut antaa heille tiedoksi, miten häikäisevän kirkas on tämä kaikille kansoille ilmaistava salaisuus: Kristus teidän keskellänne (tai Kristus teissä), kirkkauden toivo.

2. Kor. 13:5. Tutkikaa itseänne, oletteko uskossa. Pankaa itsenne koetteelle. Ettekö huomaa, että Jeesus Kristus on teidän keskellänne (teissä)? Ellei niin ole, ette selviydy koetuksesta.

Joh. 14:23. Jeesus vastasi: "Jos joku rakastaa minua, hän noudattaa minun sanaani. Minun Isäni rakastaa häntä, ja me tulemme hänen luokseen ja jäämme asumaan hänen luokseen.

Joh. 15:1-6. "Minä (Jeesus Kristus) olen tosi viinipuu, ja Isäni (Jumala) on viinitarhuri. Hän leikkaa minusta pois jokaisen oksan, joka ei tuota hedelmää, mutta jokaisen hedelmää tuottavan oksan hän puhdistaa liioista versoista, jotta se tuottaisi hedelmää entistä enemmän. Te (opetuslapset) olette jo puhtaat, sillä se sana, jonka olen teille puhunut, on puhdistanut teidät. Pysykää minussa, niin minä pysyn teissä. Eihän oksa pysty tuottamaan hedelmää, ellei se pysy puussa, ja samoin ette pysty tekään, ellette pysy minussa. "Minä olen viinipuu, te olette oksat. Se, joka pysyy minussa ja jossa minä pysyn, tuottaa paljon hedelmää. Ilman minua te ette saa aikaan mitään. Joka ei pysy minussa, on kuin irronnut oksa: se heitetään pois, ja se kuivuu. Kuivat oksat kerätään ja viskataan tuleen, ja ne palavat poroksi.

Ef. 2:20-22. Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

1. Piet. 5:7. Heittäkää kaikki murheenne hänen kannettavakseen, sillä hän pitää teistä huolen.

Jumala on läsnä myös sakramenteissa joissa Jumalan sana yhdistyy aineeseen, kuten ehtoollisessa. Toisten kristittyjen mielestä Jumala on ehtoollisella läsnä samalla tavalla kuin kokoontumisissa muutenkin.

Joh.6:56-63. Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, pysyy minussa, ja minä pysyn hänessä. Isä, joka elää, on minut lähettänyt, ja niin kuin minä saan elämäni Isältä, niin saa minulta elämän se, joka minua syö. Tämä on se leipä, joka on tullut alas taivaasta. Se on toisenlaista kuin se ruoka, jota teidän isänne söivät: he ovat kuolleet, mutta se, joka syö tätä leipää, elää ikuisesti." … Jeesus tiesi, että hänen sanansa olivat herättäneet opetuslapsissa ärtymystä, ja hän sanoi heille: "Loukkaako tämä teitä? … Henki yksin tekee eläväksi, lihasta ei ole mitään hyötyä. Ne sanat, jotka olen teille puhunut, ovat henki ja elämä.

1. Kor. 11:23-29. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee. Niinpä se, joka arvottomalla tavalla syö tätä leipää ja juo Herran maljasta, tekee syntiä Herran ruumista ja verta vastaan. Jokaisen on tutkittava itseään, ennen kuin syö tätä leipää ja juo tästä maljasta. Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion.

Jumalan läsnäoloon Jeesuksessa Kristuksessa liittyy sana "parusia", joka tarkoittaa sekä läsnäoloa että tuloa (saapumista). Yksi Jumalasta käytetty nimi onkin "joka on, joka oli ja joka on tuleva". Tämä nimi viittaa Jeesukseen Kristukseen, joka, vaikka on myös ihminen, on yhtä Isän Jumalan kanssa.

Ilm. 1:4-7. Johannes tervehtii Aasian maakunnan seitsemää seurakuntaa. Armoa ja rauhaa teille häneltä, joka on, joka oli ja joka on tuleva, ja niiltä seitsemältä hengeltä, jotka ovat hänen valtaistuimensa edessä, ja Jeesukselta Kristukselta, luotettavalta todistajalta, joka on esikoisena noussut kuolleista ja on maailman kuninkaiden hallitsija! Hänelle, joka rakastaa meitä ja on verellään vapauttanut meidät synneistämme, hänelle, joka on tehnyt meidät kuningassuvuksi ja Jumalan, Isänsä, papeiksi, hänelle kunnia ja valta aina ja ikuisesti! Aamen.

Katso, hän tulee pilvissä! Kaikki ihmiset näkevät hänet, nekin, jotka hänet lävistivät, ja hänen tullessaan vaikeroivat maailman kaikki kansat. Näin on käyvä. Aamen.

Jeesuksen Kristuksen tuleminen noutamaan Häneen uskovat pois maailmasta (tempaus) on varma asia. Kristuksen tulon ajankohtaa on paljon tutkittu ja siitä on lukuisia eri näkemyksiä. Itse sijoittaisin Kristuksen paluun ahdistuksen ajan loppupuolelle.

Jeesuksen paluun odotus ei saisi herättää meissä ahdistusta vaan toivoa. Olen itse itsessäni havainnut, että silloin kun minulla menee hyvin, toivoisin Jeesuksen vielä viivyttävän paluutaan. Ahdistuksen tai vastoinkäymisen koittaessa toivoisin Jeesuksen nopeuttavan paluutaan. Niinpä minulle jää vain Raamattu Jumalan sanana, johon voin turvata näissä Kristuksen paluuseenkin liittyvissä asioissa.

Luuk. 21:27-28. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilven päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."

Mikä kristinuskossa ja kristittynä elämisessä on tärkeintä

Tärkeintä on syntien anteeksi saaminen ja Jumalan lapseksi pääseminen. Vasta sen jälkeen opitaan tuntemaan Jeesus Kristus Pyhän Hengen vaikutuksesta. Sen seurauksena asettuu kristinuskossa ja kristittynä elämisessä kaikki muukin kohdalleen.

Kristinuskon tärkein sanoma on sovitus. Sovitus, jossa Jumala itse sovitti luomansa ihmiskunnan itsensä kanssa. Sovitus, jossa Jumalan Poika, Jeesus Kristus, kuoli ristillä kuolemaan tuomitun ihmisen sijaisena. Tätä vastaan maailma ja maallistunut kristinuskonto hyökkäävät kaikkein rajuimmin.

Jos synti mitätöidään (jos ihminen ei olisi syntinen), silloin ei tarvita sovitusta eikä Jeesusta Kristusta synnin sovittajana. Miten synti sitten yritetään mitätöidä? Kahdella tavalla; Tehdään synnistä puhuminen epäsoveliaaksi ja vaietaan Raamatun sanomasta synnin ja tuomion osalta.

Synnistä ei ole soveliasta enää puhua, koska sen kuuleminen mukamas alkaa ahdistaa osaa ihmisistä. Samojen ihmisten mielestä televisio-ohjelmat kuitenkin voivat olla täynnä väkivaltaa. Jeesus kyllä mainitaan mutta ei syntien sovittajana eikä varsinkaan lopunajan tuomarina. Jeesuksen sovintoverestä puhuminen on jo joillekin ihmisille kauhistus. Jumalaa ei myöskään saisi enää sanoa Isäksi, koska sekin ahdistaa tätä "isätöntä" sukupolvea. Näin on jo Ruotsin Luterilaisessa kirkossa neuvottu tekemään.

Erääseen seurakuntaan valittiin uusi kirkkoherra. Ensitervehdykselle tuli pariskunta, joka sanoi; "Edellinen kirkkoherra puhui aivan liikaa Kristuksen verestä. Ettehän te tee niin?" "En tule puhumaan liikaa Kristuksen verestä", sanoi kirkkoherra; "sillä, Kristuksen verestä ei koskaan voi puhua liikaa."

Mikäli synnistä ja ihmisen syntisyydestä ei enää puhuta, ei puhuta myöskään henkilökohtaisen parannuksen teon tarpeesta eikä siitä, että oikea parannus on mahdollista vain Jeesuksen Kristuksen yhteydessä syntinsä tunnustaen ja Hänen sovintovereensä turvaten.

Kristitty ei voi luopua siitä tosiasiasta, että ilman yhteyttä Kristukseen hän on kadotettu syntinen, mutta uskomalla Jeesuksen Kristuksen sovintokuolemaan puolestaan, hänestä tulee pelastettu Jumalan lapsi, joka on saanut ja saa syntinsä anteeksi.

Raamattua ei myöskään haluta kokonaisuudessaan pitää Jumalan sanana. Sillä, jos Raamattu on Jumalan sanaa, silloin jokainen ihminen joutuu aikanaan vastuuseen ajatuksistaan, sanoistaan, teoistaan ja tekemättä jättämisistään. Darvinistisella kehitysopilla yritetään tehdä satukertomukseksi varsinkin 1. Mooseksen kirjan alkuluvut. Mutta jos ne (luominen, syntiinlankeemus ja lupaus vaimon siemenestä) ovat satua, on johdonmukainen johtopäätös, että muukin osa Raamatusta on satua. Tähän tulokseen moni kehitysopin sisäistänyt kristitty on tullut – ja on eronnut kirkosta.

Tosiasia kuitenkin on, että Jumala loi maailman kuudessa päivässä noin 6000 vuotta sitten. Tämän vahvistavat myös tieteen viimeaikaiset havainnot. Jumalasta luopunut maailma yrittää kuitenkin viimeiseen asti ja kaikin keinoin pitää kiinni miljardeista vuosista ja Darvinistisesta kehitysopista, koska heillä ei ole muutakaan. Koska tieteen uusimmat havainnot todistavat, että elämä ei ole voinut syntyä itsestään, etsitään nyt epätoivoisesti elämän lähdettä avaruudesta (tai ainakin siirretään ihmisten huomio muualle, etteivät he heräisi näkemään totuutta).

Kaikki geeniteknologian viimeisimmät havainnot viittaavat siihen, että alussa oli geneettisesti täydellinen ihmispari, mies ja nainen. Oletettu yhteys apinoihin on jo kaatunut geneettisesti mahdottomana. Me nykyisin elävät ihmiset, jotka olemme noin 6000 vuoden ajan kuluessa saaneet solujemme kopioitumisessa lukuisia geenivirheitä ja sen seurauksena kolmekymmentä tuhatta sairautta, olemme kovaa vauhtia rappeutumassa. Ei ihmiskunta ole kehittymässä, kuten meille uskotellaan.

Darvinistisen kehitysopin kannattajat haluavat pitää kiinni opistaan, vastakkaisista todisteista huolimatta koska muuten he joutuisivat sen tosiasian eteen, että Jumala luojana on olemassa ja Ihminen on luotu ja syntiin langennut olento ja että ihminen joutuu kerran teoistaan tuomiolle. Valitettavasti kirkko kehitysopillisissa kannanotoissaan pitää vielä yhtä jumalankieltäjien (ateistien) kanssa.

Kristitty ei voi luopua siitä tosiasiasta, että Raamattu on historiallisesti totta. Konkreettisesti totta ovat myös Raamatun alkuluvut koskien luomista, syntiinlankeamista ja vedenpaisumusta.

Kristinuskossa luovuttamatonta on myös se, että syntien anteeksisaaminen (sovitus) jää turhaksi, ellei ihminen hyväksy pelastajakseen ja syntiensä sovittajaksi ristiinnaulittua Jeesusta Kristusta. Se, että on olemassa Jumalan lapsia, jotka jo nyt, eläessään, ovat taivaan kansalaisia, tarkoittaa myös sitä, että monet ihmiset eivät sitä ole vaikka he itse niin luulisivatkin. Kaikki eivät pääse taivaaseen, vaikka joku niin väittääkin.

Miten ihmisestä sitten voi tulla Jumalan lapsi ja taivaan kansalainen?

Jumala on jo ennalta tehnyt kaiken valmiiksi. Jeesus Kristus on konkreettisesti kuollut ristillä meidän sijaisenamme. Synti ei enää ole se tekijä joka erottaa meidät Jumalasta vaan se, ettei uskota Jumalan ilmoittamaan Sanaan syntien sovittajasta, Jeesuksesta Kristuksesta.

Joh. 16:9. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun (Jeesukseen)

Joh. 1:29. … Johannes sanoi: "Katsokaa: Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin!

Jumala tarjoaa Jeesuksessa Kristuksessa olevaa sovitusta meille ilmaiseksi, lahjana. Sitä ei voi itse hankkia, siihen ei voi mitään lisätä ja sitä ei voi millään omallaan ansaita. Sen voi vain ottaa vastaan.

Ef. 2:8-9. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä.

Joka hyväksyy (ei torju) Jeesuksen Kristuksen syntiensä sovittajaksi, siirtyy kuolemasta elämään. Jumala adoptoi hänet lapsekseen ja antaa lapseuden vakuudeksi Pyhän Hengen. Tätä sanotaan uudestisyntymiseksi (Joh. 3:3).

Ellei ole varma siitä, onko jo Jumalan lapsi vai ei, se kannattaa varmistaa pyytämällä että Jeesus Kristus tulisi oman elämän valtiaaksi.

Ef. 1:13-14. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne. Se on meidän perintöosamme vakuutena, joka takaa meille lunastuksen, Jumalan kirkkauden ylistykseksi.

Joh. 3:3. Jeesus vastasi hänelle: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa."

Jumalan lapselleen antama Pyhä Henki alkaa kasvattaa meitä ja kuljettaa meitä pois syntielämästä – jos vain itse siihen suostumme. Kasvu vie oman aikansa ja lankeemuksiakin tulee mutta Jumala on kärsivällinen ja uskollinen.

Tit. 2:11-12. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa,

Ef. 4:30-32. Älkää tuottako surua Jumalan Pyhälle Hengelle, jonka olette saaneet sinetiksi lunastuksen päivää varten. Hylätkää kaikki katkeruus, kiukku, viha, riitely ja herjaaminen, kaikkinainen pahuus. Olkaa toisianne kohtaan ystävällisiä ja lempeitä ja antakaa toisillenne anteeksi, niin kuin Jumalakin on antanut teille anteeksi Kristuksen tähden.

Jokainen, joka pysyy Jeesuksessa Kristuksessa, välttyy kadotustuomiolta.

2. Kor. 5:10. Meidän kaikkien on tultava Kristuksen tuomioistuimen eteen, jotta kukin saisi sen mukaan, mitä ajallisessa elämässään on tehnyt, hyvää tai pahaa.

Room. 8:1-2. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa. Hengen laki, joka antaa elämän Kristuksen Jeesuksen yhteydessä, on näet vapauttanut sinut synnin ja kuoleman laista.

Kristityllä elämän tarkoitus on oppia tuntemaan Jeesus Kristus. Paavali halusi oppia tuntemaan Jeesuksen Kristuksen ristiinnaulittuna. Jumalan voima ja Jumalan viisaus on nimenomaan ristiinnaulitussa Jeesuksessa Kristuksessa. Yhdelläkään, joka ei tunnusta ristiinnaulittua Jeesusta Kristusta Herrakseen, ei ole Jumalan voimaa eikä Jumalan viisautta. Tällainen ihminen on vain oman maailmallisen viisautensa varassa.

1. Kor. 1:23-24. Me sen sijaan julistamme ristiinnaulittua Kristusta. Juutalaiset torjuvat sen herjauksena, ja muiden mielestä se on hulluutta, mutta kutsutuille, niin juutalaisille kuin kreikkalaisillekin, ristiinnaulittu Kristus on Jumalan voima ja Jumalan viisaus.

1. Kor. 2:1-5. Kun tulin luoksenne, veljet, en julistanut Jumalan salaisuutta teille suurenmoisen puhetaidon tai viisauden keinoin. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta. … Puheeni ja julistukseni ei pyrkinyt vakuuttamaan viisaudellaan vaan ilmensi Jumalan Hengen voimaa, jotta teidän uskonne ei perustuisi ihmisten viisauteen vaan Jumalan voimaan.

Jeesuksen risti (ristiinnaulittu Kristus) erottaa Jumalan lapset maailmasta. Maailma hyväksyy muunlaiset Jeesukset ja kristukset (messiaat) mutta ei Ristiinnaulittua Kristusta, koska se ei halua kuulla puhuttavan synneistään.

Monessa valtiossa sallitaan syntymättömän lapsen tappaminen ja nykyisin jo kuudessa valtiossa vanhusten ja sairaiden armomurhat. Eräs ateismia tunnustava nobelisti on jopa esittänyt, että vasta kolmepäiväinen lapsi katsottaisiin ihmiseksi, jolloin vanhemmille jäisi aikaa miettiä, haluavatko he sen. Tätä perustellaan sillä, että ei ole eroa syntymättömän ja vastasyntyneen lapsen välillä. Tähän on tultu, kun on luovuttu Raamattuun perustuvasta ihmiskäsityksestä. Raamatun sanan vastaiset (avio)liitotkin ovat arkipäivää.

Mitä Paavali tarkoittaa, kun hän sanoi että; "Jeesuksen Kristuksen ristillä minun vanha luontoni on Kristuksen kanssa ristiinnaulittu?" (Room. 6:6) Miten Jeesuksen Kristuksen ristiinnaulitseminen koskee meitä, jotka uskomme Kristukseen syntiemme sovittajana ja myös sen että Raamattu on Jumalan sanaa?

Room. 6:6. Tiedämme, että vanha minämme on yhdessä hänen (Jeesuksen) kanssaan ristiinnaulittu

Gal. 6:14. Minä taas en ikinä tahdo kerskailla mistään muusta kuin meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen rististä. Siinä on maailma minulle ristiinnaulittu ja minä maailmalle.

Kun Jeesus Kristus ristiinnaulittiin, meidän jokaisen syntinen vanha luontomme oli kätkettynä Kristukseen. Muunlaista luontoahan meillä ennen pelastumistamme ei ole ollutkaan. Kun Kristus ristillä otti kaiken synnin itseensä (2. Kor. 5:21), Hän otti itselleen myös minun syntini ja kuoli ristillä. Hän sisällytti kuollessaan itseensä myös sen minun pakollisen kuolemani jonka olen synneilläni ansainnut (Room. 6:10-12). Niinpä, kun laki, Jumalan pyhyys ja oikeudenmukaisuus vaativat minullekin synneistäni kuolemantuomiota, Tuomarina toimiva Jeesus Kristus (Apt. 17:30-31) voi nyt sanoa; "Rangaistus on täytetty. Tämä ihminen on jo kuollut, sillä hän on ollut kätkettynä minuun (Jeesukseen Kristukseen) kuollessani ristillä ja Minä tunnen hänet."

Jeesus Kristus nousi kuolleista ja astui ylös taivaisiin. Tällä perustalla lepää meidän uusi asemamme ja uusi luontomme. Jeesus Kristus, joka on nyt meidän vanhurskautenamme (meillä ei edelleenkään ole omaa vanhurskautta), on Isän Jumalan luona taivaissa (Joh. 16:10) ja Jumala antaa meille lahjana Kristuksen Jeesuksen vanhurskauden jos suostumme olemaan yhdistettynä ristiinnaulittuun Kristukseen. Jumala itse tekee meistä Jeesuksessa Kristuksessa uuden luomuksen (Room. 6:3-11), me uudestisynnymme kun uskomme Jeesukseen Kristukseen.

Kasteessa meidät yhdessä Kristuksen kanssa haudattiin ja herätettiin eloon kun uskoimme Jumalaan joka voimallaan herätti Kristuksen kuolleista. Kuten ympärileikkaus yhdisti ihmisen vanhaan lakiliittoon, kaste ja usko yhdistää nyt ihmisen siihen uuteen liittoon, jonka Jumala teki Jeesuksessa Kristuksessa (Kol. 2:11-13).

2. Kor. 5:21. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.

Room. 6:10-12. Kun Kristus kuoli, hän kertakaikkisesti kuoli eroon synnistä. Kun hän nyt elää, hän elää Jumalalle. Ajatelkaa tekin samoin itsestänne: te olette kuolleet pois synnistä ja elätte Jumalalle Kristuksessa Jeesuksessa. Synti ei siis saa hallita teidän kuolevaista ruumistanne, niin että noudatatte sen himoja.

Room. 6:3-11. Tiedättehän, että meidät kaikki Kristukseen Jeesukseen kastetut on kastettu hänen kuolemaansa. Näin meidät kasteessa annettiin kuolemaan ja haudattiin yhdessä hänen kanssaan, jotta mekin alkaisimme elää uutta elämää, niin kuin Kristus Isän kirkkauden voimalla herätettiin kuolleista. Jos kerran yhtäläinen kuolema on liittänyt meidät yhteen hänen kanssaan, me myös nousemme kuolleista niin kuin hän.

Tiedämme, että vanha minämme on yhdessä hänen kanssaan ristiinnaulittu, jotta tämä syntinen ruumis menettäisi valtansa emmekä enää olisi synnin orjia. Se, joka on kuollut, on näet päässyt vapaaksi synnin vallasta. Mutta jos kerran olemme kuolleet Kristuksen kanssa, uskomme saavamme myös elää hänen kanssaan.

Tiedämme, että koska Kristus on herätetty kuolleista, hän ei enää kuole eikä kuolemalla ole enää valtaa häneen. Kun Kristus kuoli, hän kertakaikkisesti kuoli eroon synnistä. Kun hän nyt elää, hän elää Jumalalle. Ajatelkaa tekin samoin itsestänne: te olette kuolleet pois synnistä ja elätte Jumalalle Kristuksessa Jeesuksessa.

Kol. 2:11-13. Häneen teidät on yhdistänyt ympärileikkaus, jota ei ole ihmiskäsin tehty, Kristuksen ympärileikkaus, jossa syntinen luonto riisutaan pois. Kasteessa teidät yhdessä hänen kanssaan haudattiin ja herätettiin eloon, kun uskoitte Jumalaan, joka voimallaan herätti Kristuksen kuolleista. Te olitte kuolleita rikkomustenne ja ympärileikkaamattomuutenne vuoksi, mutta Jumala teki teidät eläviksi yhdessä Kristuksen kanssa. Hän antoi meille kaikki rikkomuksemme anteeksi,

Vaikka moni asia kristinuskossa on tunteenkin asia, tämä oman vanhan luonnon pitäminen ristillä Kristuksen kanssa on tiedon ja tahdon, ei tunteen asia.

Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus (2. Kor. 5:17). Se elämä, jota tässä ruumiissa vielä eletään, eletään uskoen Jumalan Poikaan (Gal. 2:20). Jeesukseen Kristukseen uskovan vanha luonto on ristiinnaulittuna Jeesuksen kanssa ristillä (Gal. 5:24). Näin meidän tulee ajatella (Room. 6:10-12), ja pitää katseemme Kristukseen suunnattuna (Hepr. 12:1-2) sekä Pyhän Hengen avulla lopettaa vanhan luontomme hemmottelu ja totteleminen. Tätä sanotaan kilvoitteluksi.

2. Kor. 5:17 - 6:1. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Gal. 2:19-20. Lain vaikutuksesta minä kuolin, mutta kuolin vapaaksi laista elääkseni Jumalalle. Minut on Kristuksen kanssa ristiinnaulittu. Enää en elä minä, vaan Kristus elää minussa. Sen elämän, jota tässä ruumiissani vielä elän, elän uskoen Jumalan Poikaan, joka rakasti minua ja antoi henkensä puolestani.

Gal. 5:24. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen.

Room. 13:14. Pukekaa yllenne Herra Jeesus Kristus älkääkä hemmotelko ruumistanne, niin että annatte sen haluille vallan.

Meidän vanha luontomme ei kuitenkaan halua olla ristillä. Usein me päästämme sen ristiltä pois, kun se tekohurskaana alkaa tehdä itsekin jotain pelastuksensa eteen ja "alistuu sellaisiin sääntöihin kuin "älä tartu", "älä maista", "älä kosketa" (Kol. 2:20-21). Vanha luontomme valvoo myös mielellään muita ja muiden tekemisiä ja tekee "hurskaita" tekoja kunniaa saadakseen. Tätä sanotaan valvomattomuudeksi.

Kol. 2:20-21. Jos kerran olette yhdessä Kristuksen kanssa kuolleet pois maailman alkuvoimien ulottuvilta, miksi yhä käyttäydytte tämän maailman mukaisesti ja alistutte sellaisiin sääntöihin kuin "älä tartu", "älä maista", "älä kosketa"?

Kol. 3:1-3. Jos siis teidät on yhdessä Kristuksen kanssa herätetty kuolleista, niin tavoitelkaa sitä mikä on ylhäällä, missä Kristus istuu Jumalan oikealla puolella. Ajatelkaa sitä mikä on ylhäällä, älkää sitä mikä on maan päällä. Tehän olette kuolleet, ja teidän elämänne on Kristuksen kanssa kätketty Jumalaan.

Kol. 3:9-10. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Vanha luontomme osaa kyllä naamioitua "hurskaaksi" ja rukoilee esim. seuraavalla tavalla; "Herra, anna minulle armolahjoja, että voisin niiden avulla tehdä työtä sinun kunniaksesi." Kumpi tässä tulisi käyttämään armolahjoja, minä vai Herra?

Parannuksen teko on sitä, kun viemme sen oman vanhan luontomme takaisin Jeesuksen luo ristille. Jos me emme enää tarvitse ristiinnaulittua Jeesusta Kristusta jokapäiväisessä elämässämme, silloin me olemme jo antautuneet vanhan luontomme valtaan. Paavali sanoi vanhan luontonsa vuoksi, josta mekin pääsemme eroon vasta taivaassa, että hän haluaa tuntea Jeesuksen Kristuksen ristiinnaulittuna (1. Kor. 2:1-5).

2. Kor. 5:1-2. Me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen telttamajamme puretaankin, Jumalalla on taivaassa meitä varten ikuinen asunto, joka ei ole ihmiskätten työtä. Täällä ollessamme me huokailemme ja kaipaamme päästä pukeutumaan taivaalliseen asuumme

Eli; Tärkeintä kristinuskossa on sanoma ristiinnaulitusta Jumalan Pojasta, Jeesuksesta Kristuksesta, joka kuoli ristillä sovittaakseen meidän syntimme. Jumalan Pojan kuolema ei ole vertauskuva, vaan ajassa ja paikassa tapahtunut todellinen tapahtuma.

Kristitylle tärkeintä on omassa elämässään elää todeksi Jeesuksen Kristuksen läsnäoloa, pitäen vanhaa luontoaan Herramme kanssa ristiinnaulittuna.

T17 Kuolema ja kadotus

Kuolleiden tila ennen ylösnousemusta

Tässä alustuksessa en käsittele muiden uskontojen esittämiä käsityksiä siitä, mikä ihmistä kohtaa ruumiillisen kuoleman jälkeen. Kristittyjenkin osalta keskityn yksinomaan ruumiillisen kuoleman ja ylösnousemuksen väliseen aikaan.

Kuolleiden tilasta ennen ylösnousemusta (välitilaoppi) on kristityillä useita eri käsityksiä, kuten;

sielut puhdistuvat taivasta varten kiirastulessa,

sielut odottavat ylösnousemustaan tietoisessa tilassa (pahat ja hyvät erillään toisistaan),

välitilaa ei ole, eli sielut ”nukkuvat” tiedostamatta omaa olemistaan (ovat pelkästään Jumalan mielessä).

Jokaiselle käsitykselle löytyy jokin peruste Raamatusta (eihän ao. käsitystä muuten olisi syntynytkään). Kannattaa kuitenkin muistaa, että kyseessä oleva oppi ei vähimmässäkään määrin liity siihen, miten ihminen itse pelastuu. Ihminen pelastuu yksinomaan uskomalla Jeesukseen Kristukseen, hänen ristillä tekemänsä sovitustyön omalle kohdalleen.

Omasta käsityksestään, millaisessa tilassa ruumiillisesti kuolleet ovat, kannattaa pitää kiinni aina siihen asti, kunnes joku Raamatun alkukielen merkitykset huomioon ottaen kokonaisvaltaisesti muuta esittää. Tätä alustusta ei ole tarkoitettu sellaiseksi.

Room. 14:22-15:2. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. Mutta se, joka epäröi ja silti syö, on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä. Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä.

Room. 14:21. Sinun on hyvä … välttää muutakin, mikä loukkaa veljeäsi.

Kannattaa myös muistaa, että me teemme opetuslapsia Herrallemme Jeesukselle, emme itsellemme.

Room. 14:4-8. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa. Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle.

Kiirastuli

Wikipedian mukaan;

Kiirastuli ('puhdistuspaikka') on katolisen kirkon teologian mukaan olotila, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu synneistä ennen taivaaseen pääsyä. Useimmat taivaaseen pääsevät tarvitsevat katolisen kirkon käsityksen mukaan tällaista puhdistusta ennen kuin kohtaavat Jumalan. Sitä vastoin kadotukseen joutuvat eivät käy kiirastulessa.

Katolisen kirkon katekismuksen mukaan "ne, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävinä, mutta eivät ole täydellisesti puhdistuneet, saavat kyllä olla varmoja ikuisesta pelastuksestaan, mutta he joutuvat kuolemansa jälkeen läpikäymään puhdistuksen saavuttaakseen sen pyhyyden, joka on välttämätön taivaan iloon pääsemiseksi".

Käsitys kiirastulesta nojaa käytäntöön rukoilla vainajien puolesta. Tähän liittyy sielunmessujen viettäminen. Katekismuksen mukaan "kirkko on jo varhaisimmista ajoista asti kunnioittanut vainajien muistoa ja kantanut heidän puolestaan esirukouksia ja varsinkin eukaristista uhria, jotta he puhdistuisivat ja pääsisivät autuaaksi tekevään Jumalan katselemiseen. Kirkko suosittaa myös almuja, aneita ja katumustekoja vainajien puolesta."

Katolinen kirkko katsoo kiirastulen olemassaolon näkyvän jo Raamatun kirjoissa; kirkkoisillä se on havaittavissa varhaisimmillaan 200–400-luvuilla. Oppi määrättiin pakolliseksi uskonkappaleeksi kirkon jäsenille vuonna 1274.

Protestanttisten kirkkojen ja liikkeiden piirissä oppia kiirastulesta ei hyväksytä. Martti Lutherin mukaan kiirastulen olemassaolosta ei voida sanoa mitään.

Ortodoksisen teologian mukaan ihmiset ovat kuolemansa jälkeen välitilassa, jossa he ovat tietoisia, mutta kirjaimellista puhdistavaa tulta ei ortodoksisen kirkon mielestä ole. Ortodoksisen näkemyksen mukaan sielut siirtyvät pois välitilasta viimeisen tuomion jälkeen.

Dante Alighierin teos Jumalainen näytelmä lienee kuuluisin kaunokirjallinen kuvaus kiirastulesta. Dante kuvaa kiirastulen pengerretyksi vuoreksi. Kun syntinen on viimein puhdistunut synneistään, hän voi nousta vuoren huipulle, mistä alkaa paratiisi. Danten näkemys kiirastulesta on kuitenkin taiteilijan oma, eikä sinänsä edusta kirkon virallista näkemystä. Kirkon viralliseen näkemykseen ei myöskään kuulu käsitys kirjaimellisesta, polttavasta tulesta, vaan ylipäätään kärsimyksestä tai taakasta, josta sielu kiirastulen myötä vapautuu.

Topi Jääskeläisen kirjoituksesta SLEYN nettisivulta

Katolisen kirkon Katekismuksen kiirastulta käsittelevä vajaan sivun mittainen alaluku on otsikoitu "Viimeinen puhdistus, tai kiirastuli". Teoksen mukaan "kaikki, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävyydessä, mutta ovat vielä epätäydellisesti puhdistuneita, ovat tosin varmoja iankaikkisesta pelastuksestaan; mutta kuoleman jälkeen heihin kohdistuu puhdistaminen, niin he saavuttavat sen pyhyyden, joka on välttämätöntä sisälle pääsyyn taivaan iloon." (1030). Kyseessä nähdään olevan nimenomaan valittujen puhdistaminen, joka kirjan mukaan eroaa täysin kirottujen (ts. niiden, joita ei ole valittu) rangaistuksesta. Tämän opin muotoilemisen taustalla Katekismus sanoo olevan mm. Trenton (1545-63) kirkolliskokouksen (1031). Opin tueksi esitetään 1. Kor. 3:15, 1. Piet. 1:7 ja apokryfinen 2. Makk.12:46.

1 Kor. 3:14-15. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi.

1 Piet. 1:7. Kultakin koetellaan tulessa, ja onhan teidän uskonne paljon arvokkaampaa kuin katoava kulta. Koettelemuksissa teidän uskonne todetaan aidoksi, ja siitä koituu Jeesuksen Kristuksen ilmestyessä ylistystä, kirkkautta ja kunniaa.

2 Makk. 12:46. Sen tähden on hän (Juudas Makkabealainen) myös rukoillut näiden kuolleiden puolesta, että synnit heille anteeksi annettaisiin.

Tämän luterilaista kristittyä kummastuttavan opin taustalla on Rooman kirkon vanhurskauttamisoppi. Sen mukaan vanhurskauttaminen on ihmisessä tapahtuva pyhitys- eli paremmaksituloprosessi, joka ei tule tässä maailmassa milloinkaan valmiiksi. Jumalan armoa katoliset eivät ymmärrä anteeksiantavaksi, vaan otolliseksi tekeväksi armoksi. Sen voimalla ihmisen itsensä on kyettävä paremmaksi tulemisellaan ansaitsemaan pelastuksensa. Niinpä tämä kehitys ei ehdikään tulla valmiiksi tässä ajassa, vaan se jatkuu Katekismuksen mukaan kuoleman jälkeen juuri kiirastulessa, jossa tulen tehtävänä on polttaa jäljelle jäänyt kuona pois. Lutherin aikana tätä aikaa koetettiin lyhentää mm. aneilla. …

Edellä mainittuihin kolmeen raamatunkohtaan lisäisin itse vielä seuraavan;

Luuk. 12:40 ja 45-48. Olkaa tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista." … "Palvelija saattaa kuitenkin ajatella: 'Isäntä ei tule vielä pitkään aikaan!' Niin hän alkaa piestä palvelijoita ja palvelustyttöjä, syödä ja juoda ja juopotella. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen isäntänsä tulee ja hakkaa hänet kuoliaaksi, ja niin palvelija saa saman kohtalon kuin epäuskoiset. "Jos palvelija tietää, mitä hänen isäntänsä tahtoo, mutta ei varaudu siihen eikä toimi hänen tahtonsa mukaan, hän saa monta raipaniskua. Jos taas palvelija tietämättään tekee sellaista, mistä rangaistaan raipoin, hän pääsee vähillä iskuilla. Jolle on paljon annettu, siltä paljon vaaditaan, ja jolle on paljon uskottu, se pannaan paljosta vastaamaan.

Yllä mainittu raamatunkohta on 1 Kor. 3:14-15 kohdan lisäksi ainoita, joita minun mielestäni voisi käyttää kiirastuliopin perustelemiseen. Ne soveltuvat myös siihen ajatukseen, että Jeesuksen toisen tulemisen jälkeen Jumalan palvelijoillekin tulisi vielä ”kurinpalautus”, joka on jo aika lähellä kiirastulioppia. Kiirastulesta haetaan ratkaisua ilmeisesti siihen, miten ihmisen niitä ominaisuuksia, joita ei taivaassa ole kuten epätäydellisyys, riisutaan pois ennen taivaaseen pääsyä.

Itse oletan, että 1200 –luvulla joku paaveista olisi rahaa tarvitessaan paavinistuimelta antanut ko. oppilauselman. Aneiden myynti oli erittäin hyvä tulonlähde. Koska paavi on katolisen kirkon opin mukaan näissä tilanteissa (Jumalan Pojan sijaisena) erehtymätön, ei oppia haluta/voida enää perua. Näin tulkinnanvaraisten raamatunkohtien perustalle ei oppia ehkä kannattaisi rakentaa.

Minä en löydä itselleni Raamatusta riittävästi perusteluja voidakseni täysin yhtyä sellaiseen kiirastulioppiin, jossa pelastuksen (Jeesuksen) omaavat ihmiset vielä ruumiillisen kuolemansakin jälkeen kasvaisivat kärsimyksen kautta, vaikka se näyttäisi mahdollista olevan. Taivas on mielestäni edelleenkin kasvun paikka. Siellä itse asiassa joidenkin kasvu vasta pääsee vauhtiin. Jo täällä maailmassa Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alla oleva ihminen alkaa kasvaa Jumalan tuntemisessa ja samanaikaisesti ”kuolee” niille omille haluilleen, jotka ovat vääriä. Tällainen kasvu, ”sielun puhdistuminen”, on mahdollista vain Jeesuksen Kristuksen läsnäolossa Pyhän Hengen työnä. Vaikka Jumala tämän maallisen vaelluksemme aikana käyttääkin ”puhdistustyökaluinaan” kärsimystä, ei se välttämättä tarkoita, että niin tapahtuisi Kristuksen omille myös ruumiin kuoleman jälkeen.

Hebr. 12.5-8. Te olette unohtaneet tämän sanan, joka rohkaisee teitä kuin isä poikiaan: Älä väheksy, poikani, Herran kuritusta, älä masennu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa, hän lyö jokaista, jonka pojakseen ottaa. Teidän kärsimyksenne on kasvatusta: Jumala kohtelee teitä omina poikinaan. Onko sellaista poikaa, jota isä ei kurittaisi? Jos te siis olette jääneet vaille kuritusta, josta kaikki muut ovat osansa saaneet, te olette äpäriä, ette laillisia lapsia.

Hebr. 12:22-24. (Seuraava on kirjoitettu elossa oleville seurakuntalaisille;) Ei, te olette tulleet Siionin vuoren juurelle, elävän Jumalan kaupungin, taivaallisen Jerusalemin luo. Teidän edessänne on tuhansittain enkeleitä ja juhlaa viettävä esikoisten seurakunta, ne, joiden nimet ovat taivaan kirjassa. Siellä on Jumala, kaikkien tuomari, siellä ovat perille päässeiden vanhurskaiden henget, ja siellä on uuden liiton välimies Jeesus ja vihmontaveri, joka huutaa, mutta ei kostoa niin kuin Abelin veri.

Luuk. 16:25. Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, ...

”Nukkuvatko” sielut, vai ovatko ne tietoisia?

Sen kannan puolustamiseksi, että sielut ruumiin kuoleman jälkeen ennen ylösnousemustaan olisivat tiedottomassa tilassa, on olemassa kirja; ”Kuoleman arvoitus”, kirjoittanut Arvo W. Arasola, julkaissut Kirjatoimi 2012. Kirja on päivitetty versio Arvo Arasolan kirjasesta ”Kuoleman arvoitus” vuodelta 1978. Kirjoista käy hyvin ilmi ne asiat, joilla sielun tiedottomuutta kuoleman unessa perustellaan.

Itse edustan toista kantaa kuin kirjan kirjoittaja ja siksi olen aikoinaan kommentoinut molempia kirjaversioita. Valitettavasti en ole saanut kommentteihini vastauksia (jälkimmäinen kirja voi olla sellainen), joten näistä asioista käytävä keskustelu on kesken. Otan tähän alustukseeni uudempaan kirjaan (2012) esittämiäni kommentteja.

Huomioithan, että esitän kommenteissani oman näkemykseni erehtyvänä ihmisenä. Huomioithan myös sen, etteivät nämä nyt tässä käsitellyt asiat liity ihmisen pelastumiseen. Molemmissa Arasolan kirjoissa esitettiin pelastuskysymys (se, miten ihminen pelastuu uskomalla yksinomaan Kristukseen) erittäin hienolla tavalla, johon oli ilo yhtyä. Vain tässä vähäpätöisessä asiassa (ja siitä johdetuissa asioissa) ajattelen eri tavalla kuin kirjan kirjoittaja.

Valitettavasti aikoinaan kirjoitin typistetysti kirjan kirjoittajan esitykset kommentteihini, joten täydellisemmän esityksen kirjan kirjoittajan mielipiteistä saa lukemalla hänen kirjansa.

Kommentit kirjaan ”Kuoleman arvoitus”

Seuraavassa 20.3.2013 esittämiäni (Sakari Tuunainen) kommentteja kirjaan ”Kuoleman arvoitus”, kirjoittanut Arvo W. Arasola, julkaissut Kirjatoimi 2012.

Kirjan tekstin olen merkinnyt etuliitteellä (KA), Oman kommenttini olen merkinnyt etuliitteellä (ST).

Kirjan teksti on lyhennetyssä muodossa, joten se kannattanee lukea kirjasta ennen kommenttia.

(ST)	Yleistä: Se, mitä nyt käsittelen, ei ole pelastuskysymys. Raamatussa kerrotaan tarkasti se, miten ihminen pelastuu Jeesuksessa Kristuksessa ja miten hänestä tulee Jumalan lapsi. Se, mitä ihmiselle tapahtuu ruumiin kuoleman jälkeen, on jätetty vähemmälle. Sekin tieto on mielenkiintoista, mutta juuri siksi, että siihen viitataan vain ikään kuin ohimennen muissa yhteyksissä, olotilasta ruumiin kuoleman jälkeen on mahdollista päätyä erilaisiin lopputoteamuksiin. Seuraavassa tuon kirjan kirjoittajan näkemyksen rinnalle omia huomioitani, ikään kuin avartaen näkemystä, mutta korostan sitä, että nyt kyseessä ovat sellaiset asiat, joista saakin olla eri mieltä.

Fil. 3:12-16. En tarkoita, että olisin jo saavuttanut päämääräni tai jo tullut täydelliseksi. Mutta pyrin kaikin voimin saavuttamaan sen, kun kerran Kristus Jeesus on ottanut minut omakseen. ... Meidän on vain jatkettava eteenpäin siitä, mihin olemme päässeet.

(ek.) Kunhan vain, mihin saakka olemme ehtineetkin, vaellamme samaa tietä!

(KA) Sivu 10 Kaksi vastakkaista ihmiskäsitystä

Ensimmäinen …

Ihminen on henkis-sielullis-ruumiillinen ykseys

Ihminen on kokonaan syntinen

Ihminen on kokonaan kuolevainen

Ihminen pelastetaan kokonaan

Ihmisen ikuisen elämän toivo on Kristuksessa.

Toinen …

Ihmisellä on katoava ruumis ja kuolematon sielu

Ruumis on aineellinen ja sielu on ihmisen jumalallinen ”korkeampi” osa

Sielu on ruumiissa kuin vankilassa

Kuolemassa sielu vapautuu.

(ST)	Kirjoittaja tekee aivan oikeat johtopäätökset päätyessään siihen, että jälkimmäinen, dualistinen ihmiskäsitys on virheellinen. Mutta yksinkertaistetaanko asiaa nyt liikaa? Yksinkertaistamalla saadaan tietty selkeys, mutta samalla menetetään osa sisällöstä. Itse en tekisi jakoa aivan tällä tavalla, mitä kirjan kirjoittaja on tehnyt. Minun luetteloni ”oikeaksi ihmiskäsitykseksi” olisi seuraavanlainen (käyttäen kirjan kirjoittajan listaa apuna). Tästäkin ihmiskäsityksestä puuttuu oleellisia osia:

Ihminen on henkis-sielullis-ruumiillinen ykseys (näin on jo Vanhassa Testamentissa)

Ihminen on kokonaan syntinen

Ihminen on kokonaan kuolevainen (kuoleman määrittely on minulla kuitenkin erilainen kuin kirjan kirjoittajalla)

Ihminen pelastetaan kokonaan

Ihmisen ikuisen elämän toivo on Kristuksessa.

Ihmisellä on ”osittain” katoava ruumis (Huom. ylösnousemusruumis) ja Jeesuksen Kristuksen yhteydessä kuolematon sielu

Ruumis aineellisena ja sielu (mieli) henkisenä muodostavat koko pelastumattoman ihmisen

Sielu ”käyttää” ruumista eli vartaloa (sydämestä, ihmisen sisimmästä, nousevat pahat teot)

Kuolemassa sielu ja ruumis menevät kumpikin omaan paikkaansa odottamaan ylösnousemusta (ylösnousemusruumista).

(KA) Sivu 11 … Tämän mukaan vain ruumis, ei sielu, tarvitsisi kuolleista herättämistä tai ylösnousemusta.

(ST)	Tämä vastakkainasettelu seuraa, mikäli pitäydymme pelkästään kirjan kirjoittajan esille ottamaan kahteen erilaiseen ihmiskäsitykseen.

Minun käsitykseni mukaan sielu on Jumalaan nähden kuollut siihen asti kunnes ottaa vastaan Kristuksen vapahtajanaan. Tällöin ihminen syntyy uudesti ylhäältä. Vanha luonto jää myös ihmisessä olemaan mutta se ei peri taivasta.

(KA) Sivu 11. Onko sielu kuolematon?

… sanat sielu tai henki mainitaan yhteensä noin 1700 kertaa, mutta ei kertaakaan sanan ”kuolematon” yhteydessä. …

Tästä johtuu, että sielun kuolemattomuutta todisteltaessa tuskin milloinkaan viitataan Raamattuun.

(ST)	Ei se, että sanoja sielu ja henki ei mainita yhdessä, ole osoituksena niiden kuolemattomuudesta tai kuolevaisuudesta. Vaikka jotain ei Raamatussa mainittaisikaan, voi itse asia silti olla olemassa. Näin perusteltaessa ei kissaakaan olisi olemassa. Asian voi ilmaista monellakin tapaa ja tämä tapa on vain yksi monista.

Itse yritän nimenomaan perustella käsitykseni Raamatun sanalla. Olen myös valmis muuttamaan käsitykseni, kun joku Raamatun sanalla osoittaa minun olleen väärässä, tai itse tutkiessani Sanaa huomaan olleeni väärässä. Tämän vuoksi kommentoinkin tätä kirjaa, sillä käyn samanaikaisesti koko ajan itsetutkiskelua siitä, mihin minun oma uskonnäkemykseni perustuu. Tiedän, että Jumala haluaa totuutta salatuimpaan saakka, myös minun sydämessäni.

(KA) Sivu 15. Mitä on ruumis?

… Opille sielun kuolemattomuudesta on ominaista ruumiin halveksuminen, mikä on kokonaan vierasta Raamatulle.

(ST)	En ymmärrä kirjan kirjoittajan tätä kommenttia. Ehkä tämä on seurausta siitä, että kirjassa käsitellään vain kahta ”typistettyä” ihmiskäsitystä. Ruumiin halveksuminen on vierasta Raamatulle ja myös kristilliselle opille sielun kuolemattomuudesta. Dualistiselle, Raamatun vastaiselle opille, se kylläkin on ominaista. Ruumiin ja ruumiillisen halveksiminen, itse asiassa kaiken aineellisen halveksiminen on gnostilainen harhaoppi, jota vastaan jo apostoli Paavali taisteli.

(KA) Sivu 18-19. Sielun kuolemattomuus sanan valossa

… Kun syntiselle omistetaan kuolemattomuus, joudutaan ristiriitaan Raamatun syntiä koskevan perusopin kanssa.

Raamattu rajoittaa kuolemattomuuden vain Jumalan ominaisuudeksi. …

Kuolematon on se, jota ei ole alistettu kuoleman mahdollisuuteen. Jos ihminen väittää, että hänellä on kuolemattomuus ja ettei häntä ole alistettu kuolemalle, kyseessä on mitä suurin ylpeys, koska se merkitsee ihmisen korottamista Jumalan vertaiseksi.

(ST)	Edellä oleva pitää täysin paikkansa, kun puhutaan dualistisesta ihmiskäsityksestä.

Sen sijaan;

Syntiselle omistetaan kuolemattomuus (eli hän alkaa elää), kun hän ottaa pelastuksen vastaan Jeesuksessa Kristuksessa. Kuoleman määritelmä ratkaisee sen, mitä kuolemattomuudella tässä tarkoitetaan. Ristiriitaa Raamatun syntiopin kanssa ei silloin ole.

Raamattu todellakin rajoittaa kuolemattomuuden, kuten elämänkin, vain Jumalan ominaisuudeksi. Kun me olemme kätketyt Kristukseen ja meille on annettu Jumalan Pyhä Henki sinetiksi, en enää elä minä vaan Kristus minussa (Gal. 2:19).

Jos ihminen väittää olevansa kuolematon ilman Jumalaa (kolmiyhteinen Jumala; Isä, Poika ja Pyhä Henki), kyseessä onkin mitä suurin ylpeys tai sitten perustavanlaatuinen harha.

(KA) Sivu 19.

… ihminen on kuolevainen sieluineen eli sieluna.

Jos väitämme että sielu on kuolematon, joudumme ristiriitaan Raamatun selvän opetuksen kanssa.

Onko Raamatussa yhtään kohtaa, joka puhuu sielun kuolemattomuudesta? Ei yhtään. …

(ST)	Ihminen on todellakin kuolevainen sieluineen eli sieluna. Kun ihminen luotiin paratiisissa, Jumala puhalsi (ruah, pneuma / suomennettu sanoilla henki, tuuli) häneen ja niin ihmisestä (siihen asti tomusta tehty) tuli elävä sielu (ruumis-sielu-henki-kokonaisuus). Tämän jälkeen ihminen söi puusta, josta Jumala oli sanonut: … te tulette kuolemalla kuolemaan (kuoleman vahvistettu muoto).

Raamattu tuntee kuoleman kuitenkin muuna asiana kuin ruumiin kuolemisena. Paratiisissa tapahtui ensimmäinen kuolema (ero Jumalasta), ruumis kuoli vasta joskus myöhemmin, aikanaan tulee myös toinen kuolema, tulijärvi.

Kun kirjan kirjoittaja kysyy, onko Raamatussa yhtään kohtaa, joka puhuu sielun kuolemattomuudesta, hän ehkä tarkoittaa kohtia, joissa sanat sielu ja kuolemattomuus mainittaisiin yhdessä. Sitä olen kommentoinut aikaisemmin. Raamatun mukaan on mielestäni mahdollista, että sielu ja ruumis voivat olla eri paikoissa odottamassa ylösnousemusruumista ruumiin kuoleman jälkeen. Mikäli näin ei ole, muuttuvat monet Raamatun ilmaisut käsittämättömiksi ja niille täytyy keksiä muu selitys.

1. Moos. 2:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento.

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

1. Tess. 4:13-17. Tahdomme, veljet, teidän olevan selvillä siitä, mitä tapahtuu kuoleman uneen nukkuville, ... Näin saamme olla aina Herran kanssa.

Hepr. 12:22-24. Ei, te olette tulleet Siionin vuoren juurelle, elävän Jumalan kaupungin, taivaallisen Jerusalemin luo. Teidän edessänne on tuhansittain enkeleitä ja juhlaa viettävä esikoisten seurakunta, ne, joiden nimet ovat taivaan kirjassa. Siellä on Jumala, kaikkien tuomari, siellä ovat perille päässeiden vanhurskaiden henget, ja siellä on uuden liiton välimies Jeesus ja vihmontaveri, joka huutaa, mutta ei kostoa niin kuin Abelin veri.

Luuk. 16:22-29. Tätä raamatunkohtaa en käsittele, koska kirjan kirjoittaja pitää tätä vain vertauksena ja niin ollen tätä ei saisi ottaa kertomuksena todellisuudesta. Ongelmaksi tämän jälkeen tulee se, että suuri osaa Raamatun sanasta voidaan ohittaa merkityksettömänä perustellen niitä vertaukseksi. Näin tekevät liberaaliteologit. He vesittävät lähes kaiken. Mutta tämän Jeesuksen kertoman asian tai vertauksen sanamuodosta ei pääse ohi muulla tavalla. Miksi sanoisin tätä sellaiseksi vertaukseksi, jota ei tarvitse huomioida mutta muita Jeesuksen puheita en – itse en uskaltaisi tässäkään nousta Raamatun arvovallan yläpuolella – joten jätän asian avoimeksi.

Ilm. 6:9-11. Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.

Luuk. 20:37-38. Ja sen, että kuolleet nousevat ylös, on Mooseskin osoittanut kertomuksessa palavasta pensaasta. Hänhän sanoo, että Herra on Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala. Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien. Hänelle kaikki ovat eläviä."

Joh. 5:24. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun sanani ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Joh. 17:3. Ja ikuinen elämä on sitä, että he tuntevat sinut, ainoan todellisen Jumalan, ja hänet, jonka olet lähettänyt, Jeesuksen Kristuksen.

1. Tess. 5:10. Kristus on kuollut puolestamme, jotta saisimme elää yhdessä hänen kanssaan, olimmepa valveilla tai kuoleman unessa.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 22. Mitä on kuolema?

… Herra ottaa kaikki ihmislapset kiinni heidän harhateiltään ja vie heidät suureen hiljaisuuteen. Sieltä heidät kerran kutsutaan Jumalan eteen. Silloin kaikki ymmärtävät elämän arvon. Kuolema opettaa meille, että elämä on kallis helmi, jota ei saa kadottaa eikä tahrata synnin likaan. …

(ST)	Kirjan kirjoittaja tuo tässä ehkä ensimmäisen kerran selkeästi esille oman näkemyksensä siitä, että ruumiin kuoleman ja ylösnousemuksen välissä on ”suuri hiljaisuus”. Mikäli ylösnousemuksen jälkeinen tuomio tulijärvessäkin on suuri hiljaisuus, jää Jeesuksen sanomisista paljon toteutumatta. Väärät eivät tällaisessa ylösnousemuksessa voi ymmärtää elämän arvoa, vaikka kirjoittaja niin kertoo. Tässä kirjoittaja on mielestäni temmannut ajatuksen ilmasta. Ellei ruumiin kuoleman jälkeen ole ollut tietoisuutta, miten vääränä kuoleman uneen nukkuneet olisivat kasvaneet muutokseen. He todennäköisesti ottavat kiroten vastaan haihtumisen olemattomuuteen (kirjan kirjoittajan tämä kanta ilmenee myöhemmin). Joka Jumalaa kiroten on nukkunut tiedottomaan kuoleman uneen ja sitten ”herää unestaan”, mikä hänet muuttaisi? Miten kuolema voisi opettaa, jos kuoleman aikana on vain suuri hiljaisuus? Tämän asian kirjoittaja olisi saanut selittää – en ymmärrä kirjoittajan ajatuksenkulkua.

Sivulla 31 kirjoittaja sanoo seuraavaa; ”On ilmeistä, että jumalattomat nousevat luonteeltaan ja sydämeltään samanlaisina kuin ovat olleet eläessäänkin.” Kirjoittajakin olettaa, ettei kuolema ole opettanut mitään. Jollei näillä herätetyillä olisi nyt edessään muuta kuin tyhjiin raukeaminen, milloin toteutuu Raamatun heille ilmoittama itku ja hammasten kiristys. Minä itse pelastumattomana olisin ottanut tyhjiin raukeamisen siinä tilanteessa vastaan riemuiten ja Jumalaa kiroten.

(KA) Sivu 23.

Katolisuudesta peritty oppi siitä, että pyhät menevät kuoltuaan taivaaseen ja pahat vaivanpaikkaan, on yhä yleisemmin tullut hylätyksi.

Monet ovat sen sijaan omaksuneet niin kutsutun välitilaopin. Sen mukaan vainajat eivät mene taivaaseen eivätkä vaivanpaikkaan, vaan välitilaan: pyhät paratiisiin, jossa he odottavat lopullista kirkkautta, ja pahat lopullisen tuomion odotuspaikkaan, jossa heillä on tuska ja ahdistus.

Oppi vainajien suoraan taivaaseen ja vaivanpaikkaan menosta on ristiriidassa Raamatun ylösnousemus-, tuomio-, palkanmaksu- ja Kristuksen takaisintulo –ajatuksen kanssa.

ja Sivu 25 yläosa;

… Ihminen ei mene kuollessaan taivaaseen eikä välitilaan, vaan tuonelaan eli hautaan.

(ST)	Ihminen ei mene ruumiin kuoleman jälkeen suoraan taivaaseen. Tässä kirjoittaja on mielestäni oikeassa, koska kuoleman uneen nukkuneet eivät saa ylösnousemusruumista ennen niitä, jotka ovat elossa Jeesuksen tullessa toisen kerran (1 Tess. 4:14-17). Jeesus sanoi myös menevänsä valmistamaan meille sijaa ja (vasta sitten) tulevansa hakemaan omansa pois (Joh. 14:2-3).

Sen sijaan ns. välitilaoppi näyttäisi parhaiten soveltuvan selitykseksi. Se jättää vähiten ongelmia jäljelle. Jäljempänä kommentoin tarkemmin niitä Raamatun kohtia, joilla kirjoittaja perustelee kantaansa, ettei välitilaoppi voi olla oikea.

(KA) Sivu 23. … Meri antoi kuolleensa …

(ST)	Meri mielestäni tässä ilmestyskirjan kohdassa (Ilm. 20:13) ei ehkä tarkoita normaalia merta, jossa olisi vettä. Sen sijaan Raamatun muualla esittämä tulkinta merestä sopisi paremmin.

Ilm. 17:15. Vielä enkeli sanoi: "Vedet, jotka näit, ne, joiden äärellä portto asuu, ovat kansoja, joukkoja, maita ja kieliä.

Jes. 17:12. Voi kansojen meren kohinaa! Kumeana se pauhaa. Voi kansanheimojen kuohuja! Ne kohisevat kuin hyökyaallot, …

(KA) Sivu 24. … Mitä Jeesus opettaa kuolleiden olinpaikasta? ”Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. … Selvemmin tätä ei olisi enää voitu sanoa. …

(ST)	Hauta –sana ei Raamatussa ole niin yksiselitteinen, kuin kirjoittaja haluaa sen esittää. Esim.;

Hes. 37:1-14. Herran käsi tarttui minuun, ja Herran henki vei minut kauas pois ja laski minut keskelle laaksoa, joka oli täynnä kuolleitten luita. Hän kuljetti minua yltympäri niiden ylitse, ja minä näin, että luita oli laaksossa hyvin paljon ja että ne olivat rutikuivia. Herra sanoi minulle: "Ihminen, voivatko nämä luut herätä eloon?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi: "Sano profeetan sana näille luille, sano niille: Te kuivat luut, kuulkaa Herran sana! Näin sanoo Herra Jumala näille luille: Minä annan teihin hengen, niin että te heräätte eloon. Minä panen teihin jänteet, kasvatan ympärillenne lihan ja peitän teidät nahalla, ja minä annan teihin hengen, niin että te heräätte eloon. Silloin te tiedätte, että minä olen Herra." Minä puhuin saamani käskyn mukaan, ja minun vielä puhuessani alkoi kuulua kovaa kalinaa, kun luut lähenivät toisiaan ja liittyivät yhteen nivel niveleltä. Minä näin, että niiden päälle kasvoi jänteet ja liha ja että nämä saivat nahan ympärilleen, mutta elämää niissä ei ollut. Herra sanoi minulle: "Ihminen, kutsu sanallasi henkeä ja sano sille: Näin sanoo Herra Jumala: Tule, henki, tule taivaan neljältä tuulelta ja mene näihin surmattuihin, niin että ne heräävät eloon." Minä puhuin niin kuin Herra minua käski, ja luihin tuli henki. Ne heräsivät eloon ja nousivat maasta, ja siinä oli luvuton ihmisjoukko. Herra sanoi minulle: "Ihminen, nämä luut ovat Israelin kansa. Kaikki israelilaiset sanovat: 'Luumme ovat kuivettuneet, toivomme on mennyt, me olemme hukassa.' Sen tähden julista heille: Näin sanoo Herra Jumala: Minä aukaisen teidän hautanne, päästän teidät, oman kansani, haudoistanne ja vien teidät Israelin maahan. Te tiedätte silloin, että minä olen Herra, kun minä aukaisen hautanne ja päästän teidät, kansani, haudoistanne. Minä panen teihin henkeni, niin että te heräätte eloon, ja vien teidät maahanne. Silloin te tiedätte, että minä, Herra, teen sen minkä olen luvannut tehdä. Näin sanoo Herra."

Tämän kohdan on perinteisesti tulkittu tarkoittavan Israelin kansaa, joka on vielä kuolleessa tilassa Jumalaan nähden. Nyt juutalaiset ovat palanneet ja palaavat edelleenkin omaan maahansa muiden kansojen keskeltä (haudoista tai meressä olevasta haudasta).

Tämä sopisi myös siihen tulkintaan, jossa meri (kansojen meri) antaa kuolleensa.

(KA) Sivu 24. Vainajat lepäävät maassa, haudoissaan, ja sieltä he tulevat esiin ylösnousemuksessa. Kristuksen ristinkuoleman yhteydessä tapahtui jo erikoisylösnousemus. …

Matt. 27:50-53. Mutta Jeesus huusi taas kovalla äänellä ja antoi henkensä. Sillä hetkellä temppelin väliverho repesi kahtia, ylhäältä alas asti. Maa vavahteli, kalliot halkeilivat, haudat aukenivat, ja monien poisnukkuneiden pyhien ruumiit nousivat ylös. He lähtivät haudoistaan, ja Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen he tulivat pyhään kaupunkiin ja näyttäytyivät siellä monille.

(ST)	Kristuksen kuollessa tapahtui joidenkin kuolleiden herääminen, ei ehkä ylösnousemus;

Jos nämä olisivat saaneet ylösnousemusruumiin ennen Jeesusta, ei Jeesus olisikaan esikoisena noussut kuolleista. Paavalin mukaan tällaista erikoisylösnousemusta ei tapahtuisi, sillä ”ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina” ja tämä tapahtuisi samanaikaisesti kun meidät elossa olevat ”temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan”.

Ilm. 1:5. ja Jeesukselta Kristukselta, luotettavalta todistajalta, joka on esikoisena noussut kuolleista ja on maailman kuninkaiden hallitsija! Hänelle, joka rakastaa meitä ja on verellään vapauttanut meidät synneistämme,

Kol. 1:18. Hän on myös ruumiin pää, ja ruumis on seurakunta. Hän on alku. Hän nousi esikoisena kuolleista, jotta hän olisi kaikessa ensimmäinen.

1 Tess. 4:15-17. Ilmoitamme teille, mitä Herra on sanonut: Me elossa olevat, jotka saamme jäädä tänne siihen asti kun Herra tulee, emme ehdi poisnukkuneiden edelle. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. Meidät, jotka olemme vielä elossa ja täällä jäljellä, temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan. Näin saamme olla aina Herran kanssa.

Joten itse pidän heitä esim. Jeesuksen aikana kuolleina, mahdollisesti Jeesuksen opetuslapsina kuolleita, jotka nousivat kuolleista samalla tavalla kuin Lasarus. He heräsivät kuolleista mutta kuolivat myöhemmin uudelleen niin kuin Lasaruskin kuoli.

Raamatussa mainitaan muualla pyhiksi nimenomaan Jeesukseen uskovat.

Room. 12:13. Auttakaa puutteessa olevia pyhiä, osoittakaa vieraanvaraisuutta.

Room. 15:25. Nyt olen kuitenkin lähdössä Jerusalemiin viemään avustusta pyhille.

On tosin myös mahdollista, että joitakin Vanhan Testamentin pyhiä olisi noussut ylös ja he olisivat saaneet ylösnousemusruumiin, mutta kuitenkin vasta Jeesuksen jälkeen. Nämä pyhät olisivat ilmeisesti silloin ne ilmestyskirjassa mainitut 24 vanhinta.

(KA) Sivu 25. … Tutkikaamme huolellisesti seuraavia raamatunkohtia.

”Elävät tietävät sen, että heidän on kuoltava, mutta kuolleet eivät tiedä mitään.” (Saarn. 9:5) …

”Heidän rakkautensa ja vihansa ja kiihkonsa on mennyt --. Tee voimiesi mukaan se, mikä tehtävissä on, sillä tuonelassa, jonne olet matkalla, ei ole tekoja, ei ajatuksia, ei tietoa, ei viisautta.” (Saarn. 9:6, 10).

(ST)	Saarnaajan teksti kannattaisi ottaa kokonaisena, eikä vain joitakin osia siitä. Esim. seuraavat kohdat huomioiden.

Saarn. 6:3-5. Vaikka mies saisi sata lasta ja eläisi lukemattomia vuosia - niin monta kuin ihmisen suinkin on mahdollista elää - niin jos hän ei kaikesta tästä huolimatta saa tyydytystä elämästään eikä edes kunniallista hautausta, minä sanon: kuolleena syntynyt on häntä onnellisempi. Turhaan se tulee ja pimeään menee, ja pimeään sen nimi peittyy, eikä se ole nähnyt aurinkoa eikä tajunnut mitään; mutta sen lepo on syvempi kuin hänen.

Saarn. 8:17. niin havaitsin, ettei ihminen voi käsittää Jumalan tekoja, sitä mitä auringon alla tapahtuu; vaikka ihminen kuinka ponnistelee yrittäessään ymmärtää, ei hän käsitä. Ja vaikka viisas väittäisikin ymmärtävänsä, ei hän kuitenkaan ymmärrä.

Ne kertovat meille, että tuonelassa, jossa ei olisi ajatuksia, on kuitenkin levossa eri asteita.

Olisikohan tämä Saarnaajan sana viisainta ymmärtää siten, että hän tarkoittaisi, että ruumiin kuoleman jälkeen ei olisi mitään mahdollisuutta tehdä maanpäällisiä tekoja. Eli tilanne olisi sama kuin olisit matkustanut pysyvästi pois kotoa. Ajatukset, tieto ja viisaus, jotka sinulla ovat, olisivat täysin turhia kotiin jäävien kannalta ajatellen. Tätä käsitystä puoltaa mielestäni Iso Raamatun tietosanakirja seuraavalla tavalla;

Saarn. 9:10 kohdassa käytetty sana ”ajatus” on alkukielessä merkityksessä ”järki, laskelma”.
Kohdassa ei ole käytetty seuraavia alkukielen sanoja, vaikka ne olisivat olleet mahdollisia:

ajatelma, se mitä sanotaan

ajatus, miettiminen

tunteiden, tahdon ja ymmärryksen kuvaus

ajatella levottomasti

ajatella tarkoitusperäisesti

aikomus

juoni, suunnitelma

mietiskellä

tietää ymmärtää.

Saarnaajan ajatus alkutekstin mukaan on ehkä ollut se, että sinne minne olet matkalla, siellä ei voi enää laskelmoida, koska maallisiin ei enää ole yhteyttä.

Saarnaaja käyttää useassa kohdassa sanaa ”turhuus” ja ”turhuuksien turhuus”. Sana on alkutekstin mukaan ”hengähdys, mitättömyys, turhuus”. Jukka Norvanto kääntää sen sanalla ”katoavaa”. Tämä tuo saarnaajan tekstiin sen näkökohdan, että kaikki maallinen ja ruumiillinen on Saarnaajan mielestä katoavaa turhuutta sisältäen teot, ajatukset, tiedon ja viisauden.

(KA) Sivu 25. ”Eivät kuolleet ylistä Herraa, ei yksikään, joka on hiljaisuuteen laskeutunut” (Ps.115:17)

(ST)	Kyseinen psalmin kohta on luettava yhdessä seuraavan jakeen kanssa, jolloin merkitys laajenee.

Ps. 115:17-18. Eivät kuolleet ylistä Herraa, ei yksikään, joka on hiljaisuuteen laskeutunut. Mutta me kiitämme Herraa nyt ja ikuisesti. Halleluja!

Raamatun kielenkäytön mukaan ikuisuus on aikaan sidottu (Iso Raamatun tietosanakirja). Se alkaa jo täällä ajassa. Itse asiassa jumalattomana kuollut ei ylistäkään Herraa, se on hänelle mahdottomuus. Jumalan uudestisyntynyt lapsi sen sijaan ylistää hengellään.

Room. 8:16. Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia.

(KA) Sivu 26. Paavali sanoo kuolleista: … samoin kuin Jeesus ”on kuollut ja noussut kuolleista”.

(ST)	Jeesus ”astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista”. Jos Jeesus kuolemansa jälkeen saarnasi vankeudessa oleville hengille, niin samoin kuin Jeesus tarkoittaa mielestäni aivan muuta kuin mitä kirjoittaja esittää.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 26. Jos ihminen olisi tietoinen kuolemansa jälkeenkin, ei olisi mahdollista sanoa, että hän nukkuu, koska silloin kuolleet olisivat täysin valveilla.

(ST)	Kirjoittaja kertoo tässä kohdassa esimerkkejä, joissa tajuton tai nukutettu ihminen ei ole tietoinen. Kuitenkin tällaisen ihmisen rauhaseritys toimii, sydän lyö, hengitys toimii, jne. Jokin ihmisen aivoissa pitää nämä toiminnassa. Kirjoittaja ehkä yksinkertaistaa tässä liikaa.

Uni ja nukkuminen ovat siinä mielessä sopiva kielikuva ruumiin kuolemalle, että silloin ei olla yhteydessä hereillä olevaan maailmaan vaan ollaan siitä erossa.

(KA) Sivu 27. … Lääkärin veitsi katkaisee valtasuonen, ja potilas kuolee. … Hän on kuollut ruumiineen ja sieluineen. …

(ST)	Miten sitten seuraava Raamatun lause on ymmärrettävä?

1. Tess. 5:10. Kristus on kuollut puolestamme, jotta saisimme elää yhdessä hänen kanssaan, olimmepa valveilla tai kuoleman unessa.

(KA) Sivu 29. Kuinka paratiisissa oleva vainaja voitaisiin herättää …

(ST)	Paratiisissa oleva ihminen voidaan herättää viimeisenä päivänä esim. seuraavasti; Jumala antaa ylösnousemusruumiin sielulle. Tällöin ihmisestä tulee kykenevä vaikka tulemaan käymään maan päällä elossa olevien luona (esim. 1000 –vuotisen aikakauden aikana), niin kuin Jeesus teki 40 päivän ajan ylösnousemusruumissaan (Apt. 1:3). Tällöin ”herättäminen” tapahtuisi suhteessa maan päällä oleviin. Tämä on tietenkin pelkkää spekulaatiota. Kuitenkin taivaallisista puhuttaessa ei ihmiskielessä ole oikeita sanoja, joilla asiat voitaisiin ilmaista. Tämän vuoksi sana ”herättää” on vain kielikuva todellisesta tapahtumasta ylösnousemuksessa. Kannattaa myös miettiä, mikä muu sana olisi sopinut paremmin kuvaamaan sellaista tulevaa tapahtumaa, jota sen ajan ihmiset eivät edes käsittäneet (niin kuin emme mekään käsitä kuin vähäiseltä osin).

(KA) Sivu 29. Ylösnousemuksen merkitys

(KA)	(sivu 31) Jumalan lapset ovat kuolevaisia ylösnousemukseen asti. …

(ST)	Kun me uudestisynnymme Hengestä uskomalla Kristuksen vapahtajaksemme, olemme myös henkeä. Lihallinen ruumis kyllä on edelleen kuolevainen mutta miten on hän joka on osallisena Jumalan Hengestä? Alla olevien Raamatun kohtien valossa en ymmärrä kirjoittajan kantaa. Ainakin kirjoittaja saisi kertoa oman käsityksensä tästä ristiriitaisuudesta. Yksi selitys voisi olla, että Henki palaa Jumalan luo (tomu palaa maahan) mutta tämäkään ei puolla uudestisyntyneen ihmisen hengen osaa kuolleena ruumiin kuoleman jälkeen. Jeesuksen mukaan uudestisyntynyt ihminen on henkeä. Jumalan Hengestä syntynyt henki ei mielestäni voi olla katoavaa.

Joh. 3:5-7. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.'

Tit. 3:5. hän pelasti meidät, ei meidän hurskaiden tekojemme tähden, vaan pelkästä armosta. Hän pelasti meidät pesemällä meidät puhtaiksi, niin että synnyimme uudesti ja Pyhä Henki uudisti meidät.

1. Kor. 15:50. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta.

(KA) Sivu 31. Kuka nousee?

On ilmeistä, että jumalattomat nousevat luonteeltaan ja sydämeltään samanlaisina kuin ovat olleet eläessäänkin. Uskovallekin kuolema merkitsee koko ihmisen häviämistä. Hän nukkuu Kristuksessa ja hänen elämänsä on kätkettynä Vapahtajassa, joka antaa sen viimeisenä päivänä takaisin. …

… Oppi sielun kuolemattomuudesta on hämärtänyt käsityksen …

(ST)	Kirjoittaja sanoo asian ytimen hienolla tavalla. ”Hän nukkuu Kristuksessa ja hänen elämänsä on kätkettynä Vapahtajassa, joka antaa sen viimeisenä päivänä takaisin”. Sen sijaan siitä vedettävä johtopäätös on minulla erilainen kuin kirjoittajalla. Kristityn uudestisyntynyt henki, se uusi luomus Kristuksessa, on kätkettynä Vapahtajassa jo tämän maallisen elämän aikana. Jotkut kristityt ovat jopa todenneet, että ruumiillisen kuoleman tuolla puolella ihmisen kehitys hyvään kunnolla vasta pääsee vauhtiin.

Oli miten oli, tässä ollaan sellaisten asioiden äärellä, jotka eivät vaikuta pelastumiseen tai pelastukseen Kristuksessa millään tavalla.

(KA) Sivu 32. Kritiikkiä opille sielun kuolemattomuudesta

Apt. 17:32 heijastelee vastakkainasettelua ylösnousemuksen ja sen käsityksen välillä, että sielu on kuolematon. …

(KA)	Sivu 33. Oppi sielun kuolemattomuudesta nousee pakanallisesta filosofiasta …

Ap. t. 17:32. Jotkut ivailivat Paavalia, kun kuulivat hänen puhuvan kuolleiden ylösnousemuksesta, toiset taas sanoivat: "Kenties saamme kuulla sinulta tästä vielä toistekin."

(ST)	Kirjoittaja on mielestäni aivan oikeassa puhuessaan hellenististä käsitystä vastaan, joka ei ole kristillinen.

(ST)	Sen sijaa oman käsitykseni olen saanut lukemalla Raamattua ja käsitykseni nousee Raamatun sanasta, ei hellenismistä. Hellenistisellä opilla sielun kuolemattomuudesta on vain joitakin yhtymäkohtia kristilliseen, Raamatusta löytyvään oppiin ”sielun kuolemattomuudesta”.

(KA) Sivu 33. … Käsitys sielun kuolemattomuudesta omii sielulle Jumalan ominaisuuksia, kun ylösnousemususko edellyttää syntistä kokonaisminuutta, syntistä sydäntä eli persoonaa … Ajatus sielun kuolemattomuudesta hävittää kuoleman vakavuuden ja merkityksen. …

(ST)	Olen molemmissa asioissa kirjoittajan kanssa osittain eri mieltä. Kirjoittaja on kuitenkin oikeassa kun asiaa peilataan hellenismin maallista, jumalanvastaista, käsitystä vastaan.

Sielun kuolemattomuus ei kristityllä omi sielulle Jumalan ominaisuuksia, vaan korostaa Jumalan yksinvaltiutta ja jumalallisuutta, koska sielun kuolemattomuus on kuolemattomuutta Jumalassa ja Jumalan voimasta ja Jumalan päätöksellä. Meillä on jo nyt Jumalan lapsen nimi.

Ylösnousemususko edellyttää syntien anteeksisaamista Jeesuksessa Kristuksessa. Ylösnousemususko on näin ollen sidoksissa siihen uskoon, jonka kohde on Jeesus Kristus ja Hänen kuolemansa minun syntieni sovittamiseksi. Olen kyllä syntinen mutta sovitettu. Tätä puolta ei saisi milloinkaan unohtaa.

Sielun kuolemattomuus kristillisyydessä ei hävitä kuoleman vakavuutta vaan korostaa sitä. Siinä kirjoittaja on oikeassa että kaiken maailman harhaopeissa kuolemattomuus on esteenä Kristuksen puoleen kääntymisessä. Ei tarvita Kristusta, kun eletään muutenkin ikuisesti. Kristillisyydessä taas korostuu se harhaoppi, ettei teoistaan tarvitsisikaan joutua vastuuseen. Tällöin tämä voi olla esteenä Kristuksen puoleen kääntymisessä. Mihin tarvita Kristusta jos elämä päättyy kuolemaan. Saatana on ovela. Hän löytää kyllä juuri sen tavan, jolla tehdä Jumalan sana kyseenalaiseksi. Ja ihminen, joka haluaa kaiken heti itselleen välittämättä huomisesta, ottaa tarjouksen vastaan. Sen sijaan ihminen, joka tietää joutuvansa vastuuseen iäisyydessä, mahdollisesti ottaa sekä kuoleman että elämän vakavasti.

(KA) Sivu 34. Vastauksia vastaväitteisiin

Raamatun totuuden on perustuttava kokonaiskäsitykseen. …

Jos joku esimerkiksi lähtee todistamaan sielun kuolemattomuutta tai tietoista tilaa kuolemassa vertauksella rikkaasta miehestä ja Lasaruksesta, on lähtökohta alun perin väärä … Tämä mielessämme vastaamme vastaväitteisiin.

(ST)	Kirjoittaja esittää vastaväitteenä kertomuksen rikkaasta miehestä ja Lasaruksesta. Itse en ole sitä edes ottanut aikaisemmin mukaan tähän omaan tekstiini, koska tiedän kirjoittajan kannan asiaan.

Vertaus sopii kuitenkin mielestäni erittäin hyvin siihen kokonaiskäsitykseen, jonka minä olen saanut lukemalla Raamattua. Itse en uskalla sivuuttaa tätäkään Jeesuksen vertausta merkityksettömänä. Lisäksi Jeesus aloittaa vertauksensa sanomalla ”Oli”. Jos nyt Jeesus olisi tässä vertauksessaan puhunut vastoin totuutta, ei Hän olisi kelvollinen syntien sovittajaksi. Jumalahan haluaa totuutta salatuimpaan saakka. Kirjoittaja on mielestä ”heikoilla jäillä” ja saattaa murentaa pohjaa Raamatun uskottavuudelta.

Luuk. 16:19-31. "Oli rikas mies. Hänen vaatteensa olivat purppuraa ja hienointa pellavaa, ja päivästä päivään hänen elämänsä oli pelkkää ylellisyyttä ja juhlaa. Mutta hänen porttinsa pielessä virui köyhä Lasarus, täynnä paiseita. Köyhä olisi nälkäänsä halunnut syödä niitä ruokapaloja, joita rikkaan pöydältä putoili. Koiratkin tulivat siihen ja nuolivat hänen paiseitaan. "Sitten köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Abrahamin huomaan. Rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Kun hän tuonelan tuskissa kohotti katseensa, hän näki kaukana Abrahamin ja Lasaruksen hänen rintaansa vasten. Silloin hän huusi: 'Isä Abraham, armahda minua! Lähetä Lasarus tänne, että hän kastaisi sormenpäänsä veteen ja vilvoittaisi kieltäni. Näissä liekeissä on kauhea olla.' Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, mutta sinä saat kärsiä tuskaa. Sitä paitsi meidän välillämme on syvä, ylipääsemätön kuilu, niin ettei täältä kukaan voi tulla teidän luoksenne, vaikka tahtoisikin, eikä sieltä pääse kukaan kuilun yli meidän puolellemme.' Rikas mies sanoi: 'Isä, minä pyydän, lähetä hänet sitten vanhempieni taloon. Minulla on viisi veljeä - hänen pitäisi varoittaa heitä, etteivät hekin joutuisi tähän kärsimyksen paikkaan.' Abraham vastasi: 'Heillä on Mooses ja profeetat. Kuulkoot heitä.' 'Ei, isä Abraham', mies sanoi, 'mutta jos joku kuolleiden joukosta menisi heidän luokseen, he kääntyisivät.' Mutta Abraham sanoi: 'Jos he eivät kuuntele Moosesta ja profeettoja, ei heitä saada uskomaan, vaikka joku nousisi kuolleista.'"

Kirjoittaja ilmaisee mielestäni aika hyvin sen, millä perustalla hänen vastauksensa ovat. Hän lähtee mielestäni soveltamaan omaa käsitystään Raamattuun, kuin miettisi, mitä Raamattu asiasta kokonaisvaltaisesti ilmaisee. Valitettavasti itsekin olen lukenut Raamattua laput silmillä. Ne laput ovat olleet esim. isän malli, joka suoraan vaikutti siihen, miten Jumalan koin Isänä. Lapsuuden kasvatus ja lapsuudessa saatu kristillisen opin muoto säilyvät usein koko elämän ajan (elleivät luopumuksen tai pettymysten kautta muutu vastakohdikseen).

(KA) Sivu 35. (Vastauksia vastaväitteisiin) Raamattu esittää sielun eli hengen palaavan Jumalan luo

Luomisessa Jumala antoi ihmiselle elämän hengen (VKR). … Tämä elämän henki ei ole tietoinen persoona, …

Tekstiyhteys Saarnaajan kirjassa viittaa kääntymättömään ihmiseen, … joudutaan hyväksymään myös se, että jumalattomatkin sielut menevät Jumalan tykö.

Jos ihmisestä lähtisi kuolemassa tietoinen henki, olisi hengen täytynyt olla tietoinen ihmiseen tullessaankin. …

(ST)	Kirjoittaja lienee sikäli oikeassa, että Jumalan ihmiseen puhaltama elämän henki ei itsessään ole tietoinen persoona, paitsi jos sillä tarkoitetaan Pyhää Henkeä. Raamatun mukaan tämän hengen puhaltamisen jälkeen ihmisestä kuitenkin tuli elävä sielu tai elävä olento. Ihmisestä tuli persoona joka kykeni kommunikoimaan Jumalan kanssa. Jeesus itse sanoi, että tällaisen, Jumalan kanssa yhteydessä olevan persoonan omasta sisimmästä kumpuaa elämä (elävän veden virrat Kristuksessa). Kirjoittaja on pitänyt mahdottomana sitä, että ihmisessä olisi jumalallisia ominaisuuksia. Ihmisessä ei näitä olekaan omavoimaisesti mutta Jumalalta lahjaksi saatuna mielestäni voi olla.

1. Moos. 2:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento.

KR38: 1. Moos. 2:7. Silloin Herra Jumala teki maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän hengen, ja niin ihmisestä tuli elävä sielu.

Joh. 7:38. Joka uskoo minuun, 'hänen sisimmästään kumpuavat elävän veden virrat', niin kuin kirjoituksissa sanotaan."

2 Kor.5:17. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle!

Se, menevätkö jumalattomatkin sielut Jumalan tykö, mutta eri paikkaan kuin pelastuneet, on mielestäni varma asia, sillä hehän ovat jumalattominakin Jumalassa, vaikka eivät olekaan Hänen ominaan. Ikuinen tulikin (toinen kuolema) on Jumalan valmistama ja näin ollen Hänen valtapiirissään.

Ap. t. 17:27-28. ... "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme. ...'

Matt. 25:41. "Sitten hän sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen.

Ajatelma, että; ”Jos ihmisestä lähtisi kuolemassa tietoinen henki, olisi hengen täytynyt olla tietoinen ihmiseen tullessaankin”, on minulle outo. Itse en uskaltaisi rajata Jumalan uutta luovaa toimintaa tällä tavalla. Raamattu sanoo että hengen vaikutuksesta ihmisestä tuli elävä sielu. Raamatun mukaan Jumala tuntee myös ihmisen jo idussaan ennen syntymää.

Ps. 139:16-17. Sinun silmäsi näkivät minut jo idullani, sinun kirjaasi on kaikki kirjoitettu. Ennen kuin olin elänyt päivääkään, olivat kaikki päiväni jo luodut. Kuinka ylivertaisia ovatkaan sinun suunnitelmasi, Jumala, kuinka valtava onkaan niiden määrä!

(KA) Sivu 36. Vertaus (Luuk. 16:19-31)

… Jos kertomusta pidetään kirjaimellisena, joudutaan suuriin vaikeuksiin. Siinä tapauksessa meidän on uskottava …

… Abraham ei ole välitilassa …

Luuk. 16:19-31. "Oli rikas mies. Hänen vaatteensa olivat purppuraa ja hienointa pellavaa, ja päivästä päivään hänen elämänsä oli pelkkää ylellisyyttä ja juhlaa. Mutta hänen porttinsa pielessä virui köyhä Lasarus, täynnä paiseita. Köyhä olisi nälkäänsä halunnut syödä niitä ruokapaloja, joita rikkaan pöydältä putoili. Koiratkin tulivat siihen ja nuolivat hänen paiseitaan. "Sitten köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Abrahamin huomaan. Rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Kun hän tuonelan tuskissa kohotti katseensa, hän näki kaukana Abrahamin ja Lasaruksen hänen rintaansa vasten. Silloin hän huusi: 'Isä Abraham, armahda minua! Lähetä Lasarus tänne, että hän kastaisi sormenpäänsä veteen ja vilvoittaisi kieltäni. Näissä liekeissä on kauhea olla.' Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, mutta sinä saat kärsiä tuskaa. Sitä paitsi meidän välillämme on syvä, ylipääsemätön kuilu, niin ettei täältä kukaan voi tulla teidän luoksenne, vaikka tahtoisikin, eikä sieltä pääse kukaan kuilun yli meidän puolellemme.' Rikas mies sanoi: 'Isä, minä pyydän, lähetä hänet sitten vanhempieni taloon. Minulla on viisi veljeä - hänen pitäisi varoittaa heitä, etteivät hekin joutuisi tähän kärsimyksen paikkaan.' Abraham vastasi: 'Heillä on Mooses ja profeetat. Kuulkoot heitä.' 'Ei, isä Abraham', mies sanoi, 'mutta jos joku kuolleiden joukosta menisi heidän luokseen, he kääntyisivät.' Mutta Abraham sanoi: 'Jos he eivät kuuntele Moosesta ja profeettoja, ei heitä saada uskomaan, vaikka joku nousisi kuolleista.'"

(ST)	Kirjoittaja ei ota vertausta kirjaimellisesti. Ei tulekaan ottaa. Mutta se, mihin vaikeuteen kirjoittaja nyt joutuu on, että Jeesus ei olisi tarkoittanutkaan sitä, mitä hänen sanoistaan voidaan ymmärtää. Koska Jumala haluaa totuutta salatuimpaan saakka, ollaan vertauksen tulkinnassa mielestäni vaarallisilla vesillä.

Abraham elää Jumalalle kuolleenakin. Se käy ilmi Jeesuksen selväsanaisesti kertomana.

Luuk. 20:37-38. Ja sen, että kuolleet nousevat ylös, on Mooseskin osoittanut kertomuksessa palavasta pensaasta. Hänhän sanoo, että Herra on Abrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala. Ei hän ole kuolleiden Jumala, vaan elävien. Hänelle kaikki ovat eläviä."

(KA) Sivu 36. Voi vain kuvitella, mitä joku äiti ajattelisi pelastettujen puolella lapsestaan, joka pyytäisi häneltä lievitystä tuskaansa? …

(ST)	Kirjoittajan perustelu ei osu kohdalleen. Jeesushan nimenomaan sanoi, että Lasarus sai lohdun. Sen mukaan ei ole mahdollista se, mitä kirjoittaja esittää. Tätä puoltaa myös se, ettei rikas mies keskustellut Lasaruksen vaan Abrahamin kanssa. Tämä kuvaa sitä, miten hienosti Jeesus kertoi vertauksensa siten, ettei hänen tarvinnut poiketa totuudesta.

Luuk. 16:25. Mutta Abraham sanoi: 'Muista, poikani, että sinä sait eläessäsi hyvän osan, Lasarus huonon. Nyt hän saa täällä vaivoihinsa lohdun, mutta sinä saat kärsiä tuskaa.

(KA) Sivu 37. Aina puhuessaan ikuisesta elämästä Jeesus esittää ylösnousemuksen tämän elämän porttina. …

(ST)	En ymmärrä, mihin kirjoittaja perustaa väitteensä. Minä löydän Raamatusta itsensä Jeesuksen, joka on elämän portti. Meillä on kirjoittajan kanssa tässä asiassa nyt joku ihmeellinen näkemysero.

Hepr. 10:19-20. Veljet, meillä on siis täysi oikeus astua sisälle kaikkeinpyhimpään, koska Jeesus on uhrannut verensä ja näin avannut meille uuden, elämään vievän tien, joka kulkee väliverhon - hänen ruumiinsa - kautta.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Joh. 10:7. Siksi Jeesus jatkoi: "Totisesti, totisesti: minä olen lampaiden portti.

Joh. 4:14. mutta joka juo minun antamaani vettä, ei enää koskaan ole janoissaan. Siitä vedestä, jota minä annan, tulee hänessä lähde, joka kumpuaa ikuisen elämän vettä."

(KA) Sivu 37. Osoittaako Ilm. 6:9, 10, että pyhät ovat jo taivaassa?

Tämäkin on vertauskuvallinen esitys. …

… Miksi arvokkaimmat heistä olisivat alttarin alla? … Missä oli se alttari, jonne heidän verensä vuoti? Se oli … maan päällä. Tekstissä ei puhuta mitään taivaasta. … Tässä ei ole kysymys elävistä sieluista, vaan marttyyrien verestä …

Ilm. 6:9-11. Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.

(ST)	Tekstikohdassa ei ole tarpeen erikseen puhua taivaasta koska koko tapahtuma tapahtuu tekstin mukaan taivaassa.

Kirjoittaja on siinä oikeassa, että tapettujen veri huutaa Jumalalle maasta. Sitä ei kuitenkaan mielestäni voi yhdistää alttariin, koska Raamattu ei tee niin. Maallinen alttari oli sovituspaikka. Turvapaikkana oli turvakaupunki.

1. Moos. 4:10. Herra sanoi: "Mitä oletkaan tehnyt! Etkö kuule, kuinka veljesi veri huutaa minulle maasta?

2. Moos. 21:14. Mutta jos joku tekee niin pahasti, että salakavalasti murhaa toisen ihmisen, hänet on minun alttarinikin äärestä haettava surmattavaksi.

4. Moos. 35:11. valitkaa itsellenne joitakin kaupunkeja turvapaikoiksi, niin että jokainen, joka on vahingossa surmannut toisen ihmisen, voisi paeta johonkin niistä.

Sen sijaan Vanhan testamentin uhrien veri juoksi alttarin alle. Tässäkin kirjoittaja on oikeassa. Raamattu ei mielestäni kuitenkaan pidä marttyyreja uhrina.

Arvokkaimmille sopii mielestäni hyvin olla taivaassa lähimpänä Jumalaa, eli vertauskuvallisesti alttarin alla. Uhrialttari on kuva Jeesuksesta joka uhrasi itsensä meidän vuoksemme. Minulle alttarin alla oleminen kuvaa Jeesuksen sovitusveren alla olemista.

Ilm. 8:3. Vielä tuli yksi enkeli, joka asettui alttarin ääreen kädessään kultainen suitsutusastia. Hänelle annettiin paljon suitsuketta, jotta hän valtaistuimen edessä olevalla kultaisella alttarilla liittäisi suitsutusuhrin kaikkien pyhien rukouksiin.

Jes. 6:3-7. He huusivat toinen toiselleen: Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot! Hänen kirkkautensa täyttää kaiken maan. Ovenpielet vapisivat äänten voimasta, ja huone tuli täyteen savua. Ja minä sanoin: Voi minua, minä hukun! Minulla on saastaiset huulet, ja saastaiset huulet on kansalla, jonka keskellä elän, ja nyt minun silmäni ovat nähneet Kuninkaan, Herran Sebaotin. Silloin yksi serafeista lensi luokseni kädessään hehkuva hiili, jonka hän oli ottanut pihdeillä uhrialttarilta. Hän kosketti sillä minun huuliani ja sanoi: Katso, tämä on koskenut huuliasi, sinun syyllisyytesi on poissa ja syntisi sovitettu.

Lisäksi lause; ”Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa”, vaikka onkin vertauskuvallista kieltä, ei sovellu maahan vuotaneeseen vereen. Itse en uskaltaisi lähteä kirjoittajan tulkinnan kannalle, vaikka jotkut asiat sitä näyttäisivät osin puoltavan.

(KA) Sivu 38. Uskoiko Paavali pääsevänsä kuolemassa Herran luo?

… Riisuutuminen ja alastomuus kuvaavat voimakkaalla tavalla kuolemaa.

2. Kor. 5:1-5. Me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen telttamajamme puretaankin, Jumalalla on taivaassa meitä varten ikuinen asunto, joka ei ole ihmiskätten työtä. Täällä ollessamme me huokailemme ja kaipaamme päästä pukeutumaan taivaalliseen asuumme, sillä sitten kun olemme pukeutuneet siihen, emme jää alastomiksi. Me, jotka vielä asumme tässä majassamme, huokailemme ahdistuneina. Emme haluaisi riisuutua vaan pukeutua uuteen asuun, niin että elämä kätkisi sisäänsä sen, mikä on kuolevaista. Juuri tähän Jumala on valmistanut meidät, ja vakuudeksi hän on antanut meille Hengen.

(ST)	En saa kiinni kirjoittajan perusteluista. Hän kirjoittaa asioita, joihin hyvin voisi yhtyä. Yhtäkkiä hän kuitenkin vetää johtopäätöksen, ”Paavalin kaipaus päästä Herran luo on hyvin käsitettävissä, kun tietää hänen oppinsa kuolemasta unena”.

Tässä ilmenee hyvin se, miten me itse kukin luemme Raamattua aikaisemmin opitusta käsin. Uutta on opittuun vaikea hyväksyä, jos se ei sovellu aikaisempaan.

Kuitenkin laajentaisin kirjoittajan näkemystä siinä, että riisuutuminen kuvaa voimakkaammalla tavalla kuolemista itselle ja omille pyyteille täällä maan päällä. Ellei ”riisuuduta”, ei kyetä rakentamaan kestävälle Kristus-pohjalle vaan oman itsen varaan. Tällainenkin henkilö on pukeutunut, mikäli hänellä on turvanaan Kristus-kallio. Tässä mielessä riisuutuminen ja alastomuus eivät liittyisi niinkään ruumiin kuolemaan.

1. Kor. 3:11-16. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä?

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 40. Tärkein kysymys kuitenkin on tämä: Eikö Jeesus kuollutkaan ristillä? …

(ST)	Kirjoittajan mukaan ihminen ei ole kuollut, ellei sekä hänen ruumiinsa että sielunsa (mielensä) ole kuollut. Kirjoittajakaan ei kuitenkaan mielestäni edellytä sielun (mielen) lopullista kuolemaa, vaan ainoastaan sen tiedostamatonta tilaa. Tässä mielessä meidän keskustelumme nyt kyseessä olevasta asiasta lienee jopa naurua aiheuttavaa. Se, onko sielu tiedostava vai ei ruumiin kuoleman jälkeen, ei saisi aiheuttaa riitaa, keskustelua kylläkin.

Uskontunnustuksessa sanotaan; ... astui alas tuonelaan (helvettiin, kuten vanha käännös sanoo). Näin ovat uskoneet kristityt paljon ennen meitä. Pitäydyn sen vuoksi kannassani, koska mielestäni löydän sille Raamatusta perusteet. Jos Jeesuksen mieli olisi ollut tiedottomassa tilassa ristinkuolemansa jälkeen, miten hän olisi voinut itse ottaa henkensä takaisin?

Joh. 10:17-18. "Isä rakastaa minua, koska minä annan henkeni - saadakseni sen jälleen takaisin. Kukaan ei sitä minulta riistä, itse minä sen annan pois. Minulla on valta antaa se ja valta ottaa se takaisin. Niin on Isäni käskenyt minun tehdä."

Jeesuksen ruumis ristiinnaulittiin ja kuoli siinä. Henkensä Hän antoi Jumalan käsiin (Luuk. 23:46). Ymmärtääkseni tässä on ratkaiseva ero minun ja kirjoittajan ymmärryksen välillä. Jeesuksen Henki lienee kirjoittajan mielestä sellainen persoonaton elämän henki, jolla ei ole muuta kuin elämää ylläpitävä vaikutus. Kun se poistuu, myös sielun tietoisuus lakkaa (anteeksi, jos olen ymmärtänyt väärin). Oman näkemykseni mukaan, kun ihminen luotiin Jumalan kuvaksi ja kun hän sai hengen, tämä henki on tiedostava sielu ruumiin kuoleman jälkeenkin.

Eli kyllä Jeesus kuoli todellisesti, vaikka hänen sielunsa olisikin ollut tiedostavassa tilassa ruumiin kuoleman jälkeen. Tämä kanta kylläkin edellyttää tuonelan (helvetin) olemassaoloa muuna kuin pelkkänä hautana.

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 40. … Jos Jeesus olisi ollut tietoisena henkenä kuolemassaan, kuinka voitaisiin sanoa, että hänet on herätetty kuolleista?

(ST)	Jeesuksen kuolleenakin näkyvä ruumis oli kadonnut (muuttunut ylösnousemusruumiiksi), kun opetuslapset tulivat katsomaan sitä hautaan. Hänen ruumiinsa oli noussut kuolleista. Tässä mielessä kun puhutaan Jeesuksen herättämisestä kuolleista, on merkityksetöntä, oliko Jeesus tietoisena vai ei kuolemassaan.

Joh. 20:3-9. Pietari ja se toinen opetuslapsi lähtivät heti juoksemaan haudalle. Miehet menivät yhtä matkaa, mutta se toinen opetuslapsi juoksi Pietaria nopeammin ja ehti haudalle ensimmäisenä. Hän kurkisti sisään ja näki käärinliinojen olevan siellä, mutta hän ei mennyt sisälle. Simon Pietari tuli hänen perässään, meni hautaan ja katseli siellä olevia käärinliinoja. Hän huomasi, että Jeesuksen kasvoja peittänyt hikiliina ei ollut käärinliinojen vieressä vaan erillään, omana käärönään. Nyt tuli sisään myös se toinen opetuslapsi, joka oli ensimmäisenä saapunut haudalle, ja hän näki ja uskoi. Vielä he näet eivät olleet ymmärtäneet, että kirjoitusten mukaan Jeesus oli nouseva kuolleista.

(KA) Sivu 40. Saarnasiko Kristus tuonelassa hengille?

Sivu 41. Jeesus ei toiminut eläessään ennen kirkastumistaan monissa paikoissa yhtä aikaa eikä ole syytä ajatella, että hän olisi tehnyt näin kuoltuaan. Koska tekstissämme ei puhuta mitään tuonelassa saarnaamisesta, emme saa sitä siihen lisätä.

(ST)	Jeesus oli olemukseltaan ihminen ja oli ikään kuin sammuttanut itsessään jumalallisen. Koska oli suostunut ihmiseksi, hän oli suostunut myös paikan rajoitteisiin. Sen sijaan hänen Henkensä ei ollut rajoitettu. Tämä ilmenee Hänen suorittaessaan ns. ”kaukoparantamista”.

Kirjoittaja on taas oikeassa siinä että emme saa tuonelassa saarnaamista lisätä tähän yhteyteen. Sen sijaan mikään ei oikeuta poistamasta sitä ajatusta, että Jeesus todellakin saarnasi (joillekin) vankeudessa oleville hengille. Tekikö Jeesus niin kuolleena ollessaan vai sen jälkeen, sillä ei myöskään ole merkitystä. Merkitystä on sillä, että hengille saarnattiin. Tätä asiaa ei saisi hämärtää.

1. Piet. 3:18-20. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana.

(KA) Sivu 41. Menikö Kristus rosvon kanssa kuolinpäivänään paratiisiin?

Sivu 41. Meillä on seuraavat selvät sanat ylösnousemuspäivältä: ”Jeesus sanoi: Älä koske minuun. Minä en vielä ole noussut Isän luo. …” Näiden Jeesuksen sanojen mukaan on epäämätöntä, ettei Jeesus vielä kolmantena päivänä kuolemansa jälkeen ollut käynyt paratiisissa Isänsä luona, vaan lupasi mennä sinne vasta tulevaisuudessa.

(ST)	Siinäkin kirjoittaja on oikeassa, ettei Jeesus heti noussut Isän luo. Tosin minun käsitykseni mukaan paratiisi (Aabrahamin helma) ei ole ”Isän luona”. Jos Jeesus olisi heti noussut Isän luo (Isän Jumalan oikealle puolelle), ei hän olisi voinut jättää sitä todistusta ylösnousemuksestaan, minkä hän nyt jätti.

Joh. 20:17-23. Jeesus sanoi: "Älä koske minuun. Minä en vielä ole noussut Isän luo. Mene sinä viemään sanaa veljilleni ja sano heille, että minä nousen oman Isäni ja teidän Isänne luo, oman Jumalani ja teidän Jumalanne luo." Magdalan Maria riensi opetuslasten luo ja ilmoitti: "Minä olen nähnyt Herran!" Sitten hän kertoi, mitä Herra oli hänelle sanonut. Samana päivänä, viikon ensimmäisenä, opetuslapset olivat illalla koolla lukittujen ovien takana, sillä he pelkäsivät juutalaisia. Yhtäkkiä Jeesus seisoi heidän keskellään ja sanoi: "Rauha teille!" Tämän sanottuaan hän näytti heille kätensä ja kylkensä. Ilo valtasi opetuslapset, kun he näkivät Herran. Jeesus sanoi uudelleen: "Rauha teille! Niin kuin Isä on lähettänyt minut, niin lähetän minä teidät." Sanottuaan tämän hän puhalsi heitä kohti ja sanoi: "Ottakaa Pyhä Henki. Jolle te annatte synnit anteeksi, hänelle ne ovat anteeksi annetut. Jolta te kiellätte anteeksiannon, hän ei saa syntejään anteeksi."

(KA) Sivu 41. Menikö Kristus rosvon kanssa kuolinpäivänään paratiisiin?

Sivu 41. … Totisesti sanon sinulle tänä päivänä: Olet oleva minun kanssani paratiisissa.” …

(ST)	Olen kirjoittajan kanssa samaa mieltä kaksoispisteen paikasta. Asia on voitu ilmaista; ”Minä sanon sinulle tänä päivänä, sinun pitää olla minun kanssani paratiisissa.” Tämä on jopa todennäköistä, koska Jeesus ei heti kuolemansa jälkeen mennyt paratiisiin vaan (uskontunnustuksen mukaan) helvettiin.

(KA) Sivu 42. Mooses ja Elia kirkastusvuorella

Sivu 43. … on Mooseksen ylösnousemus ennen muita täysin todistettu. …

Sivu 43. Nämä kuolleista nousseet muodostavat erikoisluokan, joka on ennen muita päässyt kirkkauteen.

(ST)	Tämä oli minulle aivan uutta tietoa. Jos sielun tiedostava tila kielletään ruumiin kuoleman jälkeen, ajaudutaan tällaisiin tulkintoihin. En kykene yhtymään kirjoittajan perusteluihin. Tehdään erikoisluokkia, jotka pääsevät kirkkauteen ennen muita, vaikka Raamattu sanoo, että Jeesus on esikoinen myös tässä mielessä.

En ymmärrä kirjoittajan perusteluja. Toisaalta hän sanoo, ettei ruumiin kuoleman jälkeen ole tietoisuutta, toisaalta taas joillakin olisi tietoisuus. Koska Raamatun mukaan Jeesus oli ensimmäinen ylösnousemusruumiin saanut ja me muut saamme sen sitten tempauksessa, ei tämä erikoisluokka voi olla muuten kuin tietoisessa tilassa ilman ylösnousemusruumista. En ymmärrä kirjoittajaa?

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 44. … verrattuna uskoon, että vainajat elävät ja seuraavat henkinä elämäämme.

(ST)	Minunkaan mielestäni vainajat eivät seuraa elämäämme. Raamattu ei tätä ajatusta tue.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 45. … On myös helpompi kestää tuomio, jonka perusteet saa tietää.

(ST)	Tässä kirjoittajan kommentissa on perää, kun ajatellaan kristittyä ihmistä. Jumalaton ihminen sen sijaan voi kokea tuomion rankempana sillä perusteella, että hän joutuu nyt kohtaamaan totuuden itsestään ja teoistaan. Nyt hän kuitenkin tietää tuomion perusteet vaikka ei edelleenkään hyväksyisi niitä.

Ilm. 20:12. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan.

1. Piet. 4:15-18. Kenenkään teistä ei tule kärsiä murhamiehenä tai varkaana tai pahantekijänä tai toisten petkuttajana. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen!

Itse olen ymmärtänyt, että seurakunnasta alkava tuomio on Jeesukseen uskovat ihmiset vapauttava tuomio. Ja että kuolleet (ne jotka eivät ole pelastuneet Kristuksessa ja näin alkaneet elää Jumalalle) aikanaan saavat kuulla tuomionsa valtaistuimen edessä.

Tämä kohta pisti miettimään, olisiko ns. välitilassa tietoisena oleminen jo tuomion alla olemista vai ei?

Kol. 3:25. Väärintekijä saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

Hepr. 10:26-27. Jos me näet teemme syntiä ehdoin tahdoin, senkin jälkeen, kun olemme oppineet tuntemaan totuuden, ei ole enää mitään uhria syntiemme sovitukseksi. Ei ole muuta kuin kauhea tuomion odotus ja ahnas tuli, joka nielee Jumalaa uhmaavat.

Ehkä Hebr. kirjeen kohta eräällä tavalla antaisi vastauksen. Siellä voisi olla kauhea tuomion odotus ja tuomio olisi sitten tuli (toinen kuolema). Sanat ”kauhea tuomion odotus” eivät mielestäni oikein sovi muuhun yhteyteen.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 45. Jos vainajat seuraavat meitä henkinä, …

(ST)	Vainajat eivät seuraa meitä. Kristuksessa kuolleet saavat lohdutusta.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 46. … Vanha on ensin riisuttava … Kuolema merkitsee kaikesta vanhasta riisumista. …

(ST)	Kuolema ei oikeastaan riisu. Se vain sinetöi pysyväksi ne valinnat tai valinnan puuttumisen, joka täällä maan päällä on tehty. Kuolema kylläkin poistaa ihmiseltä kaiken kanssakäymisen maailman kanssa. Riisuminen tapahtuu siinä, mitä sanotaan kristityn pyhittymiseksi (kasvaminen Jumalan tuntemisessa). Emme halua pyhittyä (riisuutua), koska se on vanhalle luonnolle mahdotonta. Juuri tähän ristiriitaan vanha luonnon ja uuden luonnon välillä Jumala on antanut meille Henkensä.

Room. 8:10. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi.

2. Kor. 5:4-5. Me, jotka vielä asumme tässä majassamme, huokailemme ahdistuneina. Emme haluaisi riisuutua vaan pukeutua uuteen asuun, niin että elämä kätkisi sisäänsä sen, mikä on kuolevaista. Juuri tähän Jumala on valmistanut meidät, ja vakuudeksi hän on antanut meille Hengen.

Room. 6:22. Mutta kun nyt olette päässeet vapaiksi synnistä ja tulleet Jumalan palvelijoiksi, te korjaatte satona pyhityksen ja saatte lopuksi ikuisen elämän.

Hes. 11:19. Minä annan heille uuden sydämen ja heidän sisimpäänsä uuden hengen, minä otan heidän rinnastaan kivisydämen pois ja annan tilalle elävän sydämen.

(KA) Sivu 44. Raamatun lohdutusperusteita

Sivu 46. Kuolema on suuri opettaja, jonka käsiin meidän tulee nöyrästi taipua.

(ST)	Kirjoittaja käyttänee tässä luonnollisen ihmismielen mukaista, tunteisiin vetoavaa kieltä, jolle ei Raamatusta löydy perusteita. Kuolema on vihollinen. Kristus on Suuri Opettaja. Kristuksen käsiin meidän tulee nöyrästi taipua.

1. Kor. 15:26. Vihollisista viimeisenä kukistetaan kuolema.

Joh. 13:13-15. Te puhuttelette minua opettajaksi ja herraksi, ja oikein teette: sehän minä olen. Jos nyt minä, teidän herranne ja opettajanne, olen pessyt teidän jalkanne, tulee myös teidän pestä toistenne jalat. Minä annoin teille esimerkin, jotta tekisitte saman minkä minä tein teille.

Jaak. 4:7. Taipukaa siis Jumalan alaisuuteen, mutta vastustakaa Paholaista, niin se lakkaa ahdistamasta teitä.

(KA) Sivu 47. Ylösnousemuksessa ratkeaa ihmisen kohtalo joko ikuiseksi elämäksi tai toiseksi kuolemaksi.

(ST)	Asia sinällään lienee oikein, vain huonosti sanottuna. Ihmisen kohtalo ratkeaa jo täällä maan päällä sen mukaan, onko nimi kirjoitettu elämän kirjaan vai ei.

(KA) Sivu 50. Puhuuko Raamattu uudesta armonajasta.

(ST)	Kirjoittaja on kertonut asian erittäin hienolla tavalla.

Vain kahta perustelua kommentoisin;

(KA) Kuolema merkitsee koko ihmisen kuolemaa ruumiineen ja sieluineen. Kuningas Hiskia ilmaisee Raamatun ajatuksen kuolemasta sanoilla: ”Ei tuonela sinua kiitä eikä kuolema sinua ylistä …” …
(ST) Kuolema ei ylistä Jumalaa, koska on Jumalan vihollinen. Kuolema voi olla tosiaankin ihmisen tuomion alku, juuri niin kuin kirjoittajakin sanoo. Siksi Kristuksessa elämän saanut ihminen ei näekään kuolemaa.

Joh. 8:51. Totisesti, totisesti: joka pitää kiinni minun sanastani, ei milloinkaan näe kuolemaa."

(KA) Ylösnousemus on eläväksi tekemistä.
(ST) Kristukseen uskominen tekee ihmisen eläväksi (Jumala tekee).

Joh. 5:24. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun sanani ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

(KA) Sivu 58. Mitä Raamattu sanoo?

Sivu 59. Ajatelkaamme seuraavanlaista tapausta. Lato on palanut. …

(ST)	Aika hieno vertaus mutta ei sovellu tapaukseen. Ihminen ei ole pelkkä lato, jossa kaikki häviää tulipalon (kuoleman) seurauksena. Paremmin vertauskohdaksi soveltuisi tietokone, jonka kovalevyltä saadaan palon jälkeen kaikki tieto talteen. Tai tietokoneen etäpääte, jonka palamisella ei olisi vähintäkään vaikutusta itse tietojen käyttöön tai säilyvyyteen. Pyhä Henki on mieleen palauttaja.

Saarn. 12:7. Tomu palaa maahan, josta se on tullut. Henki palaa Jumalan luo, joka on sen antanut.

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

(KA) Sivu 60. Mitä Jeesus opettaa kadotuksesta?

Sivu 62-63. Raamattu puhuu kolmenlaisesta kuolemasta

Hengellisestä kuolemasta … Hengellinen kuolema tarkoittaa osattomuutta hengellisestä, toisen maailman elämästä.

Kuolemasta Aadamissa. … Tämä kuolema on fyysisen elämän menettämistä, … Tätä kuolemaa kutsutaan uneksi …

Toisesta kuolemasta

Ensimmäinen kuolema on uni, josta herätetään, mutta toinen kuolema on täydellinen hävitys, josta ei enää herätetä.

(ST)	Kirjoittaja ei mielestäni huomioi sitä, että kuolema Aadamissa on juuri hengellinen kuolema. Roomalaiskirjeessä (Room. 5:12-6:4) kuolema ja kadotustuomio nimittäin kulkevat rinnakkain. Aadam kuoli syntiinlankeemuksessa heti hengellisesti ja vasta myöhemmin ruumiillisesti. Aadam pelastui (mahdollisesti) hengelliseen elämään uskomalla vaimon siemeneen eli Kristukseen, joka oli tuleva. (Me pelastumme uskomalla samaan Kristukseen, joka on tullut.)

Fyysisen elämän päättymistä eli ruumiin kuolemaa voitaisiin kutsua myös ruumiin uneksi, koska se ”uudestisyntyy” sielun kanssa ylösnousemusruumiiksi.

Toinen kuolema voisi aivan hyvin olla sellainen mitä kirjoittaja esittää (Raamattu ei sulje sitä pois). Tällöin tulee kuitenkin ”itkun ja hammasten kiristyksen aika” sijoittaa muualle ja ainoa jäljelle jäävä paikka olisi ”välitila-aika”.

Room. 5:12-6:4.Yhden ainoan ihmisen teko toi maailmaan synnin ja synnin mukana kuoleman. Näin on kuolema saavuttanut kaikki ihmiset, koska kaikki ovat tehneet syntiä. … Aadam oli esikuva siitä, joka oli tuleva. Rikkomusta ei kuitenkaan voi verrata armoon. Yhden ainoan ihmisen rikkomus on tosin tuottanut kaikille kuoleman, mutta vielä paljon runsaammin ovat Jumalan armo ja hänen lahjansa tulleet yhden ainoan ihmisen, Jeesuksen Kristuksen, ansiosta kaikkien osaksi. Tätä lahjaa ei voi edes verrata yhden ihmisen synnin seurauksiin, sillä yhden ihmisen teon seurauksena oli kadotustuomio, mutta Jumalan armosta kaikkien rikkomusten seuraukseksi tulikin vapauttava tuomio. Yhden ihmisen rikkomus aiheutti sen, että kuolema pääsi hallitsemaan tämän yhden vuoksi. Paljon ennemmin tulevat ne, jotka saavat omakseen vanhurskauden ylenpalttisen armon ja lahjan, elämään ja hallitsemaan yhden ainoan ansiosta, Jeesuksen Kristuksen. Niin kuin siis yhden ainoan rikkomus tuotti kaikille ihmisille kadotustuomion, niin riittää yhden ainoan vanhurskas teko antamaan kaikille ihmisille vanhurskauden ja elämän. Niin kuin yhden ihmisen tottelemattomuus teki kaikista syntisiä, niin yhden kuuliaisuus tekee kaikista vanhurskaita. Laki tuli maailmaan sitä varten, että rikkomus tulisi suuremmaksi. Mutta missä synti on tullut suureksi, siellä on armo tullut ylenpalttiseksi. Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden.

Mitä me tähän sanomme? Onko meidän jatkuvasti tehtävä syntiä, jotta armo tulisi yhä suuremmaksi? Ei tietenkään. Kun kerran olemme kuolleet pois synnistä, kuinka voisimme edelleen elää siinä? Tiedättehän, että meidät kaikki Kristukseen Jeesukseen kastetut on kastettu hänen kuolemaansa. Näin meidät kasteessa annettiin kuolemaan ja haudattiin yhdessä hänen kanssaan, jotta mekin alkaisimme elää uutta elämää, niin kuin Kristus Isän kirkkauden voimalla herätettiin kuolleista.

Lopuksi

Se, mikä kohtaa meitä ruumiillisen kuoleman jälkeen, jää avoimeksi. Me voimme kuitenkin luottaa siihen, että Jumala pitää lapsistaan huolen parhaalla mahdollisella tavalla.

1 Kor. 2:9. Me julistamme, niin kuin on kirjoitettu, mitä silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut, mitä ihminen ei ole voinut sydämessään aavistaa, minkä Jumala on valmistanut niille, jotka häntä rakastavat.

Ilm. 7:17. Karitsa, joka on valtaistuimen edessä, kaitsee heitä ja vie heidät elämän veden lähteille, ja Jumala pyyhkii heidän silmistään kaikki kyyneleet.

Helvetti

Miksi helvetti kiinnostaa meitä? Sen ei tarvitsisi, sillä ei Jumala ole meitä sinne tarkoittanut. Meidän Jumalamme on tehnyt kaiken mahdollisen, että ihmiset pelastuisivat, rikkomatta kuitenkaan ihmisen omaa tahtoa. Eri uskonnot tarvitsevat helvetin, eikä maallistunut kristinuskontokaan uskontona tee siinä poikkeusta. Mihinkä vihollisen sitten laittaisi jos helvettiä ei ole – hänellehän joutuisi antamaan anteeksi.

Joh. 3:16-18. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Luuk. 10:2-4. Jeesus sanoi heille: "Kun rukoilette, sanokaa näin: … Anna meille syntimme anteeksi, sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle, joka on meille velassa. ..."

Usko ei tarvitse helvettiä, usko tarvitsee Kristuksen ristinsovituksen omalle kohdalleen. Kadotustuomio (helvetti) on kuitenkin todellinen eikä sitä voi kieltää vääristelemättä Raamatun oppia.

Ihminen haluaa aina tietää enemmän ja aikaisemmin, kuin mitä Jumala on hänelle tarkoittanut. Kun Raamattu vaikenee jostain asiasta, se ei riitä ihmiselle. Näin on myös helvetin suhteen. Koska ihminen ei halua olla epätietoisuudessa, hän täyttää kuvitelmillaan sen aukon, mitä Raamattu ei kerro. Helvetistä puhutaan niitä mielikuvia käyttäen, jotka ovat tuttuja kulloisenkin ajan kuulijakunnalle. Kun helvetti vielä sekoitetaan ruumiillisen kuoleman jälkeiseen olotilaan ja kuoleman jälkeiseen paikkaan (tuonelaan), ollaankin jo eksyksissä. Perussyy eksyksissä olemiseen on se, ettei tunneta kirjoituksia (Raamattua) eikä Jumalan voimaa.

Matt. 22:29 ja Mark. 12:24. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa.

Muissa uskonnoissa helvetti on ihmisiä varten. Muiden uskontojen helveteissä pahuus kiduttaa ihmisiä ja paha voi näissä omissa helveteissään hyvin. Seuraavat helvetin kuvaukset on otettu Helsingin Sanomien Nyt -liitteestä vuodelta 2001 nro 47.

Islam; Helvetissä palaa ikuinen tuli, jossa syntiset käristyvät kiehuvassa nesteessä ja saavat syödäkseen vain kitkeriä hedelmiä. Myöhemmissä Koraanin jälkeen syntyneissä tulkinnoissa kuvataan helvettiin eri osastoja joiden vartijoina toimii ihmisen kiusaksi luotuja enkeleitä.

Sunnalaisen eli virallisemman käsityksen mukaan helvetti täyttyy vasta tuomiopäivänä. Sitä ennen kuolleet saavat haudassa kokea esimakua siitä, mikä heitä odottaa.

Helvetissä vietetään ikuisuus.

Buddhalaisuus; Kansanomaisissa uskomuksissa helvettejä on kahdeksan suurta ja kuusitoista pientä. Suurin ja alimpana sijaitseva helvetti on tulinen pätsi. Varsinaiseen kidutukseen pahantekijä joutuu pienemmissä helveteissä. Synnit on sovitettu 80.000 vuoden jälkeen.

Uskova buddhalainen ei välttämättä usko helvettiin fyysisenä paikkana, vaan siihen, että nykyisen elämän synnit sovitetaan seuraavassa elämässä, jolloin seuraava elämä ”voi olla yhtä helvettiä”.

Hindulaisuus; Hindulaisuuden, buddhalaisuuden ja jainalaisuuden helvetit ovat sukua toisilleen, kuten ovat uskonnotkin. Moraaliton viettää helvetissä pitkän tovin ennen syntymistä uudelleen. Paha ihminen syntyy helvetissä vietetyn ajan jälkeen madoksi tai kärpäseksi, hyvä ihminen syntyy suoraan ihmiseksi. Helvettejä on varattu mm. valehtelijoille, lehmän tappajille ja maidon myyjille. Helvetissä vietetty aika vaihtelee tuhansista vuosista iäisyyteen.

Jainalaisilla lienee ennätys helvettien määrässä, 8.400.000 kpl.

Raamatun mukaan helvettiä ei ole alun perin valmistettu ihmistä varten. Se on valmistettu Saatanalle ja häneen liittyneille enkeleille. Tosin ne ihmiset, jotka eivät halua ottaa vastaan Jumalan tarjoamaa pelastusta, päästäkseen Saatanan vallan alta pois, myös joutuvat aikanaan Saatanan kanssa helvettiin.

Monilla on se harhaluulo, että Saatana olisi helvetin herra ja kiduttaisi siellä kuolleiden sieluja. Näin ei ole. Saatana ei ole vielä helvetissä, vaan maan päällä. Jumala, joka on kaiken luoja, on luonut myös helvetin ja on senkin Herra. Helvetti (toinen kuolema) on kuitenkin vielä tyhjä.

Matt. 10:28. Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta eivät kykene tappamaan sielua. Pelätkää sen sijaan häntä, joka voi sekä sielun että ruumiin hukuttaa helvettiin.

Matt. 25:41. "Sitten hän sanoo vasemmalla puolellaan oleville: 'Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen, joka on varattu Saatanalle ja hänen enkeleilleen.

Job. 1:7. Herra kysyi Saatanalta: "Mistä sinä tulet?" Saatana vastasi: "Olen kuljeksinut pitkin ja poikin maita mantereita."

Matt. 8:28-29. Kun Jeesus tuli toiselle rannalle Gadaran alueelle, häntä vastaan tuli hautaluolista kaksi pahojen henkien vaivaamaa miestä. ... He huusivat: "Mitä sinä meistä tahdot, Jumalan Poika? Oletko tullut tänne kiduttamaan meitä jo ennen määräaikaa?"

Puhuessaan kadotuksesta (Helvetistä), Jeesus viittasi Jerusalemin lähellä olevaan Gehennaan – paikkaan jota käytettiin kaatopaikkana. Puhuessaan rangaistuksesta Helvetissä, Jeesus käytti rangaistuksesta yksikkömuotoa (rangaistus, tuska).

Matt. 26:46. "Ja niin he lähtevät, toiset iankaikkiseen rangaistukseen, mutta vanhurskaat iankaikkiseen elämään."

Isosta Raamatun tietosanakirjasta, Aapeli Saarisalon, Raamatun sanakirjasta ja Heikki Palvan, Raamatun tietosanastosta poimittua;

Helvetin, (hepr. ^seol), kreikkalainen nimitys Gehenna on muodostunut heprealais-aramealaisesta sanasta gê-hinnôm, joka tarkoitti Hinnomin laaksoa Jerusalemin eteläpuolella, missä lapsia oli poltettu uhriksi Molokille (2 Aik. 28:3, 33:6). Israelin kuningas Joosia tuhosi ja häpäisi nämä laaksossa olevat epäjumalien alttarit. Laaksoa alettiin käyttää kaatopaikkana. Sekä tämä kauhea synti että laaksossa olevien epäjumalien alttarien häpäisy ja siellä jätteissä palavat tulet saivat sen muodostumaan kansan käsityksessä synnin ja ahdistuksen paikaksi, joten sen nimi tuli vertauskuvallisesti käytäntöön puhuttaessa ikuisen rangaistuksen paikasta (Matt. 18:8-9, Mark. 9:43-47). Tämän kaatopaikan olosuhteisiin viitattiin, kun puhuttiin kadotettujen kohtalosta (Matt. 5:22, 13:42, Mark. 9:48).

Sanat ”syöksi heidät kahleissa manalan pimentoihin” (2 Piet. 2:4), kuuluvat alkukielen mukaan 'syöksi Tartarukseen'. Tartarus oli roomalaisilla tuskan paikka, sijaiten yhtä paljon alempana Haadesta (tuonelaa), kuin Haades sijaitsee alempana taivasta.

Vaikka näiden käsitteitten muodostuminen onkin kulkenut eri teitä, veivät ne samaan tulokseen, sillä molemmat, Gehenna ja Tartarus miellettiin kadotettujen rangaistuspaikaksi.

Jumalattomat eivät kuitenkaan joudu helvettiin heti kuoltuaan, vaan heidän paikkansa on ensin tuonelassa. Kuolleiden kohtalo tuonelassa (Haadeksessa) on eri asia kuin tuomio viimeisenä päivänä helvettiin. Tuonelasta on kristityille vakiintunut toisistaan poikkeavia käsityksiä. Toisten mukaan tuonelassa ollaan tuomiota odottamassa tietoisessa tilassa, toisten mukaan tuonela on hauta, jossa ei olla tietoisessa tilassa.

Tulevaisuudessa, jonka Jumala tietää ja josta meille on kerrottu mm. ilmestyskirjassa, joudumme kaikki lopuksi valkoisen valtaistuimen eteen viimeiselle tuomiolle. Vasta tämän jälkeen jumalattomat tuomittuina joutuvat tulijärveen eli helvettiin (Ilm. 20:10-15).

Helvetti, jonka Raamattu mainitsee tulijärvenä ja toisena kuolemana, on Raamatun mukaan lopullinen sijoituspaikka Saatanalle, ilmestyskirjan pedolle, kuolemalle, tuonelalle joka on toisen kuoleman ”odotushuone”, Saatanaan liittyneille enkeleille ja Saatanan vallan alla pysytteleville ihmisille.

Ilm. 20:10-15. Saatana, noiden kansojen eksyttäjä, heitetään samaan rikinkatkuiseen, tuliseen järveen kuin peto ja väärä profeetta, …

Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi.

Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Niille, joille Jumalan tarjoama pelastus Jeesuksessa Kristuksessa on kelvannut, …

Mal. 3:20. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla. …

1 Kor. 2:9. Me julistamme, niin kuin on kirjoitettu, mitä silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut, mitä ihminen ei ole voinut sydämessään aavistaa, minkä Jumala on valmistanut niille, jotka häntä rakastavat.

Ilm. 21:3-5. Ja minä kuulin valtaistuimen luota voimakkaan äänen, joka sanoi: "Katso, Jumalan asuinsija ihmisten keskellä! Hän asuu heidän luonaan, ja heistä tulee hänen kansansa. Jumala itse on heidän luonaan, ja hän pyyhkii heidän silmistään joka ainoan kyyneleen. Kuolemaa ei enää ole, ei murhetta, valitusta eikä vaivaa, sillä kaikki entinen on kadonnut." Valtaistuimella istuva lausui: "Uudeksi minä teen kaiken." Hän sanoi: "Kirjoita nämä sanat muistiin. Ne ovat luotettavat ja todet."

<h2>T18 Lopunajat</h2>

Ilmestyskirja lyhyesti

Ilmestyskirja on Jeesuksen Kristuksen ilmestys, niin kuin heti sen alussa sanotaankin. Sen avulla Jumala poistaa peitettä lopunajan tapahtumien päältä. Meille, jotka elämme lopunajan tapahtumia, on hyödyllistä tietää, että tapahtumat eivät yllätä Jumalaa, vaan ne tulevat Hänen salliminaan juuri sillä hetkellä kun Hän on hyväksi nähnyt. Ilmestyskirjassa tosin on kerrottu monia asioita sellaisessa muodossa, että ne avautuvat vasta tapahtumahetkellä. Ne ovatkin tarkoitettu lohdutukseksi juuri sitä aikaa eläville, joille se on tarpeen, ei meille ennakkotiedon kipeille. Ilmestyskirjassa kerrotut asiat eivät myöskään ole muusta Raamatusta erillisiä, vaan liittyvät muuhun Raamatussa kerrottuun. Tästä ovat esimerkkinä esim. Paavalin 2 kirje Timoteukselle sekä Juudaan kirje. Vanhassa Testamentissa on paljon tekstiä, joka täydentää ilmestyskirjan sanomaa.

2 Tim. 3:1-5, 13 ja 4:1-8. Sinun on tiedettävä, että viimeisinä päivinä koittavat vaikeat ajat. Silloin ihmiset rakastavat vain itseään ja rahaa, he ovat rehenteleviä ja pöyhkeitä, he herjaavat ja ovat vanhemmilleen tottelemattomia. He ovat kiittämättömiä, jumalattomia, rakkaudettomia, leppymättömiä, panettelevia, väkivaltaisia ja raakoja, kaiken hyvän vihollisia, petollisia, häikäilemättömiä ja järjettömiä. He rakastavat enemmän nautintoja kuin Jumalaa, he ovat ulkonaisesti hurskaita mutta kieltävät uskon voiman. Karta sellaisia! … Kelvottomat ihmiset ja petkuttajat menevät pahuudessa yhä pitemmälle, eksyttäen muita ja eksyen itse. …

He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja. Mutta pysy sinä järkevänä kaikissa tilanteissa, kestä vaivat, julista evankeliumia ja hoida virkasi tehtävät. Minut itseni uhrataan jo pian, lähtöni hetki on tullut. Olen kilpaillut hyvän kilpailun, olen juossut perille ja säilyttänyt uskoni. Minua odottaa nyt vanhurskauden seppele, jonka Herra, oikeudenmukainen tuomari, on antava minulle tulemisensa päivänä, eikä vain minulle vaan kaikille, jotka hartaasti odottavat hänen ilmestymistään.

Juud. 3-25. Rakkaat ystävät! Hartaasti olen halunnut kirjoittaa teille yhteisestä pelastuksestamme, ja nyt sain aiheen kehottaa teitä taistelemaan sen uskon puolesta, joka pyhille on kertakaikkisesti annettu.

Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen. Vaikka te kaiken tiedättekin, tahdon silti muistuttaa teitä siitä, että Herra kyllä ensin pelasti kansansa Egyptistä mutta tuhosi sitten ne, jotka eivät uskoneet. Ja niitä enkeleitä, jotka eivät pitäneet kiinni korkeasta asemastaan vaan hylkäsivät omat asuinsijansa, hän pitää pimeydessä ikuisissa kahleissa suurta tuomion päivää varten. Niin kävi myös Sodoman ja Gomorran ja muiden sen seudun kaupunkien, jotka samalla tavoin antautuivat siveettömyyden ja luonnonvastaisten himojen valtaan: niiden saama rangaistus on varoittava esimerkki, joka muistuttaa ikuisesta tulesta. …

Heistä on myös ennustanut Henok, Aadamista seitsemäs: "Katso, Herra tulee pyhiensä tuhatlukuisen joukon kanssa ja panee jokaisen tuomiolle. Hän rankaisee kaikkia jumalattomia jokaisesta teosta, jonka he jumalattomuudessaan ovat tehneet, ja kaikista julkeista puheista, joita nuo jumalattomat syntiset ovat häntä vastaan puhuneet." Nuo ihmiset ovat osaansa tyytymättömiä valittelijoita, jotka elävät himojensa vallassa. ...

Rakkaat ystävät, rakentakaa te edelleen elämäänne pyhimmän uskonne perustalle, Pyhässä Hengessä rukoillen. Pysykää Jumalan rakkaudessa ja odottakaa, että Herramme Jeesus Kristus armossaan johtaa meidät iankaikkiseen elämään. ...

Ilmestyskirjassa on näkyjen muodossa kerrottu sekä laajoja tapahtumia että pienempiä yksityiskohtia. Näyt annettiin Johannekselle, Jeesuksen opetuslapselle Patmos saarella, jonne Jumala oli iäkkään Johanneksen vainojen kautta johdattanut. Kannattaa muistaa että Johanneksella ei ollut sitä maailmankuvaa, tietämystä, eikä elettyä historiatietoa parin vuosituhannen ajalta, joka meillä nyt on. Johannes joutui näkemäänsä kertoessaan ottamaan sanat omasta kokemusmaailmastaan. Ei Johannes ollut ikinä nähnyt taisteluhelikopteria joka on varustettu ohjuksilla, ei kyennyt sellaista edes kuvittelemaan. Kun (jos) hän sellaisen näyssään näki, hän oli lähes mahdottoman tilanteen edessä. Kuitenkin hän onnistui selityksessään hyvin.

Ilm. 9:7-10. Heinäsirkat olivat näöltään kuin taisteluun varustettuja hevosia. Niillä oli päässään kullalta kimaltavat seppeleet, niiden kasvot olivat kuin ihmisen kasvot, ja niillä oli naisen tukan kaltainen tukka. Niiden hampaat olivat kuin leijonan hampaat, ja niillä oli rintapanssarit, jotka olivat kuin rautaa. Niiden siivistä lähti samanlainen jyminä kuin sotavaunuista, joita monet hevoset täyttä laukkaa vetävät taisteluun. Niillä oli pyrstö ja pistin kuin skorpioneilla

Laajemmin historiaan liittyvä näky, Kristuksen syntymästä ilmeisesti meidän aikamme alkuun asti, taas on kerrottu Ilm. 12 luvussa. Raamattu yleensä selittää itse käyttämänsä kielikuvat toisaalla Raamatussa;

Ilm. 12:13 - 13:1. Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista, joka oli pojan synnyttänyt. Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään, mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle.

Lohikäärme seisahtui meren rannalle. Minä näin, kuinka merestä nousi peto. Sillä oli kymmenen sarvea ja seitsemän päätä, ja kaikissa kymmenessä sarvessa oli kruunu ja jokaiseen päähän oli kirjoitettu herjaava nimi.

Lohikäärme =saatana (Ilm. 20:2)

Nainen, joka on pojan synnyttänyt = Israel (Jes. 62:4-5)

Poika = Jeesus Kristus (mm. 2 Joh.1:3

Suuri Kotka kuvaa tässä mm. Jumalan varjelevaa toimintaa niin että Israelin kansa säilyy olemassa (Hes. 17:2-)

vesivirrat kuvaavat kansoja ja kieliä (Ilm. 17:15)

muut lapset = Kristukseen uskova seurakunta koska ovat uskollisia Jeesuksen todistukselle

peto kuvaa antikristillistä valtioliittoutumaa, jonka tunnistaa tietyistä merkeistä (mm. Ilm. 16:10, Dan. 7:17).

_______________________________

Ilmestyskirja on Kristuksen kirje seurakunnille. Kirje kertoi seurakunnille seurakuntien senhetkisen tilan ja myös tulevaisuuden. Seurakuntien tulevaisuutta ei Jumala suinkaan ollut lyönyt lukkoon, vaan seurakunnilla oli mahdollista vaikuttaa siihen toiminnallaan (tekemällä parannus).

Ilm. 1:11 ja 19. Ääni sanoi: "Kirjoita, mitä näet, ja lähetä kirja seitsemälle seurakunnalle: Efesokseen, Smyrnaan, Pergamoniin, Tyatiraan, Sardekseen, Filadelfiaan ja Laodikeaan." … Kirjoita siis, mitä näet: se, mikä on nyt, ja se, mikä on myöhemmin tapahtuva.

Ilm. 2:1-5. Kirjoita Efesoksen seurakunnan enkelille (lähetti, sanansaattaja, piispa): Ellet tee parannusta, minä tulen luoksesi ja siirrän lamppusi paikaltaan. (Lamppu = 7-haarainen lampunjalka/lamppu; Seurakuntaa kuvataan tällaiseksi lampuksi esim. Ilm. 1:20)

Seurakunnille lähetetty viesti oli hyvin konkreettinen. Jumala otti viestiinsä vertailukohdat seurakunnan jokapäiväisestä elämästä niin, että viesti ymmärrettiin oikein.

Esim. Smyrnan seurakunta tuhottiin pian kirjeen kirjoittamisen jälkeen. Polykarpos oli Smyrnan piispana. Perimätieto kertoo, että kun Polykarposta, joka oli jo harmaahiuksinen vanha mies, vietiin roviolle poltettavaksi, hänelle annettiin vielä mahdollisuus kieltää Jeesus ja jäädä eloon. Polykarpos oli vastannut jotenkin näin, että kuinka hän voisi kieltää sen Jeesuksen, joka on häntä koko elämän ajan rakastanut ja pitänyt hänestä niin hyvää huolta. Smyrnan seurakunnalle lähetetty viesti oli lohdullinen; ”Näin sanoo Hän, joka oli kuollut mutta heräsi eloon. Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään. Ole uskollinen kuolemaan asti. Siihen joka voittaa ei toinen kuolema kajoa.”

Smyrnan seurakunta on toinen kirjeen 7 saajasta jolle ei annettu mitään moitteita.

Laodikean seurakunta oli varakas. Laodikean kaupungin markkinoimia ”hittituotteita” oli oksennuslääke ylensyömisen mahdollistamiseksi mm. Rooman ylimyksille – niinpä Jumalan ilmoitusta siitä, että Hän oksentaa Laodikean seurakunnan ulos, ei voitu ymmärtää väärin. Muita Laodikean ”hittituotteita” olivat silmävoide ja mustaksi värjätty kangas.

Ilm. 2:8 ja 10-11. Smyrnan seurakunnan enkelille kirjoita: Näin sanoo ensimmäinen ja viimeinen, hän, joka oli kuollut mutta heräsi eloon. … Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään. Saatana on sulkeva muutamia teistä vankeuteen, jotta teitä koeteltaisiin, ja te joudutte ahdinkoon kymmeneksi päiväksi. Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle voitonseppeleeksi elämän. Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Siihen, joka voittaa, ei toinen kuolema kajoa.

Ilm. 3:16-18. Mutta sinä olet haalea, et kuuma etkä kylmä, ja siksi minä oksennan sinut suustani. "Sinä kerskut, että olet rikas, entistäkin varakkaampi, etkä tarvitse enää mitään. Et tajua, mikä todella olet: surkea ja säälittävä, köyhä, sokea ja alaston. Annan sinulle neuvon: osta minulta tulessa puhdistettua kultaa, niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi, niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi, niin näet.

Seurakunnille lähetetyt kirjeet ovat Jumalan puhetta myös meille. Monet ovat kristikunnassa ajatelleet, että Laodikean seurakunnan kuvaus on kuvausta myös siitä lopunajan seurakunnasta, joka on olemassa silloin kun Kristus tulee hakemaan omansa pois maailmasta (koska se on mm. viimeisin kirjeen saajista). Muissa kirjeen saaneissa seurakunnissa on kuitenkin myös viitteitä ehdokkaaksi täksi lopun ajan viimeiseksi seurakunnaksi. Esim.;

Efesoksen seurakuntaa uhattiin sillä, että seurakunta siirretään pois (Ilm. 2:5)

Smyrnan seurakunta joutui vainottavaksi ja tuhottiin (Ilm. 2:10)

Pergamonin seurakunta oli Saatanan valtaistuimen vaikutuspiirissä (Ilm. 2:13)

Tyatiran seurakunnalle sanottiin; ”Pitäkää kiinni siitä, mitä teillä on, kunnes minä tulen” (Ilm. 2:25).

Sardeksen seurakunta oli elävien kirjoissa vaikka oli kuollut (Ilm. 3:1)

Filadelfian seurakunta luvattiin pelastaa siitä koetuksen hetkestä, joka kohtaa koko maailmaa (Ilm. 3:10)

Laodikean seurakunnan Jumala ilmoitti oksentavansa ulos (Ilm. 3:16).

Koska Jumala on tarkoituksella jättänyt tämän asian tällaiseksi, onkin parempi kääntää katseensa seurakunnan tilan arvostelemisesta oman sydämen tilan arvioimiseksi. Olenko itse valmis kohtaamaan Jeesuksen Kristuksen silloin kun Hän tulee hakemaan omansa pois täältä maan päältä luokseen, niin kuin Hän on luvannut.

Tämän rinnalla tärkeää onkin sitten toimiminen juuri siinä vajavaisessa, vajavaisten ihmisten muodostamassa seurakunnassa, johon Jumala on minut asettanut olemaan ja toimimaan Kristuksen ruumiin jäsenenä.

Itse en ole kyennyt ratkaisemaan sitä, tuleeko Herra hakemaan omansa pois (=tempaus) ennen vai jälkeen vaivanajan, vai sen puolivälissä. Siitä olen kuitenkin varma, ettei Jumala kaada varsinaisia vihan maljoja (Ilm. 16:1) omien lastensa päälle. Perustelen tätä sillä että mainitussa kohdassa, jae 5, sanotaan; ”Vanhurskas olet sinä, joka olet ja joka olit, sinä Pyhä”. Jumalan nimestä on jätetty osa ”joka tuleva on” pois. Toisin sanoen Kristus on silloin jo tullut toisen kerran, kuninkaana.

_______________________________

Luvusta neljä alkaa uusi näky, jossa Johannekselle kerrotaan tulevaisuudesta. Minä näytän sinulle, mitä tämän jälkeen on tapahtuva (Ilm.4:1). Muutama huomio;

5:1	Kirjakäärö oli sinetöity 7 sinetillä – Ilmestyskirja avautuu vasta kun Jumala sallii sen avautuvan, ei hetkeäkään aikaisemmin.

5:6	Jeesus on Jumalan uhrikaritsa – taivaassakin. Jumalan Pyhä Henki on Jeesuksen käytössä.

6:1	Ensimmäinen sinetti – valkoinen hevonen;

Valkoinen hevonen kuvaa joko evankeliumin voittokulkua tai harhaoppien voittokulkua. Minulle ongelma on hevosen selässä istuvan jousi. Jousellahan paha ampuu palavia nuolia (Ef. 6:16). Jousi voi olla kuitenkin myös Jumalan kädessä (Ps. 21:13). Luulen, että valkoinen hevonen kuvaa tässä kuitenkin evankeliumin voittokulkua

6:3	Toinen sinetti – tulipunainen hevonen;

Miekka on tässä selkeästi sodan ja väkivallan symbolina. Miekalla kuvataan kuitenkin myös Jumalan sanaa

6:5	Kolmas sinetti – musta hevonen;

Nälänhätä, päiväpalkalla kykenee ostamaan litran verran vehnää tai kolme litraa ohraa.

Öljyyn ja viiniin ei saanut koskea.

6:7	Neljäs sinetti – kellanvihreä hevonen: (Huom. Alkutekstissä on tosiaankin kellanvihreä.)

Kuolema tulee vihreällä hevosella ratsastaen.

Näiden kolmen ratsastajan valtaan annettiin neljäsosa maasta.

6:9	Viides sinetti – Marttyyrius;

Marttyyreita, veritodistajia, on ollut aina alkaen Aabelista ja UT:n aikana Stefanuksesta.

Nyt marttyyreita tulisi Jumalan ennalta tietämä luku täyteen, tosin myöhemmin.

Tässä viidennen sinetin yhteydessä on mielenkiintoinen viittaus siihen, että annetaan valkoinen vaate. Toisaalta valkoinen vaate on perille päässeillä (7:9 ja 13), toisaalta taas marttyyreita tulisi vielä lisää. Mikäli Jeesus hakee omansa pois maailmasta tässä vaiheessa, tarkoittaa se sitä, että ihmisiä pelastuu taivaaseen vielä tempauksen jälkeenkin.

6:12	Kuudes sinetti – Karitsan vihan päivä on tullut (6:17);

Maa järkkyy, aurinko pimenee, …

Kuudennen ja seitsemännen sinetin välissä on kerrottu pelastettujen joukosta (7:1).

Sinetti maan päällä olevien Jumalan palvelijoiden otsaan (7:3)

Lukematon kansanjoukko kaikista kansoista ja kielistä taivaassa (7:9).

8:1	Seitsemäs sinetti –kuvaus lopun ajan päätöksestä?

Näyttää siltä, että seitsemäs sinetti menee päällekkäin sekä kuudennen että mahdollisesti myös viidennen sinetin kanssa. Yksi selitys voisi olla, että se mitä kerrottiin kuudessa ensimmäisessä sinetissä kokonaisuutena, on loppuosastaan kerrottu laajennetusti ja tarkemmin seitsemännessä sinetissä.

Seitsemäs sinetti on jaettu osiin, torviin eli pasuunoihin puhaltamisiin.

Seitsemännen sinetin tapahtumat alkavat puolen tunnin hiljaisuudella.

Jes. 28:15-22. … Itse Herra nousee … hän kiivastuu ja tekee työnsä - outo on hänen työnsä! - ja toteuttaa tekonsa - merkillinen on hänen tekonsa! Älkää siis enää pilkatko, etteivät kahleenne tulisi vielä raskaammiksi, sillä olen saanut tietää, että Jumala, Herra Sebaot, on tehnyt päätöksensä ja on valmis hävittämään kaiken maan.

Ennen torviin puhaltamista vielä rukoillaan (8:3), joten maailmassa on edelleenkin pelastusta odottavia ihmisiä.

8:7	Neljä ensimmäistä enkeliä puhaltavat torveensa, joiden seurauksena;

Kolmannes maasta paloi, kolmannes puista paloi, ja samoin paloi kaikki vihanta ruoho.

Kolmannes merestä muuttui vereksi, kolmannes meressä elävistä eläimistä kuoli ja kolmannes laivoista tuhoutui.

Kolmannes virroista ja vesien lähteistä muuttui karvaaksi kuin koiruoho, ja monet ihmiset kuolivat vedestä, koska se oli tullut myrkylliseksi.

kolmannes auringosta, kolmannes kuusta ja kolmannes tähdistä sammui, niin että ne pimenivät kolmanneksen. Päivä menetti kolmanneksen valostaan, ja samoin synkkeni yö.

Neljännen pasuunan jälkeen Johannekselle näytettiin näyssä kotka, joka lensi korkealla taivaan laella ja huusi kovalla äänellä: "Voi! Voi! Voi niitä, jotka asuvat maan päällä! Vielä tulevat torvet soimaan, vielä puhaltaa torveensa kolme enkeliä."

Jumala kutsuu ihmisiä vieläkin pelastusyhteyteen.

9:1	Viides enkeli puhalsi torveensa. Tämä on samalla ensimmäinen ”voi”-huuto (9:12).

Taivaasta maahan pudonneelle tähdelle (saatana) annettiin syvyyden kuilun avain. Kuilusta levisi maan päälle heinäsirkkoja, jotka saivat vahingoittaa 5 kuukauden ajan niitä ihmisiä, joilla ei ole otsassaan Jumalan sinettiä. (Katso kohta 7:3 ennen seitsemännen sinetin avaamista, jossa Jumalan palvelijat merkittiin sinetillä.)

Tämäkin on nähtävä Jumalan rakkautena ihmiskuntaa kohtaan. Jumala tekee kaikkensa, jotta ihmiset alkaisivat uskoa Häneen ja pelastuisivat. Silloin kun Israelin kansa lähti Egyptistä orjuudesta vapauteen Mooseksen johtamana, lähti sen mukana myös sekakansaa (2 Moos. 12:38). Samoin tapahtuu lopun ajan aikana. Kun ihmisiä ei saa tulemaan Pelastuksen yhteyteen hyvällä, Jumala Rakkaudessaan ihmistä kohtaan käyttää sitten muita konsteja, jotka eivät ihmistä miellytä. Jumala tietää, mikä ihmistä iankaikkisuudessa odottaa, siksi Hän yrittää näilläkin teoillaan saada ihmistä kääntymään pois kadotukseen vievältä tieltään.

9:13	Kuudes enkeli puhalsi torveensa = toinen ”voi” –huuto.

Neljä enkeliä, jotka ovat kahleissa suuren Eufratvirran rannalla, päästettiin irti. Niiden oli määrä surmata kolmannes ihmiskunnasta.

Loput ihmiset, ne jotka eivät kuolleet näihin vitsauksiin, eivät lakanneet palvomasta kättensä töitä. He kumarsivat yhä pahoja henkiä ja kullasta, hopeasta, pronssista, kivestä ja puusta tekemiään jumalankuvia. He eivät kääntyneet, he eivät luopuneet murhatöistään eivätkä taioistaan, eivät siveettömästä elämästä eivätkä varastamisesta.

Sinettien avaaminen sai aikaan sen, että neljäsosa maasta tuhoutui. Nyt pasuunoiden jälkeen on tuhoutunut maasta ja ihmisistä kolmannes.

Surullista tässä on se, että vaikka Jumala tekisi ”mitä tahansa”, ei Häntä huomioida. Himot ja ahneus vievät voiton (9:20).

Kuudennen ja seitsemännen pasuunansoiton välissä on kerrottu että vielä nytkin sanaa julistetaan ja rukoillaan (11:1 ja 3).

Enkeli, jolla on pieni avattu kirjakäärö, joka avataan (10:2). On tulkittu, että tämä olisi Dan. 12:4 kohdassa lopun aikaa odottamaan sinetöity kirja. Tärkein enkelin ilmoittama viesti on kuitenkin se, että kun aikanaan seitsemänteen torveen puhalletaan, silloin aika loppuu. Jumalan salattu suunnitelma viedään päätökseen, sen mukaisesti kuin hän on ilmoittanut (10:6-7).

Tässä vaiheessa myös seitsemän ukkosta puhuvat, mutta niiden ilmoitus jätetään salaisuudeksi (10:3-4).

Tässä vaiheessa kerrotaan kahdesta todistajasta, jotka ovat ne kaksi oliivipuuta ja kaksi lampunjalkaa, jotka seisovat maan Herran edessä (11:3-4) [lampunjalka = seurakunta]. Kun he ovat päättäneet todistajantyönsä, tappaa 13:1 kohdassa kerrottu syvyydestä nouseva peto heidät (11:7). Mutta heihin tuli Jumalan lähettämä elämän henki, ja he nousivat pilven kannattelemina taivaaseen (11:11-12).

11:15	Seitsemäs merkkisoitto = kolmas ”voi” –huuto.

On tullut kuolleiden tuomion aika, aika palkita kaikki pyhät ja kaikki jotka kunnioittavat Jumalan nimeä. On aika tuhota ne, jotka tuhoavat maata (11:18).

Seitsemäs pasuuna/torvi/merkkisoitto on myös jaettu pienempiin osiin kuten oli seitsemäs sinettikin, vihan maljoihin.

Tässä välissä, ennen kuin viimeistä merkkisoittoa kuvataan tarkemmin, kerrotaan muita asioita, jotka osin selkeyttävät ilmestyskirjan kielikuvien ymmärtämistä.

Nainen ja lohikäärme (12:1-17) – antaa kokonaiskuvaa ilmestyskirjankin tapahtumille;

Lohikäärme = saatana. Saatanan mukana lankesi kolmasosa enkeleistä.

Jeesus syntyi Israelin kansan jäsenyyteen (nainen = Israel). Jeesus istuu nyt taivaassa Isän oikealla puolella.

Saatana häneen liittyneine enkeleineen on nyt karkotettu pois taivaasta maan päälle. Saatana on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt.

Kaksi petoa (13:1-18);

Toinen peto nousi kansojen merestä (13:1), toinen maasta(13:11).

Merestä noussut peto käyttää maallista valtaa, sillä oli kymmenen sarvea ja seitsemän päätä ja lohikäärme oli antanut sille valtansa. Sille annettiin lupa käydä taisteluun pyhiä vastaan ja voittaa heidät kuten 11:7 kohdassa on kerrottu (13:1-2 ja 7).

Maasta noussut peto käyttää hengellistä valtaa. Sillä oli kaksi sarvea, kuin karitsan sarvet, mutta se puhui kuin lohikäärme (13:11). Se tekee suuria tunnustekoja ja saa tulen lyömään taivaasta maahan ihmisten nähden (13:13). Se pakottaa kaikki, pienet ja suuret, rikkaat ja köyhät, vapaat ja orjat, ottamaan oikeaan käteensä tai otsaansa merkin. Kenenkään ei ole lupa ostaa eikä myydä mitään, ellei hänellä ole tätä merkkiä, joka on pedon nimi tai sen nimen luku (13:16-17).

Karitsa seisomassa Siionin vuorella (14:1-5);

Kohta jossa VT:n puolella laajemmin kerrotaan Jerusalemin hävityksestä ja sen jälkeen tapahtuvasta Herran tulemisesta, Siionin vuorelle, löytyy Sakarjan kirjasta.

Sak. 14:4. Hän seisoo sinä päivänä Öljymäellä, joka kohoaa Jerusalemin itäpuolella. Ja Öljymäki halkeaa kahtia idästä länteen, toinen puoli vuoresta väistyy pohjoiseen, toinen puoli etelään, ja välille syntyy valtaisa laakso.

Jeesuksen kanssa on tässä 144 000, joista on kerrottu ilmeisesti myös 7:3-4 kohdassa. Nämä henkilöt jäänevät salaisuudeksi siihen asti, kunnes ao. tapahtuma on käsillä. Siitä, kuvaako tämä luku suurta määrää vai onko se tarkka luku, ei olla yksimielisiä.

Kolmen enkelin sanomat (14:6-13);

Enkeli julistaa vielä nytkin evankeliumia, vaikka Jumalan tuomion aika on tullut (14:6-7).

Toinen enkeli kuulutti suuren Babylonin kukistumista (14:8). Babylonista on enemmän kerrottu 17 luvussa.

Kolmas enkeli varoitti ottamasta otsaansa tai käteensä pedon merkkiä koska silloin hakeutuu Jumalan täysimääräisen vihan alle (14:9-10).

Sadonkorjuun aika (14:14-20);

Sato korjattiin ensin Jumalan aittaan = tempaukseksi kutsuttu tapahtuma (14:16).

Jäljelle jääneiden kohtalosta kerrotaan vain typistetysti (14:17-20). Vastaava kohta löytyy kerrottuna Vanhan Testamentin puolelta.

Jes. 63:3-6. Minä poljin kuurnallisen rypäleitä, poljin yksin, kansojen joukosta ei ketään tullut avukseni. Ja niin minä vihassani poljin ne kaikki ja kiivaudessani tallasin ne, niin että niiden mehu roiskui puvulleni ja tahri kaikki vaatteeni. Sillä koston päivää vaati minun sydämeni, kansani lunastamisen vuosi oli tullut. Minä katselin ympärilleni, mutta ei ollut yhtään auttajaa. Minä ihmettelin, ettei ketään tullut tuekseni. Vain oman käsivarteni voima minua auttoi, vain oma kiivauteni minua vahvisti. Niin minä poljin kansat vihassani, murskasin ne kiivaudessani ja annoin mehun valua maahan.

Seitsemäs merkkisoitto = kolmas ”voi” –huuto (15:1).

Seitsemäs pasuuna koostuu seitsemästä vihan maljasta.

Ennen vihan maljoja on ollut mm. se tapahtuma, jossa oli mahdollista ottaa käteensä tai otsaansa pedon merkki (15:2). Vihan maljojen vuodattamisen aikaan pedon merkistä kieltäytyneet ovat perillä taivaassa.

Jumalan luo, temppeliin, ei voi kukaan mennä näiden seitsemän vihan maljan aikana. Se mitä tämä kuvaa, jäänee salaisuudeksi. Jumala ilmeisesti rakkaudessaan ei haluaisi vihan maljoja kaadettavaksi ihmiskunnan päälle, mutta Hänen oikeudenmukaisuutensa ei anna siihen vapautusta. Jumala on jo tehnyt kaikkensa, että ihmiset pelastuisivat, enempää Hän ei voi tehdä. Näin ollen mahdollista on myös se, ettei vihan maljojen aikana olisi enää mahdollisuutta pelastua.

16:2	Ensimmäinen malja

Paiseet ja märkivät haavat pedon merkin ottaneille ihmisille.

16:3	Toinen malja

Kaikki meressä elävä kuoli.

16:4	Kolmas malja

Virrat ja vesilähteet muuttuivat vereksi.

16:8	Neljäs malja

Aurinko sai vallan korventaa ihmisiä.

Ihmiset herjasivat Jumalaa (16:9).

16:10	Viides malja

Pedon valtakunta pimeni. Ihmiset kokivat tuskaa.

Ihmiset herjasivat Jumalaa (16:11).

16:12	Kuudes malja

Idän kuninkaille avattiin tie Harmagedonin taisteluun, johon osallistuivat kaikki maan piirin kuninkaat. Tämä saattaa liittyä 19:15 kohdan Jumalan vihan viinikuurnan polkemiseen.

Tässä yhteydessä kerrotaan myös kolmesta pahasta hengestä, jotka lähtevät lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan suusta. Pahat henget kykenevät tekemään ihmetekoja (16:13-14 ja 16).

Tässä välissä, jakeessa 16:15, on mielenkiintoinen välimaininta siitä, että Jeesus tulee niin kuin varas.

Ilm. 16:15. "Minä tulen kuin varas. Autuas se, joka valvoo ja pitää huolen vaatteistaan, ettei joutuisi häpeään, kulkemaan alasti kaikkien nähden."

Meitä kehotetaan valvomaan, näkemään vaivaa oman uskomme säilymisestä, sillä paholainen kyllä yrittää ihmeilläänkin meidät eksyttää. Paholaisen tarkoitus on saada meidät jäämään pois tempauksesta (katso myös 1 Kor. 15:51-52). Tämä maininta on tärkeä senkin vuoksi, että lukiessamme ilmestyskirjaa, muistaisimme että se on Jeesuksen Kristuksen ilmestys ja että tapahtumat, niiden rankkuudesta huolimatta, tapahtuvat vain, koska Jumala on niin sallinut.

16:17	Seitsemäs malja

Niin ankara maanjäristys, ettei ihmiskunnan aikana sellaista ole ollut. Kaikki saaret katosivat eikä vuoria ollut enää. Järkälemäisiä rakeita satoi ihmisten päälle.

Ihmiset herjasivat Jumalaa (16:21).

Jes. 24:1-6. Katso: Herra hävittää maan ja autioittaa sen, runtelee sen kasvot ja lyö hajalle sen asukkaat. Samalla tavoin käy papin kuin kansankin, niin isännän kuin orjankin, niin emännän kuin orjattaren, niin myyjän kuin ostajan, niin lainan antajan kuin sen saajan, niin velkojan kuin velallisenkin. Autioksi maa autioituu, tyhjäksi se ryöstetään. Näin on Herra puhunut. Maa kulottuu ja kuivuu, maanpiiri riutuu ja kuivuu, maan lailla taivaskin riutuu. Maa muuttuu saastaiseksi jalkojen alla, sillä sen asukkaat ovat hylänneet lain, rikkoneet käskyt, tehneet tyhjäksi ikuisen liiton. Siksi kirous syö maan, sen asukkaat saavat maksaa teoistaan. Siksi maan asukkaat käyvät vähiin, vain muutama harva jää jäljelle ihmisen suvusta.

Jes. 24:18-21. Sillä taivaan akkunat aukenevat ja maan perustukset järkkyvät, maa järisee, maa järisee, maa aaltoaa ja huojuu, maa aaltoaa ja sortuu, maa horjuu kuin juopunut, vaappuu kuin vartiolava tuulessa. Raskaana sitä painaa sen rikkomus, se kaatuu eikä enää nouse. Sinä päivänä Herra vaatii tilille korkeuksissa asuvat korkeuden joukot ja maan päällä elävät maan kuninkaat.

Jesajan kirjan 24 luku antaa kuitenkin vielä lohdun. Sen mukaan ihmiskunta ei vielä nytkään lopu olemasta vaikkakin ”vain muutama harva jää jäljelle ihmisen suvusta”.

Tässä välissä, ennen seuraavia tapahtumia, selvennetään tarkemmin joitakin yksityiskohtia. Se, mihin yhteyteen ne liittyvät, ei aina ole selvää.

Babylonin tuomio (17:1 – 19:5);

Babylonia kuvataan portoksi, joten se on uskonnollista valtaa käyttävä järjestelmä. Portto ratsastaa pedolla, maallisella valtioliittoutumalla (17:3 ja 12). Daniel on mahdollisesti kertonut samasta peto-valtioliitosta.

Dan. 7:23-26. Neljäs eläin tarkoittaa neljättä valtakuntaa, joka on syntyvä maailmaan. Se valtakunta on erilainen kuin muut valtakunnat, ja se syö koko maailman ja tallaa ja murskaa sen. Ne kymmenen sarvea ovat kymmenen kuningasta, jotka tulevat hallitsemaan sitä valtakuntaa. Heidän jälkeensä nousee vielä yksi. Hän on erilainen kuin edelliset ja kukistaa kolme kuningasta. Uhmaten hän puhuu Korkeinta vastaan, tuhoaa Korkeimman pyhiä ja pyrkii muuttamaan juhla-ajat ja lain. Korkeimman pyhät annetaan hänen armoilleen ajaksi, kahdeksi ajaksi ja puoleksi ajaksi. Mutta oikeus on istuva tuomitsemaan, ja hänen valtansa otetaan häneltä pois, se tuhotaan ja hävitetään lopullisesti.

Tämä portto ei ole antikristillinen järjestelmä vaan nimellisesti kristillinen. Johanneshan hämmästyi suuresti porton nähdessään (17:6).

Jossain vaiheessa lopunaikaa tämä maallinen valtioliittoutuma tuhoaa sen mukana kulkevan hengellisen valtajärjestelmän (17:16).

Se, onko Kristus jo hakenut omansa pois ennen Babylonin tuhoa vai sen aikana, jää epäselväksi, koska 19:1 kohdassa taivaassa on äänessä ”kuin suuri kansanjoukko” Babylonin tuhon jälkeen.

Karitsan häiden aika on tullut (19:6-10);

Välittömästi Babylonin tuhon kertomisen jälkeen kerrotaan Karitsan häiden alkamisesta (19:7-8)).

Valkoisella hevosella ratsastaja (19:11-21);

Jeesus, Jumalan Sana, tulee taivaan sotajoukon kanssa. Hän lyö ja paimentaa kansoja sekä polkee Jumalan vihan viinikuurnan (19:14). Tämä saattaa tapahtua Harmagedonissa, johon ovat kokoontuneet kaikki maanpiirin kuninkaat taisteluun (katso 16:14).

Peto ja väärä profeetta otetaan kiinni (19:20).

1000 vuoden aikakausi (20:1-10);

Saatana laitetaan kahleisiin 1000 vuodeksi (20:2).

Ne jotka olivat kieltäytyneet pedon merkistä ja kuolleet marttyyreina sen vuoksi, hallitsevat Kristuksen kanssa tämän ajan (20:4). Muut kuolleet eivät virkoa eloon vielä (20:5). Karitsan morsian eli ylöstemmattu seurakunta on kuitenkin jo tässä vaiheessa Kristuksen kanssa (19:7-9).

Mistä sitten ovat tulleet ne ihmiset, joita tämän ajanjakson aikana maapallolla on? Jesaja n kirjan 24 luku antaa mahdollisen vastauksen;” muutama harva jää jäljelle ihmisen suvusta”. Nämä lisääntyvät ja ”täyttävät maan”.

Kun paholainen ei ole villitsemässä kansoja ja hallitsijoina ovat Jumalan mielen mukaiset ihmiset, hyvinvointi lisääntyy. Tästä voisi olla kuvaus esim. Jesajan 11 luvussa.

Jes.11:6-9. Silloin susi kulkee karitsan kanssa ja pantteri laskeutuu levolle vohlan viereen, vasikka ja leijonanpentu syövät yhdessä ja pikkupoika on niiden paimenena. Lehmä ja emokarhu käyvät yhdessä laitumella, yhdessä laskeutuvat levolle niiden vasikat ja pennut, ja leijona syö heinää kuin härkä. Ja imeväinen leikkii kyyn kolon äärellä, vastikään vieroitettu lapsi kurottaa kättään kohti myrkkykäärmeen luolaa. Kukaan ei tee pahaa, ei tuota turmiota minun pyhällä vuorellani, sillä maa on täynnä Herran tuntemusta niin kuin meri on vettä tulvillaan.

Ihmisluonne, joka haluaakin olla sodassa Jumalaa vastaan, ei kuitenkaan ole muuttunut. Heti kun siihen annetaan mahdollisuus, ihmisen raadollisuus tulee esiin. Kun saatana hetkeksi vapautetaan, että nämäkin ihmiset koeteltaisiin, he ryhtyvät sotaan Jumalaa vastaan (20:8-9).

Vasta tämän jälkeen, kun saatanalla ”ei ole enää käyttöä Jumalalle”, sekin saa rangaistuksensa (20:10).

Viimeinen tuomio (20:11-15);

Taivasta ja maata ei enää ole (20:11), on vain valkea valtaistuin, jonka eteen kootaan kaikki, myös kaikki kuolleet (20:12).

Mikäli nimeä ei löydy elämän kirjasta, on kohtalona sama kuin mitä pedolla, väärällä profeetalla ja saatanalla on (20:15).

Uusi taivas ja uusi maa ja uusi Jerusalem (21:1 – 22:5);

Raamattu jättää avoimeksi sen, tarkoitetaanko tässä uudelleen muotoutunutta maata 1000 vuoden aikana vai aikaa valkean valtaistuimen jälkeen.

Jumala pyyhkii silmistä joka ainoan kyyneleen (21:4).

Morsian, seurakunta, joka nyt on karitsan vaimo, loistaa Jumalan kirkkautta kuin kallein jalokivi (21:9 ja 11).

Loppusanat (22:6-21);

Jeesus sanoo: ”Minä tulen pian”. (22:7, 12 ja 20).

Henki ja morsian sanovat: ”Tule”. Joka tämän kuulee, sanokoon: ”Tule”. Joka on janoissaan, tulkoon. Joka haluaa, saa lahjaksi elämän vettä. (22:17)

Herran Jeesuksen armo olkoon kaikkien kanssa (22:21).

Pyydän että lukisit itse ilmestyskirjan rukoillen. Anna Jumalan puhua sinulle Sanansa kautta.

Rukoilen, etten ole lisännyt tähän selitykseen omiani. Rukoilen, etten myöskään ole jättänyt mitään oleellista pois.

Ilm. 22:18-19. Jokaiselle, joka kuulee tämän kirjan ennussanat, minä vakuutan: Jos joku panee niihin jotakin lisää, panee Jumala hänen kärsittävikseen ne vitsaukset, joista tässä kirjassa on kerrottu.

Jos joku ottaa pois jotakin tämän ennustusten kirjan sanoista, ottaa Jumala pois hänen osallisuutensa elämän puuhun ja pyhään kaupunkiin, joista tässä kirjassa on kerrottu.

Ilmestyskirjan symboliiikka

Alustuksesta ei käy ilmi Ilmestyskirjaankin sisältyvä Jumalan rakkaus. Jumala haluaa yhteyden syntyvän itsensä ja ihmisen välille. Koska ihminen kovettaa sydämensä, Jumala joutuu tämän kovan kuoren murtamaan, niin että edes joku kääntyisi ja pelastuisi.

Ilmestyskirja on Jeesuksen Kristuksen antama ilmestys, joka Johannekselle näytettiin ja jonka Johannes kirjoitti muistiin. Sen sisältö on;

millainen tilanne oli ilmestyksen näkemisen hetkellä (Jeesuksen Kristuksen silmin katsottuna),

mitä ilmestyksen näkemisen jälkeen tuli ja tulee tapahtumaan, ja

se, mitä Johannekselle näytettiin.

Johannes ei ymmärtänyt kaikkea mutta kirjoitti kaiken ylös sellaisena kuin hän sen näki. Johannes joutui käyttämään sitä oman aikansa sanavarastoa joka hänellä sillä hetkellä oli kuvatessaan näkemäänsä.

Osa ilmestyskirjassa kerrotuista tapahtumista on jo toteutunut, osa odottaa vielä toteutumistaan. Tulevat tapahtumat ovat sinettien takana, joka tekee niiden ymmärtämisen vaikeaksi.

Ilm. 1:1-2. Jeesuksen Kristuksen ilmestys, jonka Jumala antoi hänelle näyttääkseen palvelijoilleen, mitä pian on tapahtuva. Jumala lähetti enkelinsä ja ilmoitti kaiken tämän palvelijalleen Johannekselle, joka nyt omalla todistuksellaan vahvistaa Jumalan sanan ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen, kaiken minkä on nähnyt.

Ilm. 1:19. Kirjoita siis, mitä näet: se, mikä on nyt, ja se, mikä on myöhemmin tapahtuva.

Lopun ajat alkoivat Jeesuksesta.

Ilm. 1:3. Autuas (autuas, onnellinen) se, joka tämän toisille lukee, autuaat ne, jotka kuulevat nämä ennussanat ja ottavat varteen sen, mitä tähän kirjaan on kirjoitettu, sillä hetki on lähellä.

1. Kor. 10:11. Nämä tapahtumat ovat varoittavia esimerkkejä, ja ne on kerrottu ojennukseksi meille, joiden osana on elää lopun aikoja.

A (alfa) ja O (omega) kreikankielen ensimmäisenä ja viimeisenä kirjaimena kuvaavat Jumalan iättömyyttä. Jumala oli läsnä kaiken alussa ja tulee olemaan läsnä myös lopussa, sillä Hän on alku ja loppu. Tästäkin ilmenee Jeesuksen täysi jumaluus ja yhteys Isään, koska vain Jeesuksesta Kristuksesta voidaan sanoa; ”joka on, joka oli ja joka on tuleva”. Mielenkiintoista on, että ilmestyskirjassa yhdessä kohtaa sanotaan Jeesuksesta; ”joka olet ja joka olit”. Loppuosa ”on tuleva” on jätetty pois siksi, että Jeesus on jo tullut kuninkaana (16:5).

Ilm. 1:8. "Minä olen A ja O, alku ja loppu", sanoo Herra Jumala, hän, joka on, joka oli ja joka on tuleva, Kaikkivaltias.

Ilm. 16:4-5. Kolmas enkeli tyhjensi maljansa virtoihin ja vesien lähteisiin, ja ne muuttuivat vereksi. Minä kuulin, kuinka vesien enkeli sanoi: Vanhurskas olet sinä, joka olet ja joka olit, sinä Pyhä, joka annoit nämä tuomiot!

Herran päiväksi alettiin kutsua viikon ensimmäistä päivää, sapatin jälkeistä päivää, jolloin Jeesus nousi kuolleista, eli sunnuntaita. Herran päiväksi kutsutaan Raamatussa varsinaisesti sitä aikaa kun lopun ajat päättyvät Herran tuomioihin.

Adventtiseurakunnan mukaan Herranpäivä on sapatti.

Ilm. 1:10. Herran päivänä Henki valtasi minut, ja minä kuulin takaani kovan äänen, kuin olisi torveen puhallettu.

2. Piet. 3:10. Herran päivä tulee kuin varas. Sinä päivänä taivaat katoavat jylisten, taivaankappaleet palavat ja hajoavat. Silloin paljastuu maa ja kaikki, mitä ihminen on maan päällä saanut aikaan.

Hepr. 10:25. Me emme saa lyödä laimin seurakuntamme yhteisiä kokouksia, niin kuin muutamilla on tapana, vaan meidän tulee rohkaista toisiamme, sitä enemmän mitä lähempänä näette Herran päivän olevan.

1. Tess. 5:1-2. Aikamääristä teille ei tarvitse kirjoittaa, veljet, sillä te tiedätte itse aivan hyvin, että Herran päivä tulee kuin varas yöllä.

Herran päivä (Aapeli Saarisalon, Raamatun sanakirja, mukaan);

Vanhassa Testamentissa Herran päivä on sekä tuomion että pelastuksen hetki, (vrt. Joel 1:15-16, Joel 3:2, Aam. 5:18, Jes. 2:12). Mikäli Joel on ensimmäinen kirjaprofeetta, hän on myös ensimmäinen, joka on puhunut Herran päivästä. Siinä tapauksessa on jo Aamoksesta huomattavissa, että kansa oli käsittänyt väärin tämän ennustuksen ottaen varteen vain Herran päivän Israelille suotuisan puolen ottamatta lukuun sen toisaalta uhkaavaa ja pelottavaa luonnetta. Aamoksen aikana odotettiin tätä päivää nähtävästi siksi, että Herra silloin korottaisi kansansa valtaan ja kunniaan.

Uudessa Testamentissa puhutaan Herran Kristuksen tai Ihmisen Pojan päivästä, (Luuk. 17:22-23, 1 Kor. 1:8, 5:5, 2 Kor. 1:14, Fil. 1:6, 1 Tes. 5, 2, 2 Piet. 3:12). Silloin tarkoitetaan Herran Jeesuksen toista tulemista armotalouden ajan lopussa. Tämä päivä on tuleva vasta Jeesuksen ennakolta ilmoittamien ajan merkkien täytyttyä, (2 Tes. 2:2-3).

Ilmestyskirjassa, Ilm. 1:10, tarkoittaa Herran päivä varmasti sunnuntaita, sitä viikonpäivää, jolloin Jeesus nousi kuolleista. Muuten on viimeksi mainitun nimityksenä Uudessa Testamentissa 'viikon ensimmäinen päivä', (Joh. 20:19, Apt. 20:7, 1 Kor. 16:2), ja näistä kohdista ilmenee myös, että sitä apostolien aikana pidettiin muita päiviä arvokkaampana. Vain vähän Ilmestyskirjan syntyaikaa myöhemmin kirkkoisä Ignatius nimittää sunnuntaita Herran päiväksi. Toisen kristillisen vuosisadan kirkon piirissä oli tämä nimitys sitten niin yleisesti käytännössä, että on täysi syy olettaa sen tulleen käytäntöön jo apostolien aikana.

Kultaiset lampunjalat kuvaavat tässä yksittäisiä seurakuntia. Lampunjalassa oli seitsemän lamppua. Jumala voi siirtää myös seurakunnan pois paikaltaan. Kaikkia ilmestyskirjan seurakuntia ei enää ole olemassa.

Ilm. 1:12. Käännyin nähdäkseni, mikä ääni minulle puhui, ja kun käännyin, näin seitsemän kultajalkaista lamppua

Ilm. 1:12 (edellinen käännös). Ja minä käännyin katsomaan, mikä ääni minulle puhui; ja kääntyessäni minä näin seitsemän kultaista lampunjalkaa,

Ilm. 1:20. Sinä näit seitsemän tähteä oikeassa kädessäni ja seitsemän kultajalkaista lamppua, ja niiden salaisuus on tämä: seitsemän tähteä ovat seitsemän seurakunnan enkelit, ja seitsemän lamppua ovat ne seitsemän seurakuntaa.

2. Moos. 37:17-23. Besalel teki kultaisen lampun. Hän takoi sen jalustoineen ja haaroineen puhtaasta kullasta, … Lampunvarresta lähti kuusi haaraa, kolme kummallekin sivulle. … Hän teki siihen seitsemän öljylamppua sekä pihdit ja tuliastiat puhtaasta kullasta.

Sana, joka Raamatussa on käännetty enkeliksi, merkitsee varsinaisesti lähettilästä. Sitä käytetään sekä maallisesta lähettiläästä että taivaallisesta lähettiläästä. Tässä kohdassa sana enkeli voi tarkoittaa seurakunnan johtajaa. Paavali kutsui hänellä ollutta piikkiä enkeliksi.

2. Kor. 12:7. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi.

Nikolaiitat olivat harhaopettajia, löyhän moraalin puolestapuhujia. (Katso myös 2 Piet.2 ja Juud.)

Heitä voisi myös kutsua nimellä ”Isebel” (katso ao. kohta).

Ilm. 2:14-15. Mutta kaikkea en sinussa hyväksy: Luonasi on sellaisia, jotka seuraavat Bileamin oppia, tuon miehen, joka opetti Balakille, miten virittää israelilaisille ansa ja vietellä heidät syömään epäjumalille uhrattua lihaa ja harjoittamaan siveettömyyttä. Heitä on sinunkin luonasi, noita jotka seuraavat nikolaiittojen opetusta.

Valkoinen kivi annettiin tiettävästi kahdessa tapauksessa (poimittu muistaakseni Helsingin Raamattukoulun entisen rehtorin, Seppo Kankaan luennoista).

Oikeudessa syytetylle annettiin valkoinen kivi – vapauttava tuomio. Musta kivi – tuomio.

Maakauppa kirjoitettiin valkoiselle kalkkikivelle. Valkoisesta kivestä katsottiin, kenen omaisuutta maa oli.

Ilm. 2:17. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Sille, joka voittaa, minä annan kätkettyä mannaa ja valkoisen kiven, ja siihen kiveen on kirjoitettu uusi nimi, jota ei tunne kukaan muu kuin sen nimen saaja.

Asioita kuvataan Raamatussa melko usein naiseksi. Tällä ei halvenneta naista, vaan asia itse joko korottaa tai halventaa sisältönsä. Esim.; Israelia kuvataan vaimoksi, seurakuntaa kuvataan Karitsan morsiameksi.

Isebel oli Vanhassa Testamentissa kuningas Ahabin puoliso, joka rakasti epäjumalien palvontaa ja vääryyttä. Kun jotain verrataan Isebeliin, on siinä vastaavia ominaisuuksia.

Ilm. 2:20-21. Mutta sitä en sinussa hyväksy, että suvaitset tuota naista, tuota Isebeliä, joka sanoo itseään profeetaksi ja johtaa opetuksellaan minun palvelijoitani harhaan, harjoittamaan siveettömyyttä ja syömään epäjumalille uhrattua lihaa. Olen antanut hänelle aikaa kääntyä, mutta hän ei halua luopua siveettömästä elämänmenostaan.

1. Kun. 16:30-31. Ahab, Omrin poika, teki enemmän kuin kukaan hänen edeltäjänsä sitä, mikä on väärää Herran silmissä. Ei siinä kyllin, että hän kulki Jerobeamin, Nebatin pojan, synneissä. Hän jopa otti vaimokseen Sidonin kuninkaan Etbaalin tyttären, Isebelin, ja ryhtyi palvelemaan ja kumartamaan Baalia.

Aamutähti (kointähti) on Jeesus Kristus itse. Jeesus lupaa siis antaa itsensä. Sekaannusta aiheuttaa se, että myös Saatanaa nimitetään kointähdeksi. (Lusifer, valontuoja on Venuksen eli aamutähden nimitys).

Ilm. 2:28. Hän saa saman vallan, jonka minä olen Isältäni saanut; minä annan hänelle aamutähden.

Ilm. 22:16. "Minä, Jeesus, olen lähettänyt enkelin luoksenne, jotta seurakunnat saisivat tämän todistuksen. Minä olen Daavidin juuriverso ja suku, kirkas aamutähti."

Jes. 14:12-14. Voi, sinä putosit taivaalta, sinä Kointähti, sarastuksen poika! Alas maahan sinut survaistiin, sinä kansojen kukistaja." Etkö juuri sinä sydämessäsi sanonut: "Minä tahdon nousta taivaisiin! Minä pystytän valtaistuimeni Jumalan tähtiä korkeammalle, minä tahdon istua jumalten vuorella kaukana pohjoisessa, minä nousen pilviä ylemmäksi, olen korottava itseni Korkeimman vertaiseksi."

Luku 7 on Jumalan luku ja se kuvaa täydellisyyttä. Ihmisen luku on 6 ja se jää vähän vaille.

Jumalan Henki, jonka täydellisyys ilmaistaan luvulla 7, on Jeesuksen käytössä.

Myös seurakunnan johtaja on Jumalan kädessä. Tässä tapauksessa seurakunnan johtaja saattoi jo olla hengellisesti kuolemaisillaan. Jumala antaa kuitenkin aikaa parannuksen tekemiseen.

Valkeat vaatteet ovat Jumalan meille antama lahjavanhurskaus.

Ilm. 3:1-5. "Sardeksen seurakunnan enkelille kirjoita: "Näin sanoo hän, jolla on Jumalan seitsemän henkeä ja seitsemän tähteä: "Minä tiedän sinun tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut.

Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista. "Muutamia sinulla sentään on Sardeksessa, jotka eivät ole tahranneet vaatteitaan. He saavat käyskennellä minun seurassani valkeissa vaatteissa; he ovat sen arvoisia. Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä.

Ilm. 7:13-14. Yksi vanhimmista kysyi minulta: "Keitä nämä valkeavaatteiset ovat? Mistä he ovat tulleet?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi minulle: Nämä ovat päässeet suuresta ahdingosta. He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä.

Yleisin selitys 24 vanhimmalle on se, että se tarkoittaisi 12 Israelin kantaisää ja 12 Jeesuksen apostolia. Mahdollisesti kyseessä voivat olla myös enkeliruhtinaat. Se, että Johannes olisi ilmestyksessä nähnyt itsensä, ei ole este ensimmäiselle tulkinnalle.

Ilm. 4:2-4. Siinä samassa olin Hengen vallassa. Näin, että taivaassa oli valtaistuin ja sillä valtaistuimella istui joku, joka loisti kuin jaspis ja karneoli. Valtaistuinta ympäröi sateenkaaren kaltainen smaragdinvärinen hohde. Tämän valtaistuimen ympärillä oli kaksikymmentäneljä valtaistuinta, ja niillä istui kaksikymmentäneljä vanhinta, joilla oli yllään valkeat vaatteet ja päässään kultaseppele.

Ilm. 21:10-14. Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut suurelle ja korkealle vuorelle ja näytti minulle pyhän kaupungin, Jerusalemin, joka laskeutui taivaasta, Jumalan luota. … Portteihin oli hakattu Israelin kahdentoista heimon nimet. … Kaupungin muurissa oli kaksitoista peruskiveä, ja niissä oli kaksitoista nimeä, Karitsan kahdentoista apostolin nimet.

Sinettejä, joilla kirjakäärö on sinetöity, on seitsemän. Vain Kristus pystyy avaamaan sinetit ja katsomaan kirjakääröön, joten ei ole mikään ihme, että ne, jotka yrittävät väkisin avata kirjakäärön, epäonnistuvat. Tämän vuoksi minunkin tulkintani ovat vain mielenkiintoisia mahdollisuuksia.

Ilmestyskirjaa kannattaa lukea siksikin, että kun siinä kerrotut tapahtumat toteutuvat, ne pystyy yhdistämään Jumalan kirjoitettuun sanaan. Silloin jaksaa elää vaikeankin ajan läpi.

Kun sinetti on avattu, siinä kerrotut asiat jatkuvat seuraavien sinettien aikana.

Ilm. 5:1-3. Minä näin, että valtaistuimella istuvan oikeassa kädessä oli kirjakäärö. Se oli kirjoitettu täyteen molemmin puolin ja sinetöity seitsemällä sinetillä. Ja minä näin mahtavan enkelin, joka kuulutti kovalla äänellä: "Kuka on arvollinen avaamaan kirjan ja murtamaan sen sinetit?" Mutta ei ollut ketään, ei taivaassa, ei maan päällä eikä maan alla, joka olisi kyennyt avaamaan kirjan tai edes katsomaan siihen.

Ensimmäinen sinetti - Valkoinen hevonen, voi olla joko;

evankeliumi

Tätä puoltaa mm. seuraavat seikat; Jeesus ratsastaa valkoisella hevosella. Raamatun mukaan myös Jumala käyttää jousta. Jeesus on jo voittanut.

tai luopumus Jumalasta.

Tätä puoltaa mm. seuraavat seikat; Muut kolme hevosta kuvaavat pahoja asioita, miksi tämä ensimmäinen olisi poikkeus. Pahan palavat nuolet ammutaan jousella. Saatana oli voittaja siihen asti, kunnes ”väkevämpi” riisti aseet häneltä Golgatalla (Matt. 12:28-29, Luuk. 11:20-22).

Ilm. 6:1-8. Minä näin, kuinka Karitsa avasi ensimmäisen seitsemästä sinetistä, ja kuulin yhden neljästä olennosta sanovan ukkosen tavoin jylisevällä äänellä: "Tule!" Ja siinä samassa näin valkoisen hevosen, ja sillä, joka istui hevosen selässä, oli jousi. Hänelle annettiin seppele, ja seppelöitynä voittajana hän lähti uusia voittoja kohti.

Toinen sinetti – Tulipunainen hevonen, on tulkittu sodaksi.

Ilm. 6:3-4. Kun Karitsa avasi toisen sinetin, kuulin toisen olennon sanovan: ”Tule!” Nyt tuli esiin toinen, tulipunainen hevonen. Sille, joka istui hevosen selässä, annettiin valta riistää rauha maan päältä ja panna ihmiset tappamaan toisiaan. Hänelle annettiin iso miekka.

Kolmas sinetti – Musta hevonen, on tulkittu nälänhädäksi.

Ilm. 6:5-6. Kun Karitsa avasi kolmannen sinetin, kuulin kolmannen olennon sanovan: "Tule!" Siinä samassa näin mustan hevosen, ja sillä, joka istui hevosen selässä, oli kädessään vaaka. Minä kuulin äänen, joka tuntui tulevan noiden neljän olennon keskeltä, ja se sanoi: "Mitta vehnää denaarilla, ohraa kolme mittaa. Öljyyn ja viiniin älä koske."

Neljäs sinetti – Tuhkanharmaa hevonen (oikea käännös on kellanvihreä hevonen), sota ja nälkä yhdessä lisättynä rutolla ja villipedoilla.

Tämän sinetin vaikutukset ulottuvat vasta ¼ osaan maata (maita).

Ilm. 6:7-8. Kun Karitsa avasi neljännen sinetin, kuulin neljännen olennon sanovan: "Tule!" Siinä samassa näin tuhkanharmaan hevosen. Se, joka istui hevosen selässä, oli nimeltään Kuolema, ja sen jäljessä tuli Tuonela. Ratsastajille annettiin valta neljänteen osaan maata, ne saivat tappaa miekalla, nälällä ja rutolla ja jättää loput villipetojen kynsiin.

Viides sinetti kertoo meille sen, että kristittyjä vainotaan edelleenkin.

Ilm. 6:9-11. Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita, olisi täysi määrä.

Kuudes sinetti kertoo lyhyesti, mitä tapahtuu lopussa.

Ilm. 6:12-17. Minä näin, kuinka Karitsa avasi kuudennen sinetin. Maa järkkyi ja vavahteli, aurinko pimeni mustaksi kuin suruvaate, ja kuu muuttui kauttaaltaan verenpunaiseksi. Taivaan tähdet putosivat maahan, niin kuin viikunat varisevat puusta myrskyn sitä ravistellessa. Taivas hävisi näkyvistä kuin kirja, joka kääritään kokoon, ja kaikki vuoret ja saaret siirtyivät paikaltaan. Maan kuninkaat, ylimykset ja sotajoukkojen johtajat, rikkaat ja mahtavat miehet ja kaikki muut, niin orjat kuin vapaat, piiloutuivat luoliin ja vuorten rotkoihin ja huusivat vuorille ja kallioille: "Kaatukaa päällemme, kätkekää meidät valtaistuimella istuvan katseelta ja Karitsan vihalta! Heidän vihansa suuri päivä on tullut - kuka voi sen kestää?"

Seitsemäs sinetti kertoo, joidenkin tulkitsijoiden mukaan tarkemmin ja laajemmin sen, mitä tapahtuu kuudennen sinetin aikana.

Seitsemäs sinetti on jaettu 7 ajanjaksoon, jotka kukin alkavat torveen (pasuunaan) puhaltamalla. Seitsemännen torveen puhalluksen aikana Jeesus on jo tullut (Ilm. 11:17). Seitsemännen puhalluksen aika päättyy samoissa tunnelmissa kuin kuudes sinetti.

Vihan maljat, seitsemän maljaa, on sijoitettavissa tähän seitsemännen torven puhalluksen aikaan, joka ilmeisesti on myös sekä kuudennen että seitsemännen sinetin loppua.

Ilm. 8:1-2. Kun Karitsa avasi seitsemännen sinetin, taivaassa syntyi hiljaisuus, ja sitä kesti puolen tunnin verran. Minä näin, kuinka niille seitsemälle enkelille, jotka seisoivat Jumalan edessä, annettiin seitsemän torvea.

Ilm. 11:15-19. Seitsemäs enkeli puhalsi torveensa. Taivaassa kajahti monien äänten huuto: Koko maailman kuninkuus on nyt tullut meidän Herrallemme ja hänen Voidellulleen. Hän on hallitseva aina ja ikuisesti. Silloin ne kaksikymmentäneljä vanhinta, jotka istuivat Jumalan edessä valtaistuimillaan, lankesivat kasvoilleen ja osoittivat Jumalalle kunnioitustaan sanoen: Me kiitämme sinua, Herra Jumala, Kaikkivaltias, sinua, joka olet ja joka olit! Sinä panit liikkeelle suuren voimasi ja otit käsiisi kuninkuuden. Kansat ovat vihan vallassa, mutta nyt on sinun vihasi hetki. On tullut kuolleiden tuomion aika, aika palkita profeetat, sinun palvelijasi, ja kaikki pyhät ja kaikki jotka kunnioittavat sinun nimeäsi, pienet ja suuret. On aika tuhota ne, jotka tuhoavat maata. Taivaassa avattiin Jumalan temppeli, niin että temppelissä oleva liitonarkku voitiin nähdä. Salamat leimusivat, ukkonen jylisi, maa järähteli ja raemyrsky riehui.

Ilm. 15:5-7. Tämän jälkeen minä näin, kuinka taivaan temppeli, todistuksen teltta, avattiin ja temppelistä tuli ulos seitsemän enkeliä, seitsemän vitsauksen toimeenpanijat. Heidän pukunsa oli puhtaan valkoista pellavaa, ja rinnan ympärillä heillä oli kultainen vyö. Yksi neljästä olennosta antoi näille seitsemälle enkelille seitsemän kultaista maljaa, jotka olivat täynnä Jumalan vihaa, hänen, joka elää aina ja ikuisesti.

Kaksi todistajaa. Näiksi todistajiksi on ehdotettu mm. Moosesta ja Eliaa mutta todennäköisempänä vaihtoehtona pidän vanhaa liittoa (Israel) ja uutta liittoa (Jeesuksen sovintoveren kohdalleen hyväksyneet kristityt) seuraavista syistä;

1260 päivää = 3,5 vuotta / siitä ajasta jolloin Israel muotoutui kansaksi Egyptissä on n. 3500 vuotta.

Lampunjalka kuvaa Raamatussa seurakuntaa, ei yksittäistä ihmistä.

Oliivipuu (öljypuu); Kristus on koko puu, jossa me olemme oksia.

Kun sanotaan, että ”muut kaupungissa taipuivat”, on se poikkeuksellista ja se saattaisi kuvata Israelin jäännöksen pelastumista. Ihmisten yleinen reaktio vaikeuksiin jouduttuaan on herjata Jumalaa.

Ilm. 11:3-13. "Minä annan kahdelle todistajalleni tehtäväksi julistaa sanaani säkkivaatteeseen pukeutuneina tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää." Nämä todistajat ovat ne kaksi oliivipuuta ja kaksi lampunjalkaa, jotka seisovat maan Herran edessä. Jos joku aikoo tehdä heille pahaa, heidän suustaan lähtee tuli, joka nielee heidän vihollisensa. Näin on kuoleva jokainen, joka aikoo heille pahaa. Heillä on valta sulkea taivas, niin ettei tule sadetta koko sinä aikana, jona he sanaa julistavat. Heillä on myös valta muuttaa vedet vereksi ja piinata maata kaikenlaisilla vitsauksilla niin usein kuin haluavat. Kun he ovat päättäneet todistajantyönsä, käy syvyydestä nouseva peto taisteluun heitä vastaan, ja se voittaa heidät ja tappaa heidät. Heidän ruumiinsa lojuvat sen suuren kaupungin kadulla, jota profeettojen puheissa kutsutaan Sodomaksi ja Egyptiksi ja jossa heidän Herransa ristiinnaulittiin. Kolmen ja puolen päivän ajan käy ihmisiä eri kansoista, heimoista, kielistä ja maista katselemassa heidän ruumiitaan, eikä niitä anneta haudata. Maan asukkaat iloitsevat heidän kohtalostaan, pitävät juhlia ja lähettävät toisilleen lahjoja, sillä nuo kaksi profeettaa olivat pahoin vaivanneet maan asukkaita. Mutta noiden kolmen ja puolen päivän kuluttua tuli profeettoihin elämän henki, jonka Jumala oli lähettänyt, ja he nousivat jaloilleen. Kauhu valtasi kaikki, jotka sen näkivät. He kuulivat, kuinka taivaasta huudettiin kovalla äänellä: "Nouskaa tänne!", ja vihollistensa nähden profeetat nousivat pilven kannattelemina taivaaseen. Samalla hetkellä tuli ankara maanjäristys. Kymmenesosa kaupungista sortui, ja järistyksessä sai surmansa seitsemäntuhatta ihmistä. Muut kauhistuivat ja taipuivat kunnioittamaan taivaan Jumalaa.

Ilm. 16:9-11. Ihmiset paahtuivat kovassa helteessä mutta herjasivat Jumalaa, … Ihmiset purivat tuskissaan kielensä verille mutta herjasivat taivaan Jumalaa …

144.000 ovat Raamatun mukaan israelilaisia ja he ovat Siionin vuorella (maan päällä). Samaan aikaan pelastettujen joukko (uuden liiton seurakunta) on taivaassa.

Kun sanotaan, että he eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa, tarkoitettaneen hengellisiä oppeja ja järjestelmiä tässä tapauksessa harhaoppeja.

Ilm. 14:1-2. Sitten näin tämän: Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan oli sataneljäkymmentäneljätuhatta ihmistä, joiden otsaan oli kirjoitettu hänen nimensä ja hänen Isänsä nimi. Minä kuulin taivaasta äänen, joka oli kuin suurten vesien pauhu tai kuin ukkosen jylinä. Ääni, jonka kuulin, oli myös kuin harppujen helinää ja harpunsoittajien laulua.

Ilm. 14:4. He eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa vaan ovat pysyneet puhtaina kuin neitsyet, ...

Ilm. 7:4-11. Minä kuulin myös sinetillä merkittävien määrän. Sinetin sai sataneljäkymmentäneljätuhatta, ja heitä oli kaikista Israelin heimoista: … Tämän jälkeen näin suuren kansanjoukon, niin suuren, ettei kukaan kyennyt sitä laskemaan. Siinä oli ihmisiä kaikista maista, kaikista kansoista ja heimoista, ja he puhuivat kaikkia kieliä. He seisoivat valtaistuimen ja Karitsan edessä yllään valkeat vaatteet ja kädessään palmunoksa ja huusivat kovalla äänellä: Pelastuksen tuo meidän Jumalamme, hän, joka istuu valtaistuimella, hän ja Karitsa! Kaikki enkelit seisoivat valtaistuimen, vanhinten ja neljän olennon ympärillä, ja he heittäytyivät kasvoilleen valtaistuimen eteen ja osoittivat Jumalalle kunnioitustaan

Peto

(Kansojen) merestä noussut peto – on tulkittu valtioliitoksi.

Ilm. 13:1-3. Minä näin, kuinka merestä nousi peto. Sillä oli kymmenen sarvea ja seitsemän päätä, ja kaikissa kymmenessä sarvessa oli kruunu ja jokaiseen päähän oli kirjoitettu herjaava nimi. Peto, jonka näin, muistutti leopardia, mutta sillä oli jalat kuin karhulla ja sen kita oli kuin leijonan kita. Lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. Minä näin, että yksi pedon päistä oli saanut surmaniskun mutta haava oli parantunut. Koko maailma ihmetteli petoa ja lähti seuraamaan sitä,

Ilm. 17:15. Vielä enkeli sanoi: "Vedet, jotka näit, ne, joiden äärellä portto asuu, ovat kansoja, joukkoja, maita ja kieliä.

Ilm. 17:3-13. … Minä näin naisen, joka istui helakanpunaisen pedon selässä. Peto oli yltympäri täynnä siihen kirjoitettuja herjaavia nimiä, ja sillä oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea. … "Kymmenen sarvea, jotka näit, tarkoittavat kymmentä kuningasta, jotka eivät ole vielä nousseet valtaan mutta saavat myöhemmin kuninkuuden yhdessä pedon kanssa, kuitenkin vain hetkeksi aikaa. Yksissä tuumin he antavat valtansa ja voimansa pedon palvelukseen.

Maasta noussut peto, joka voi olla sama kuin väärä profeetta, joka voi olla sama kuin Babylon – on tulkittu uskonnolliseksi järjestelmäksi.

Jos tämä (toinen peto) olisi ollut antikristillinen järjestelmä, ei Johannes olisi hämmästynyt. Tämän vuoksi toisen pedon on tulkittu olevan Kristuksen sanasta, Raamatusta, luopunut yleiskristillinen kirkko.

Ilm. 13:11. Sitten näin, kuinka toinen peto nousi maan uumenista. Sillä oli kaksi sarvea, kuin karitsan sarvet, mutta se puhui kuin lohikäärme.

Ilm. 17:3-6. … Minä näin naisen, joka istui helakanpunaisen pedon selässä. … Naisen puku hohti purppuraisena ja helakanpunaisena, hänen yllään kimalsivat kulta, jalokivet ja helmet, ja kädessään hän piti kultaista maljaa, joka oli täynnä hänen haureutensa iljetystä ja saastaa. Hänen otsassaan oli nimi, jolla on salainen merkitys: "Suuri Babylon, maailman porttojen ja iljetysten äiti." Minä näin, että nainen oli juopunut pyhien verestä ja Jeesuksen todistajien verestä, ja hämmästyin suuresti hänet nähdessäni.

Pedon luku – 666. Kreikan numerot muodostuvat kirjaimista; I = 1, V = 5, X = 10, jne.

Ilm. 13:18. Tässä vaaditaan viisautta. Se, jolla on ymmärrystä, laskekoon pedon nimen lukuarvon: se on erään ihmisen luku, ja se luku on kuusisataakuusikymmentäkuusi.

Useat Raamatun tulkitsijat sijoittavat 1000 vuoden aikajakson vihan maljojen jälkeiseen aikaan. Maan muoto on ihmisen vaikutuksen ja Jumalan tuomioiden vuoksi silloin erilainen kuin ennen. Mutta koska saatana ja hänen joukkonsa eivät ole enää vaikuttamassa, maa elpyisi.

Muita tulkintoja 1000 –vuotiselle ajanjaksolle ovat mm.;

sillä tarkoitetaan vertauskuvallisesti parhaillaan elettävää kristillistä ajanjaksoa,

maa on ao. aikana autio ja tyhjä ja toimii Saatanan vankilana.

Se Jehovan todistajien tulkinta, että ne 144 000 henkilöä olisivat taivaassa ja muut 1000 –vuotiseen valtakuntaan pelastetut maan päällä, toista ratkaisumahdollisuutta varten, on kestämätön.

Ilm. 20:1-6. Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

Myös 1000 -vuotisen aikakauden aikana (syntyneet) ihmiset joutuvat tekemään ratkaisun joko Jumalan tai saatanan puoleen. Vasta tämän jälkeen nykyinen vajavainen maailma loppuu ja alkaa jotain niin upeaa, mitä ei kykene edes kuvittelemaan.

Ilm. 20:7-8. Kun tuhat vuotta tulee täyteen, päästetään Saatana vankilastaan, ja se lähtee liikkeelle, kiertää maan neljä kolkkaa ja johtaa kansat harhaan. Se eksyttää niin Gogin kuin Magogin ja kokoaa kansat sotaan, ja joukkoja on kuin meren rannalla hiekkaa.

Ilm. 20:11-21:1. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen. Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää.

Jumala sallii pahan olla maailmassa ihan loppuun asti – mutta tuo jokaisen tilille tekemisistään ja tekemättä jättämisistään.

Ne, jotka ovat hyväksyneet Jeesuksen Kristuksen sovintokuoleman kohdalleen, heidän tekemisensä ja tekemättä jättämisensä on Jeesus sovittanut ristillä, heidän tuomionsa on Jeesus itse kärsinyt.

Ilm. 22:10-12. … Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan.

Toinen kuolema, tulinen järvi – on jätetty meille salaisuudeksi. Yksi tulkinta on täydellinen olemattomuuteen raukeaminen.

Kaikki alkoi paratiisissa kun Aadamille sanottiin; Jos syöt hyvän- ja pahantiedon puusta, sinun pitää kuolemalla kuoleman (vahvistettu muoto kuolemasta).

Ilm. 20:15. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi.

Elämän kirja – kirja johon kirjoitetaan jokaisen uudestisyntyneen kristityn (Jumalan lapsen) nimi.

Ilm. 20:15. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Milloin Jeesus sitten tulee hakemaan omansa pois maailmasta (tempaus)?

1. Kor. 15:35-42. Joku ehkä kysyy: "Millä tavoin kuolleet herätetään? …

1. Kor. 15:51-52. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

Jeesuksen toisen tulon ajankohdalla on paljon spekuloitu ja paljon erehdyksiä on tehty. Varmaa on se, ettei Jeesus ole vielä tullut, eli tempausta ei ole vielä tapahtunut. Varmaa on myös se, ettei kukaan voi ennustaa tarkkaa päivämäärää.

Tuleeko Jeesus ennen vaivanaikaa, sen puolessa välissä vai vaivanajan lopussa, kaikille vaihtoehdoille on perustelunsa ja kannattajansa. Itse kannatan vaivanajan loppua mutta kuitenkin ennen vihan maljoja. Mutta pidän mahdollisina myös muita kahta vaihtoehtoa. Kannattaa myös muistaa, että silloin kun ruumiillinen kuolema meitä itse kutakin kohtaa, tapahtuu myös ”Jeesuksen tulo omalle kohdalle”.

Jeesuksen toinen tuleminen

Jeesuksen toista tulemista ei voi ymmärtää, ennen kuin ymmärtää Jeesuksen ensimmäisen tulemisen jolloin Jeesus syntyi ihmiseksi.

Vanha Testamentti sisältää kaksi erilaista messiaskuvaa. Toinen kertoo messiaskuninkaasta ja toinen on Herran kärsivä palvelija (Jes. 52:13-53:12). Juutalaiset odottivat Messiaansa tulevan kuninkaana (Mark. 15:30-32). Ajatus, että Messias kärsisi, oli vieras sekä heille että myös opetuslapsille. Jeesus ei kelvannut ihmisille, koska ei suostunut täyttämään ihmisten odotuksia messiaasta kuninkaana. Jeesus on täyttänyt Jumalan sanan siltä osin, mitä sanassa puhutaan Herran kärsivästä palvelijasta. Myöhemmin Jeesus tulee kyllä täyttämään Jumalan sanan siltäkin osin, mitä sanassa puhutaan Messiaskuninkaasta.

Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan;

Kahtena viimeisenä vuosisatana eKr. Israelia leimasi voimakas Messiaan odotus. Laajoissa kansankerroksissa ajateltiin Messiaan esiintyvän poliittis-kansallisena kuninkaana suuressa vallan täydellisyydessä, lähinnä Daavidin tavoin. Hän vapauttaisi Israelin pakanoiden ikeestä ja palauttaisi Daavidin kuningasistuimen Jerusalemiin. Hänen esiintyessään kukaan ei voisi epäillä häntä; hänen ulkonainen loistonsa todistaisi hänen puolestaan. Tämä ”kansanomainen” ja maailmallinen Messiaan odotus oli Jeesukselle vieras ja tuotti hänelle suuria vaikeuksia. Jeesus ei vastannut myöskään fariseusten ”hengellisempiä” Messiaan odotuksia.

Juutalaisuudessa oli lisäksi suljetumpia piirejä, jotka odottivat papillista Messiasta. (Tämä käy ilmi Damaskon ja Qumranin kirjoituksista.) Mutta ei näissäkään piireissä, enempää kuin varsinaisessa juutalaisuudessakaan, odotettu Messiasta, joka kärsisi sijaiskuoleman kansan syntien vuoksi. Jes. 53:n sisältöä ei ollut ymmärretty. Messiaan kuva on yleisesti ollut juutalaisuudelle epäselvä ja varsin epäyhtenäinen. Kansan laajojen kerrosten poliittis-kansallisissa toiveissa on ollut etualalla kuninkaallisuus.

Jeesus noudatti tiettyä pidättyvyyttä messiasarvonimen käytössä, kuitenkaan torjumatta sitä (Joh. 10:24). Tähän on monia syitä. Virallinen juutalaisuus odotti poliittis-kansallista messiasta, jota Jeesus ei tunnustanut (6:15, 18:33 ss.). Jeesus ei tahtonut herättää vääriä toiveita kansassa käyttämällä tätä nimeä. Edelleen hän halusi olla rauhassa viranomaisilta, jotka erikoisesti tarkkailivat kaikkia messiaskruunun tavoittelijoita, koska juutalaisisänmaalliset ja seloottien (kiivailijain) johtajat tekivät useita yrityksiä poistaakseen roomalaisten ikeen (Matt. 2:3, Apt. 5:36 s).

Jeesus tahtoo maanpäällisen elämänsä aikana olla alentunut Herran palvelija, joka antaa henkensä lunnaiksi maailman syntien vuoksi (Matt. 20:28, 26:28, Luuk. 24:26,27). Eivät edes opetuslapset olleet kyllin kypsiä oivaltamaan sitä (Matt. 16:20 ss).

Jeesuksen pidättyvyys käyttää Messias nimeä itsestään voidaan selittää lähinnä pelastushistoriallisesti. Jeesus ei voinut antaa kuuluttaa itseään Messiaaksi, ennen kuin Jumalan aika oli täyttynyt. Jeesus voi saada messiaanisen maailmanherruutensa vasta suoritettuaan alentuneen Herran Palvelijan tehtävänsä, sovituksen (Apt. 2:36). Siksi koko Jeesuksen persoona ja toiminta oli verhottua ”Messiaan salaisuutta” (Matt. 11:25 ss, 11:4 ss, Luuk. 20:41-44, Mat. 21:23-27). Kuitenkin Jeesuksen persoona, kaikki julistus ja toiminta voidaan selittää ja ymmärtää vain siltä pohjalta, että Jeesus tiesi olevansa VT:ssa luvattu pelastuksen välittäjä, Messias.

Evankeliumeissa kerrotaan, miten opetuslapset ihastelivat temppelin rakennuksia. Siihen Jeesus totesi, että; Kaikki revitään maahan, tänne ei jää kiveä kiven päälle. Tämä taas sai opetuslapset kysymään Jeesukselta kolme kysymystä.

1.	Milloin se kaikki tapahtuu (että Jerusalemin temppeli hävitetään niin, ettei kiveä jää kiven päälle)?

2.	Mikä on merkkinä Jeesuksen tulosta (kuninkaana)? ja

3.	Mikä on merkkinä maailman lopusta?

Matt. 24:1-3. Kun Jeesus oli tullut ulos temppelistä ja oli lähdössä pois, opetuslapset tulivat hänen luokseen näyttääkseen hänelle temppelialueen rakennuksia. Mutta Jeesus sanoi heille: "Näettekö kaiken tämän? Totisesti: kaikki revitään maahan, tänne ei jää kiveä kiven päälle." Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä eikä siellä ollut muita, opetuslapset tulivat hänen luokseen ja kyselivät: "Sano meille, milloin se kaikki tapahtuu. Mikä on merkkinä sinun tulostasi ja tämän maailman lopusta?"

Jeesus vastasi varoittamalla ensin harhaan johdattajista, sillä monet ottavat itse itselleen Jumalan sanansaattajan aseman vaikka eivät sitä ole. Monet tulevat esiintymään myös messiaina eli ihmisten tai ihmiskunnan pelastajina.

Jerusalemin temppeli hävitettiin Jeesuksen kertomalla tavalla vuonna 70 jKr. Syy, miksi kaikki kivetkin käännettiin nurin, oli jonkin tiedon mukaan se, että temppelin tulipalo sulatti seinien koristekullan ja kulta valui kivien rakoihin. Lopullinen tuho Israelia kohtasi kuitenkin vasta vuoden 132 kansannousun jälkeen.

Wikipedian mukaan;

Juutalaisten keskuudessa syttyi satunnaisia pienempiä kansannousuja, kunnes vuonna 66 jaa seloottien johtama kapina levisi. Kukistaakseen kansannousun Syyrian legaatti Gallus marssitti armeijansa Jerusalemiin, mutta juutalaiset torjuivat sen ja lähtivät takaa-ajoon. Kaupungissa asuneet kristityt pitivät roomalaisten vetäytymistä Jeesuksen ennustamana varoitusmerkkinä, ja pakenivat Pereaan. Roomalaiset aloittivat uuden yrityksen kapinan kukistamiseksi ja saapuivat vuonna 70 Jerusalemin edustalle, edellistä kertaa huomattavasti vahvempina.

Mutta mitä Jeesus sanoi merkeiksi tulostaan kuninkaana ja merkeiksi maailman lopusta?

Seuraavat asiat eivät vielä ole merkkejä siitä, että loppu olisi jo käsillä;

Matt. 24:6. Niin täytyy käydä, mutta vielä ei loppu ole käsillä.

-	Monet tulevat esiintymään messiaana, ja eksyttävät monia (Matt. 24:5). On jo tapahtunut lukuisia kertoja. Esim. kun vuonna 132 jKr. juutalaiset nousivat kapinaan Simon Bar Kokhban (Tähden pojan) johdolla, rabbi Akiba piti Bar Kokhbaa Messiaana. Yhdistymiskirkon eli moonilaisuuden liikkeen johtaja on julistautunut messiaaksi.

-	Te kuulette taistelun ääniä ja sanomia sodista (Matt. 24:6). On jo tapahtunut. Esim. Jehovan todistajien mukaan maailmansodat ovat merkkinä siitä, että Jeesus on jo tullut, vaikkakin he myöhemmin muuttivat väärin ennustamansa Jeesuksen tulon sellaiseksi, että hän silloin olisi ottanutkin vasta hallintavallan taivaassa.

-	Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan (Matt. 24:7). Tämä on synnytystuskien alkua (Matt.24:8). On totta nykyisin yhä enenevässä määrin.

-	joka puolella on nälänhätää ja maanjäristyksiä (Matt. 24:7). Tämäkin on synnytystuskien alkua (Matt.24:8). Suomessakin on ollut lähiaikana pari pientä maanjäristystä.

Ns. ”synnytystuskat” edeltävät Jeesuksen toista tulemista. Seuraavia asioita mielestäni voitaisiin jo pitää merkkeinä siitä, että Jeesuksen toinen tuleminen on lähellä.

-	Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan (Matt. 24:9). Tämä on arkipäivää monissa osissa maailmaa. Viimeisimpiä on Isis -järjestön suorittama Irakin puhdistaminen kristityistä.

-	kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden (Matt. 24:9). Tämä ei vielä ole kristittyjen osalta toteutunut, Israelin osalta kylläkin.

-	Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan (Matt. 24:10). Luopuminen kristillisyydestä alkaa kiihtyä. Toisten kristittyjen ilmianto on totta vasta vähäisemmässä osassa maailmaa. Esimerkkinä vihasta voisi olla Venäjän ortodoksisen kirkon välit Venäjän muihin kirkkokuntiin. Tosin huonolta näyttää sekin, että Raamatun sanasta kirjaimellisesti kiinni pitäviä pidetään toisen luokan kristittyinä (vainotaan henkisesti) meillä Suomessa.

-	Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan (Matt. 24:11). Valitettavan totta.

-	kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee (Matt. 24:12). Laittomuus nousee esiin lainsäädännön avulla. Abortit, armomurha, Raamatun ilmoituksen vastainen lainsäädäntö, ahneuden laillistaminen, jne.

-	Tämä valtakunnan evankeliumi julistetaan kaikkialle maailmaan, kaikille kansoille todistukseksi, ja sitten tulee loppu (Matt. 24:14). Tämäkin hetki lähestyy. Tosin tämä kohta voikin olla vastaus opetuslasten kysymykseen, ”Mikä on merkkinä maailman lopusta?”. Jeesus voi tulla noutamaan omansa pois maailmasta jo ennen kuin evankeliumi on julistettu kaikkialle maailmaan. Tämän tulkinnan mukaan evankeliointi vietäisiin loppuun vasta 1000 -vuotisen aikakauden aikana.

Jes. 66:5-8. Kuulkaa Herran sana, te, jotka olette arkoja minun sanani alla: - Teidän veljenne sanovat, nuo, jotka ovat teitä vihanneet ja jotka ovat sysänneet teidät syrjään minun nimeni tähden: "Osoittakoon Herra kirkkautensa, sittenpä saamme ihmetellä teidän iloanne!" Mutta he joutuvat häpeään. Kuulkaa hälyä, joka kantautuu kaupungista, melua, joka tulee temppelistä! Kuulkaa: Herra kostaa vihollisilleen. Ennen kuin kivut ovat edes alkaneet, Siion on jo synnyttänyt, ennen kuin tuska on ehtinyt tulla, hän on saattanut maailmaan poikalapsen. Kuka on kuullut, kuka on nähnyt tällaista? Syntyykö maa yhdessä päivässä, syntyykö kansa yhdellä kertaa? Mutta heti kipujen alkaessa Siion synnytti omat lapsensa. …

Jes. 66:15-22. Katso, Herra saapuu tulenlieskassa, hänen vaununsa ovat kuin pyörretuuli. Hänen vihansa purkautuu tulenhehkuna, hänen jyrinänsä liekkeinä. … Minä saavun kokoamaan kaikki kansat ja kielet, ja kaikki tulevat ja näkevät kirkkauteni. Ja heidän keskellään minä teen ihmeen ja heidän joukostaan lähetän eloon jääneitä vieraiden kansojen luo Tarsisiin, Putiin, Ludiin, Mesekiin, Tubaliin ja Javaniin, kaukaisille saarille ja rannikoille, jotka eivät ole kuulleet minusta puhuttavan eivätkä nähneet minun kirkkauttani. Nuo, jotka lähtevät, kertovat vieraiden kansojen keskuudessa minun kirkkaudestani. ... Niin kuin uusi taivas ja uusi maa, jotka minä luon, pysyvät minun edessäni, sanoo Herra, niin pysyvät minun edessäni teidän sukunne ja teidän nimenne.

-	väärät messiaat ja väärät profeetat tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan (Matt. 24:24). Parantamisihmeet voivat olla näitä, tulen saaminen taivaasta alas tulee olemaan tällainen ihme (Ilm. 13:12-13).

-	Ahdinko on oleva niin suuri, ettei sellaista ole ollut maailman alusta tähän päivään asti eikä tule koskaan olemaan. Jos sitä aikaa ei lyhennettäisi, yksikään ihminen ei säästyisi. Mutta valittujen tähden se aika lyhennetään (Matt. 24:21-22). Suuri ahdinko näyttäisi edeltävän Jeesuksen tulemista, Jeesuksen omien sanojen mukaan. Jumala kuitenkin lyhentää ahdingon aikaa valittujensa vuoksi.

-	Mutta kohta noiden päivien ahdingon jälkeen aurinko pimenee eikä kuu anna valoaan. Tähdet putoavat taivaalta ja taivaiden voimat järkkyvät. Silloin taivaalle ilmestyy Ihmisen Pojan merkki. Kaikki maan sukukunnat puhkeavat valituksiin, kun näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Suuren torven soidessa hän lähettää enkelinsä neljälle ilmansuunnalle kokoamaan kaikkialta, maan kaikista ääristä ne, jotka hän on valinnut (Matt.24:29-31). Paavali kertoo tästä Ihmisen Pojan eli Jeesuksen tulemisesta seuraavalla tavalla;

1. Kor. 15:35-53. Joku ehkä kysyy: "Millä tavoin kuolleet herätetään? Millainen ruumis heillä silloin on?" … millainen tuo taivaallinen ihminen(Jeesus Kristus) on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. ... Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. ...

Kun valintaylösnousemus tapahtuu (tempaus), eli Jeesus Kristus käy noutamassa seurakuntamorsiamensa kotiin, maan päälle jää kuitenkin runsaasti ihmisiä. Näitä ihmisiä kohtaa Jumalan viha.

Luuk. 17:28-35. On oleva niin kuin oli Lootin päivinä. Ihmiset söivät ja joivat, ostivat ja myivät, istuttivat ja rakensivat. Mutta sinä päivänä, jona Loot lähti Sodomasta, taivaasta satoi tulta ja tulikiveä, ja se tuhosi heidät kaikki. "Samoin käy sinä päivänä, jona Ihmisen Poika ilmestyy. Jos sinä päivänä joku on katolla ja hänen tavaransa ovat sisällä talossa, hänen ei pidä mennä alas noutamaan niitä, ja jos joku on pellolla, hänen ei pidä palata kotiin. Muistakaa Lootin vaimoa! Joka yrittää turvata elämänsä, kadottaa sen, mutta joka sen kadottaa, on pelastava sen omakseen. Minä sanon teille: Sinä yönä on kaksi samalla vuoteella: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on yhdessä jauhamassa: toinen otetaan, toinen jätetään.

Ilm. 14:14-20. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato. Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan. Rypäleet poljettiin altaassa kaupungin ulkopuolella, ja verta pursui niin, että veri vielä tuhannen kuudensadan stadionmitan päässä ulottui hevosen kuolaimiin asti.

Ilm. 20:5-6. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

-	tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu (Matt.24:34). Tässä on käytetty ”genea” –sanaa, jonka merkitys on rotu, laji, sukupolvi. Tämä voi tarkoittaa, että Israel ei katoa. Se voi myös tarkoittaa, että lopun ajan tapahtumat, ”synnytystuskat”, tapahtuvat yhden sukupolven aikana.

-	Olkaa siis tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista (Matt. 24:44). Loppujen lopuksi Jeesuksen toinen tuleminen tulee olemaan yllätys. Niin kuin oli alkuseurakunnankin aikana, meidänkään ei tarvitse tietää milloin Jeesus tulee. Meidänkin on vain oltava valmiina.

1. Tess. 1:9-10. … te hylkäsitte väärät jumalat ja käännyitte palvelemaan elävää, todellista Jumalaa ja odottamaan taivaasta hänen Poikaansa, jonka hän herätti kuolleista, Jeesusta, joka pelastaa meidät tulevalta vihalta.

Meidän ei tarvitse pelätä lopun ajan tapahtumia, sillä Jumala on luvannut olla niissä meidän kanssamme.

Luuk. 21:28. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."

Matt. 28:18-20. Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa Kristuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

1. Joh. 5:5. Kuka sitten voittaa maailman, ellei se, joka uskoo, että Jeesus on Jumalan Poika?

Seuraavassa Raamatun kohtia, joissa käsitellään Jeesuksen toista tulemista;

Matt. 24:1-44. Kun Jeesus oli tullut ulos temppelistä ja oli lähdössä pois, opetuslapset tulivat hänen luokseen näyttääkseen hänelle temppelialueen rakennuksia. Mutta Jeesus sanoi heille: "Näettekö kaiken tämän? Totisesti: kaikki revitään maahan, tänne ei jää kiveä kiven päälle."

Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä eikä siellä ollut muita, opetuslapset tulivat hänen luokseen ja kyselivät: "Sano meille, milloin se kaikki tapahtuu. Mikä on merkkinä sinun tulostasi ja tämän maailman lopusta?"

Jeesus vastasi: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias', ja eksyttävät monia. Te kuulette taistelun ääniä ja sanomia sodista, mutta älkää antako sen pelästyttää itseänne. Niin täytyy käydä, mutta vielä ei loppu ole käsillä. Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, ja joka puolella on nälänhätää ja maanjäristyksiä. Mutta kaikki tämä on vasta synnytystuskien alkua. "Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan ja kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu. Tämä valtakunnan evankeliumi julistetaan kaikkialle maailmaan, kaikille kansoille todistukseksi, ja sitten tulee loppu.

"Kun siis näette pyhään paikkaan pystytettynä turmion iljetyksen, josta profeetta Daniel on puhunut - huomatkoon lukija tämän! - silloin on kaikkien Juudeassa asuvien paettava vuorille. Sen, joka on katolla, ei pidä mennä hakemaan mitään tavaroita talostaan, eikä sen, joka on pellolla, pidä palata noutamaan viittaansa. Voi niitä, jotka noina päivinä ovat raskaana tai imettävät! Rukoilkaa, ettette joutuisi pakomatkalle talvisaikaan tai sapattina. Ahdinko on oleva niin suuri, ettei sellaista ole ollut maailman alusta tähän päivään asti eikä tule koskaan olemaan. Jos sitä aikaa ei lyhennettäisi, yksikään ihminen ei säästyisi. Mutta valittujen tähden se aika lyhennetään. "Jos joku silloin sanoo teille: 'Täällä on Messias', tai: 'Messias on tuolla', älkää uskoko. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan. Tämän minä olen teille nyt ennalta ilmoittanut.

"Jos siis teille sanotaan: 'Hän on tuolla autiomaassa', älkää lähtekö sinne, tai jos sanotaan: 'Hän on sisällä talossa', älkää uskoko sitä. Sillä niin kuin salama leimahtaa idässä ja valaisee taivaan länteen asti, niin on oleva Ihmisen Pojan tulo. Missä on raato, sinne kokoontuvat korppikotkat.

"Mutta kohta noiden päivien ahdingon jälkeen aurinko pimenee eikä kuu anna valoaan. Tähdet putoavat taivaalta ja taivaiden voimat järkkyvät. Silloin taivaalle ilmestyy Ihmisen Pojan merkki. Kaikki maan sukukunnat puhkeavat valituksiin, kun näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Suuren torven soidessa hän lähettää enkelinsä neljälle ilmansuunnalle kokoamaan kaikkialta, maan kaikista ääristä ne, jotka hän on valinnut.

"Ottakaa oppia vertauskuvasta, jonka viikunapuu tarjoaa: kun sen oksa virkoaa ja alkaa tulla lehteen, te tiedätte, että kesä on lähellä. Samalla tavoin te kaiken tämän nähdessänne tiedätte, että se aika on lähellä, aivan ovella. Totisesti: tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa.

"Mutta sitä päivää ja hetkeä ei tiedä kukaan, eivät taivaan enkelit eikä edes Poika, sen tietää vain Isä. Niin kuin kävi Nooan päivinä, niin on käyvä silloinkin, kun Ihmisen Poika tulee. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee. Ymmärrättehän, että jos talon isäntä tietäisi, mihin aikaan yöstä varas tulee, hän valvoisi eikä antaisi murtautua taloonsa. Olkaa siis tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista.

Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. Oli kymmenen morsiusneitoa, jotka ottivat lamppunsa ja lähtivät sulhasta vastaan. Viisi heistä oli tyhmää ja viisi viisasta. Tyhmät ottivat lamppunsa mutta eivät varanneet mukaansa öljyä. Viisaat sitä vastoin ottivat lampun lisäksi mukaansa öljyastian.

Kun sulhanen viipyi, heitä kaikkia alkoi väsyttää ja he nukahtivat. Mutta keskellä yötä kuului huuto: 'Ylkä tulee! Menkää häntä vastaan!' Silloin kaikki morsiusneidot heräsivät ja panivat lamppunsa kuntoon. Tyhmät sanoivat viisaille: 'Antakaa meille vähän öljyä, meidän lamppumme sammuvat.' Mutta viisaat vastasivat: 'Emme me voi, ei se riitä meille kaikille. Menkää ostamaan kauppiailta.' Mutta kun he olivat ostamassa öljyä, sulhanen tuli. Ne, jotka olivat valmiit, menivät hänen kanssaan häätaloon, ja ovi suljettiin. Jonkin ajan kuluttua toisetkin saapuivat sinne ja huusivat: 'Herra, Herra, avaa meille!' Mutta hän vastasi: 'Totisesti, minä en tunne teitä.' "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä päivää ettekä hetkeä.

Matt. 25:14-30. "Silloin on käyvä näin: Mies oli muuttamassa pois maasta. Hän kutsui puheilleen palvelijat ja uskoi koko omaisuutensa heidän hoitoonsa. Yhdelle hän antoi viisi talenttia hopeaa, toiselle kaksi ja kolmannelle yhden, kullekin hänen kykyjensä mukaan. Sitten hän muutti maasta. "Se, joka oli saanut viisi talenttia, ryhtyi heti toimeen: hän kävi niillä kauppaa ja hankki voittoa toiset viisi talenttia. Samoin se, joka oli saanut kaksi talenttia, voitti toiset kaksi. Mutta se, joka oli saanut vain yhden talentin, kaivoi maahan kuopan ja kätki sinne isäntänsä rahan. "Pitkän ajan kuluttua isäntä palasi ja vaati palvelijoiltaan tilitykset. Se, joka oli saanut viisi talenttia, toi toiset viisi niiden lisäksi ja sanoi: 'Herra, sinä annoit minulle viisi talenttia. Kuten näet, olen hankkinut voittoa toiset viisi.' Isäntä sanoi hänelle: 'Hyvin tehty! Olet hyvä ja luotettava palvelija. Vähässä olet ollut uskollinen, minä panen sinut paljon haltijaksi. Tule herrasi ilojuhlaan!' "Myös se, joka oli saanut kaksi talenttia, tuli ja sanoi: 'Herra, sinä annoit minulle kaksi talenttia. Kuten näet, olen hankkinut voittoa toiset kaksi.' Isäntä sanoi hänelle: 'Hyvin tehty! Olet hyvä ja luotettava palvelija. Vähässä olet ollut uskollinen, minä panen sinut paljon haltijaksi. Tule herrasi ilojuhlaan!' "Viimeksi tuli se palvelija, joka oli saanut vain yhden talentin, ja sanoi: 'Herra, minä tiesin, että sinä olet ankara mies. Sinä leikkaat sieltä, minne et ole kylvänyt, ja kokoat sieltä, minne et ole siementä viskannut. Minä pelkäsin ja kaivoin talenttisi maahan. Tässä on omasi.' Isäntä vastasi hänelle: 'Sinä kelvoton ja laiska palvelija! Sinä tiesit, että minä leikkaan sieltä, minne en ole kylvänyt, ja kokoan sieltä, minne en ole siementä viskannut. Silloinhan sinun olisi pitänyt viedä minun rahani pankkiin, niin että olisin palatessani saanut omani takaisin korkoineen. - Ottakaa pois hänen talenttinsa ja antakaa se sille, jolla on kymmenen talenttia. Jokaiselle, jolla on, annetaan, ja hän on saava yltäkyllin, mutta jolla ei ole, siltä otetaan pois sekin mitä hänellä on. Heittäkää tuo kelvoton palvelija ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita.'

Matt. 25:31-32. "Kun Ihmisen Poika tulee kirkkaudessaan kaikkien enkeliensä kanssa, hän istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle. Kaikki kansat kootaan hänen eteensä, ja hän erottaa ihmiset toisistaan, niin kuin paimen erottaa lampaat vuohista.

Mark. 13:1-37. Kun Jeesus oli lähdössä temppelistä, sanoi eräs hänen opetuslapsistaan: "Opettaja, katso! Mitkä kivet, mikä rakennus!" Jeesus vastasi: "Katso nyt näitä mahtavia rakennuksia. Kaikki revitään maahan, tänne ei jää kiveä kiven päälle." Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä temppeliä vastapäätä, kyselivät Pietari, Jaakob, Johannes ja Andreas, jotka olivat hänen kanssaan: "Milloin se kaikki tapahtuu? Kerro meille, mikä on merkkinä siitä, että sen toteutuminen on lähellä."

Jeesus alkoi puhua heille: "Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä se olen', ja eksyttävät monia. Kun kuulette taistelun ääniä ja sanomia sodista, älkää pelästykö. Niin täytyy käydä, mutta se ei vielä merkitse loppua. Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, joka puolella on maanjäristyksiä ja tulee nälänhätä. Tämä on synnytystuskien alkua.

"Pitäkää varanne! Teidät viedään oikeuteen ja teitä piestään synagogissa. Maaherrojen ja kuninkaiden eteen te joudutte minun nimeni tähden, todistukseksi heille. Mutta sitä ennen on evankeliumi julistettava kaikille kansoille. Kun teitä viedään luovutettaviksi viranomaisille, älkää etukäteen olko huolissanne siitä mitä puhuisitte. Puhukaa ne sanat, jotka teille tuona hetkenä annetaan. Silloin ette puhu te, vaan Pyhä Henki. "Veli antaa veljensä surmattavaksi, isä lapsensa, ja lapset nousevat vanhempiaan vastaan ja tuottavat heille kuoleman. Kaikki vihaavat teitä minun nimeni tähden, mutta se, joka kestää loppuun asti, pelastuu.

"Kun te näette turmion iljetyksen seisovan paikassa, jossa se ei saisi olla - huomatkoon lukija tämän! - silloin on kaikkien Juudeassa asuvien paettava vuorille. Sen, joka on katolla, ei pidä mennä alas taloonsa mitään hakemaan, eikä sen, joka on pellolla, pidä palata noutamaan viittaansa. Voi niitä, jotka noina päivinä ovat raskaana tai imettävät! Rukoilkaa, ettei se tapahtuisi talvisaikaan, sillä noina päivinä tulee olemaan ahdinko, jollaista ei ole ollut luomakunnan alusta, Jumalan luomistyöstä tähän päivään asti, eikä tule olemaan. Jos Herra ei olisi lyhentänyt sitä aikaa, yksikään ihminen ei säästyisi. Mutta niiden tähden, jotka hän on valinnut, hän on lyhentänyt sen ajan.

"Jos joku sanoo teille: 'Täällä on Messias', tai: 'Katso, Messias on tuolla', älkää uskoko. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät tunnustekoja ja ihmeitä johtaakseen, jos mahdollista, valitut harhaan. Pitäkää siis varanne. Minä olen ennalta ilmoittanut teille kaiken.

"Mutta noina päivinä, tuon ahdingon jälkeen, aurinko pimenee eikä kuu anna valoaan, tähtiä putoaa taivaalta ja taivaiden voimat järkkyvät. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilvien keskellä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan, ja silloin hän lähettää enkelinsä ja kokoaa valitut neljältä ilmansuunnalta, maan ja taivaan ääriä myöten.

"Ottakaa oppia vertauskuvasta, jonka viikunapuu tarjoaa: kun sen oksa virkoaa ja alkaa tulla lehteen, te tiedätte, että kesä on lähellä. Samalla tavoin te nähdessänne tämän tapahtuvan tiedätte, että se aika on lähellä, aivan ovella. Totisesti: tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. Mutta sitä päivää ja hetkeä ei tiedä kukaan, eivät enkelit taivaassa eikä edes Poika, ei kukaan muu kuin Isä. "Pitäkää varanne, olkaa valveilla, sillä te ette tiedä milloin se aika tulee.

Kun mies matkustaa vieraille maille ja talosta lähtiessään antaa kullekin palvelijalle oman tehtävän ja vastuun, niin ovenvartijan hän käskee valvoa. Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, koska talon herra tulee: illalla vai keskiyöllä, kukonlaulun aikaan vai aamun jo valjetessa. Hän tulee äkkiarvaamatta - varokaa siis, ettei hän tapaa teitä nukkumasta. Minkä minä sanon teille, sen sanon kaikille: valvokaa!"

Luuk. 17:20-37. Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne." Opetuslapsilleen hän sanoi: "Tulee aika, jolloin te toivotte näkevänne edes yhden Ihmisen Pojan päivän mutta ette saa nähdä. Teille sanotaan silloin: 'Hän on tuolla', ja: 'Hän on täällä', mutta älkää lähtekö minnekään, älkää juosko perässä. Sillä niin kuin salama välähtää ja valaisee taivaan äärestä ääreen, niin on Ihmisen Poika oleva ilmestymisensä päivänä. Mutta sitä ennen hänen täytyy kärsiä paljon, ja tämä sukupolvi hylkää hänet.

"Niin kuin oli Nooan päivinä, niin on Ihmisen Pojan päivinä oleva. Ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin, ja tulva tuli ja tuhosi heidät kaikki. On oleva niin kuin oli Lootin päivinä. Ihmiset söivät ja joivat, ostivat ja myivät, istuttivat ja rakensivat. Mutta sinä päivänä, jona Loot lähti Sodomasta, taivaasta satoi tulta ja tulikiveä, ja se tuhosi heidät kaikki. "Samoin käy sinä päivänä, jona Ihmisen Poika ilmestyy. Jos sinä päivänä joku on katolla ja hänen tavaransa ovat sisällä talossa, hänen ei pidä mennä alas noutamaan niitä, ja jos joku on pellolla, hänen ei pidä palata kotiin. Muistakaa Lootin vaimoa! Joka yrittää turvata elämänsä, kadottaa sen, mutta joka sen kadottaa, on pelastava sen omakseen. Minä sanon teille: Sinä yönä on kaksi samalla vuoteella: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on yhdessä jauhamassa: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. "Missä, Herra?" kysyivät opetuslapset. Hän sanoi: "Missä on haaska, sinne kokoontuvat korppikotkat."

2. Tess. 2:1-12. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala. Muistattehan, että puhuin teille tästä jo silloin kun olin luonanne. Te tiedätte, mikä häntä vielä pidättää, niin että hän ilmestyy vasta kun hänen hetkensä koittaa. Vääryyden salainen vaikutus on jo olemassa. Sen, joka sitä on vielä pidättämässä, on vain ensin poistuttava tieltä; silloin ilmestyy tuo vääryyden ihminen, jonka Herra Jeesus on surmaava suunsa henkäyksellä ja tuhoava tulemisensa kirkkaudella. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

2. Piet. 3:1-17. Rakkaat ystävät! Tämä on jo toinen kirje, jonka teille kirjoitan. Molemmissa olen herätellyt ja muistuttanut teitä, joiden ajatukset ovat vilpittömiä, pitämään mielessänne pyhien profeettojen ennalta lausumat sanat sekä apostoleilta saamanne Herran ja Vapahtajan käskyn. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: "Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti." Tieten tahtoen he unohtavat, että jo aikojen alussa olivat olemassa taivaat ja maa, jotka Jumalan sana vedestä ja vedellä loi ja jotka se piti koossa. Vedellä ja sanalla sen ajan maailma myös hävitettiin vedenpaisumuksessa. Ja sen saman sanan varassa ovat nykyiset taivaat ja nykyinen maa tulen tuhoa odottamassa. Niitä säilytetään sitä päivää varten, jona tuomio tulee ja jumalattomat tuhotaan. Mutta älkää te, rakkaat ystävät, unohtako tätä: Herralle yksi päivä on kuin tuhat vuotta ja tuhat vuotta kuin yksi päivä. Ei Herra vitkastele täyttäessään lupaustaan, vaikka hän joidenkin mielestä on myöhässä. Päinvastoin: hän on kärsivällinen teitä kohtaan, koska ei halua kenenkään tuhoutuvan vaan tahtoo, että kaikki kääntyisivät. Herran päivä tulee kuin varas. Sinä päivänä taivaat katoavat jylisten, taivaankappaleet palavat ja hajoavat. Silloin paljastuu maa ja kaikki, mitä ihminen on maan päällä saanut aikaan. Koska tämä kaikki näin hajoaa, millaisia onkaan pyhässä elämässä ja hurskaissa teoissa oltava niiden, jotka odottavat Jumalan päivää ja jouduttavat sen tuloa - tuon päivän, joka saa taivaat liekehtien hajoamaan ja taivaankappaleet sulamaan kuumuudesta. Mutta meillä on hänen lupauksensa, ja siihen luottaen me odotamme uusia taivaita ja uutta maata, joissa vanhurskaus vallitsee. Rakkaat ystävät! Kun te tätä kaikkea odotatte, pyrkikää siihen, että Herra aikanaan voisi havaita teidät puhtaiksi ja moitteettomiksi ja teillä olisi rauha. Ja pitäkää sitä pelastuksenanne, että Herra on kärsivällinen. Näinhän myös rakas veljemme Paavali on hänelle annetun viisauden mukaisesti teille kirjoittanut. Samaa hän sanoo kaikissa kirjeissään, joissa puhuu näistä asioista. Niissä tosin on yhtä ja toista vaikeatajuista, mitä tietämättömät ja haihattelevat ihmiset omaksi tuhokseen vääristelevät niin kuin kaikkia muitakin pyhiä kirjoituksia. Kun siis te, rakkaat ystävät, olette ennalta selvillä tästä kaikesta, niin olkaa varuillanne. Älkää antako jumalattomien johtaa itseänne harhaan, niin että putoatte omalta varmalta pohjaltanne.

1. Kor. 15:35-53. Joku ehkä kysyy: "Millä tavoin kuolleet herätetään? Millainen ruumis heillä silloin on?" Mikä järjetön kysymys! Eihän se mitä kylvät tule eläväksi, ellei se ensin kuole. Ja kun kylvät, et kylvä tulevaa kasvia vaan pelkän siemenen, vehnänjyvän tai jonkin muun kasvin siemenen. Mutta Jumala antaa sille sellaisen varren kuin hän on nähnyt hyväksi, jokaiselle siemenelle sellaisen kuin sille kuuluu. Ei kaikkien elollisten ruumis ole samanlainen, vaan ihmisellä on oma ruumiinsa, nelijalkaisilla omansa, linnuilla omansa ja kaloilla omansa. On taivaallisia ja maallisia ruumiita, mutta taivaallisten loisto on aivan toisenlainen kuin maanpäällisten. Auringolla on oma loistonsa, kuulla omansa ja tähdillä omansa, ja toinen tähti loistaa toista kirkkaammin. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista tuli eläväksi tekevä henki. Ensimmäisenä ei siis ole hengellinen vaan ajallinen; vasta sen jälkeen tulee hengellinen. Ensimmäinen ihminen on maallinen, maasta lähtöisin, toinen ihminen on taivaasta. Millainen tuo maallinen ihminen oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

Ilm. 14:14-20. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato. Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan. Rypäleet poljettiin altaassa kaupungin ulkopuolella, ja verta pursui niin, että veri vielä tuhannen kuudensadan stadionmitan päässä ulottui hevosen kuolaimiin asti.

Joel 3:1-4:16. Tämän jälkeen on tapahtuva, että minä vuodatan henkeni kaikkiin ihmisiin. Ja niin teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, nuorukaisenne näkevät näkyjä, vanhuksenne ennusunia. Myös orjiin ja orjattariin minä vuodatan henkeni noina päivinä. Minä annan teidän nähdä merkkejä taivaalla ja maan päällä: verta, tulta ja savupatsaita. Aurinko pimenee, kuu värjäytyy vereen, ennen kuin koittaa Herran päivä, suuri ja pelottava. Mutta jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu. Siionin vuori ja Jerusalem on turvapaikka, niin Herra on luvannut. Ne, jotka Herra kutsuu, ne pelastuvat.

Katsokaa, mitä tulee tapahtumaan! Tuohon aikaan minä käännän Juudan ja Jerusalemin kohtalon. Minä kokoan kaikki kansat Josafatinlaaksoon ja käyn siellä oikeutta niitä vastaan oman maani ja kansani Israelin tähden. Ne hajottivat Israelin muiden kansojen sekaan ja jakoivat minun maani. … Mutta minä kutsun heidät pois sieltä, minne olette heidät myyneet, ja käännän pahat tekonne teitä itseänne vastaan. … Kiirehtikää, kaikki kansat, tulkaa joka suunnalta, kokoontukaa tänne! …

Kansat lähtevät liikkeelle, rientävät Josafatinlaaksoon. Sinne minä asetan istuimeni ja siellä minä tuomitsen kaikki kansat. Lähettäkää sirppi, elo on jo kypsää. Tulkaa polkemaan viinikuurnaa, se on jo täynnä, altaissa viini kuohuu yli reunojen. Suuri on kansojen pahuus. Väkeä tungeksii tuomion laaksossa, sillä lähellä on Herran päivä. Aurinko ja kuu pimenevät, tähtien loiste sammuu. Herra ärjyy Siionista, antaa äänensä kaikua Jerusalemista. Silloin taivas ja maa vapisevat. Mutta Herra on kansansa turva, Israelin vuorilinna.

Jeesuksen toisen tulemisen odotus

Jeesus tulee toisen kerran (kuninkaana). Se on aivan varma asia.

Kaikille kristityillekään ei ole aivan selvää, miksi Jeesuksen Kristuksen pitää tulla kaksi kertaa. Ensin Kristus tuli kärsivänä messiaana sovittaen syntimme ja vasta myöhemmin hän tulee tuomarina ja kuninkaana.

Tämä toinen tuleminen näyttää jakaantuvan erilaisiin tapahtumiin pidemmän jakson kuluessa.

Jukka Norvanto on kirjoittanut kirjan ”Genesis, evankeliumi Mooseksen mukaan”, josta seuraava lainaus;

Miksi Jumala ei voinut vain yksinkertaisesti antaa Aadamille ja Eevalle lankeemusta anteeksi? … Miksi ryhtyä tuhansia vuosia kestävään työhön, kun pelkkä yksinkertainen anteeksianto olisi riittänyt? Ajattelen niin, että täydellistäkään vastausta tuohon kysymykseen ihminen ei pystyisi edes käsittämään. Se puolestaan johtuu siitä, ettemme oikeasti ymmärrä, millainen turmiovalta synti on. Ontuvaa kuvaa käyttääkseni kuvittele suuri ikkunalasi, jonka takaa voit turvallisin mielin ihailla kaunista maisemaa kovallakin pakkasella. Jos sitten joku … rikkoisi lasin, niin auttaisiko asiaa (pelkästään se), että antaisit rikkoneelle teon anteeksi? Lasi on rikki, vaikka mitä sanoisit ja tekisit, ja pakkasella sinun tulisi pian kylmä. Asian kuntoon saamiseksi pitäisi tehdä muutakin kuin päättää antaa anteeksi.

Syntiinlankeemuksessa tapahtui jotakin paljon hirvittävämpää kuin ikkunalasin rikkoontuminen. Jotakin perustavanlaatuista särkyi ihmisessä, eikä vain ihmisessä vaan myös Jumalan ja ihmisen välisessä suhteessa. Pelkkä anteeksiannon sana ei voisi korjata sitä, mikä on särkynyt. …

Samaan aikaan on koko ajan muistettava, että koska Jumala on olemukseltaan ehdottoman pyhä, hän ei voi pettää sanaansa. … Jumalan pyhyyden tähden, myös ilmoitus kuolemasta tulisi toteutumaan, eikä sitä voisi mikään estää.

Timo Eskola on kirjoittanut kirjan ”ateismin sietämätön keveys”, jonka lopusta muutamia lainauksia;

Varhaisista kirkkoisistä lähtien on esiintynyt uskon puolustajia, jotka ovat käyneet aatteellista keskustelua kristinuskon vastustajien kanssa. Heidän keskeisin tehtävänsä on ollut väärinkäsitysten poistamisessa. Sama taitaa koskea (myös) uusateismin väittämiä. Niistä suurin osa on pelkkiä (Raamatusta tehtyjä) virhetulkintoja. …

Raamatun antama vastaus pahan ongelmaan on luonteeltaan sellainen, että filosofinen ajattelu ei hyväksy sitä. …

Raamattuteologian mukaan pahan ongelmaan on toisenlainen ratkaisu. Ihminen on Jumalan luoma. … Hänen ainutlaatuisuuteensa Jumalan kuvana kuuluu kuitenkin mahdollisuus lankeamiseen ja itsekkyyteen. Se on hinta ihmisen vapaudesta. Eläin ei voi langeta tai tehdä syntiä. Mutta kun ihminen lankeaa ja käyttää vapauttaan väärin, kun hän toimii eläimellisesti ja ottaa edun itselleen toisten kustannuksella, hän rikkoo erityisyyttään vastaan. Hän rikkoo suhteensa luojaan. Siksi Jumalan täytyy lankeemuksen jälkeen käydä jollain tavalla oikeutta ihmisen kanssa. …

Raamattuteologian antama vastaus (tähän) on; Jumalan tuomiopäivä kyllä tulee mutta Jumalalla ajatellaan olevan muutakin sanottavaa ihmiselle (kuin vain tuomita tämä). Vaikka Jumala näyttää olevan hiljaa pahuuden edessä, tuolle hiljaisuudelle on olemassa mielekäs peruste. Jumala ei halua kohdata ihmisiä ainoastaan tuomiolla. Hän haluaa osoittaa ihmisille armollista rakkautta. …

Apostoli Paavalin mukaan Jumala tuo kyllä oikeuden kaikille ihmisille. Jumala ei kuitenkaan voinut toteuttaa tuota oikeutta yksinkertaisesti tuomiolla, koska silloin kaikki (ihmiset poikkeuksetta) olisivat tuhoutuneet. Se ei olisi ollut rakkauden mukaista. Sen sijaan hän on osoittanut vanhurskauttaan, koska hän oli ”jättänyt rankaisematta ennen tehdyt synnit jumalallisessa kärsivällisyydessään” (Room. 3:25) ja tuominnut ne kaikki Kristuksessa.

Jumalan viha syntiä kohtaan osui Paavalin mukaan Kristukseen, kun tämä kärsi ihmiskunnan syntien edestä. Näin Kristuksesta tuli syntiuhri ja sijainen meidän puolestamme. Jumalan rangaistus on siten todellista, mutta se ei kohdistu suoraan syntien tekijöihin. Rangaistus siirrettiin koskemaan Jumalan Poikaa. Nyt pahan ongelma näyttäytyy uudessa valossa. Ihmisen pahuuden todellisuutta ei tarvitse kiistää. Se on ihmiskäsityksen väistämätön lähtökohta. Ihminen ei voi osoittautua hyväksi ja oikeudenmukaiseksi, eli teologisin termein sanottuna ei voi saavuttaa omaa vanhurskautta (omilla toimillaan). Siksi Jumala antaa pelastuksen lahjaksi, toisin sanoen ”vanhurskauttaa sen, jolla on usko Jeesukseen” (Room. 3:26). …

Jumalan ”viivyttely” tai ”hiljaisuus” on ollut armon osoitusta. Jumala ei halunnut vain yksinkertaisesti tuomita maailmaa. Hän halusi rakkaudessaan tarjota pelastuksen tälle synnin vallassa elävälle luomisteolleen. Siksi Jumalan piti uhrata oma poikansa syntisten edestä. Kristuksen ristillä tuomio kohtasi syntiä. Hänet tehtiin synniksi meidän edestämme. Hän kantoi koko maailman synnit, kaiken petollisuuden, haureuden ja väkivallan tuoman syyllisyyden. Vain näin Jumala voi toteuttaa oman pelastavan vanhurskautensa, oman pelastavan työnsä. Paavalin mukaan siis uskonvanhurskaus ratkaisee pahan ongelman. Jumala on yhtä aikaa kaikkivaltias ja hyvä. Hän rankaisee pahaa, mutta armahtaa ihmistä, joka olisi ansainnut oikeudenmukaisen tuomion. Toisin sanoen armo vastaa pahan ongelmaan ja tuo sen tilalle anteeksiantamuksen.

Tämä ratkaisu ei ole kristillisen sanoman kokonaisuudessa edes outo, vaan pikemminkin sen keskipisteessä. … Armo ei ole erossa sovituksesta, vaan perustuu siihen. Syntinen ei myöskään jää tietämättömäksi armahduksesta, vaan riemuitsee siitä, kun evankeliumi vapauttaa hänet.

... Jumala on hiljaa vain siksi, että hän kärsii ihmisen pahuutta voidakseen armahtaa heitä. Lopullinen päätös pahuudelle on tulossa, mutta sitä ennen tässä kärsimyksen maailmassa vallitsee armon aika. Muuta puolustelua kristinuskolle ei tarvitse tässä kysymyksessä antaa. Kirkko tyytyy julistamaan tätä sanomaa ja odottaa rauhallisesti, minkälaisen vastakaiun se synnyttää.

(Tällainen) käsitys Jumalasta … on ristiriidassa ihmisten luontaisten näkemysten ja suurissa maailmanuskonnoissa esiintyvien jumalakäsitysten kanssa. Jumaluus mielletään yleensä ensisijaisesti suuren taivaallisen olennon mahtavuuden ja majesteettisuuden kautta. Jumala on kaikkivaltias tuomari. Näitä piirteitä on kyllä myös Raamatun jumalakuvassa, mutta käsitys Raamatun Jumalasta on huomattavasti laajempi. Jumaluus käsitetään Uudessa testamentissa ennen kaikkea inkarnaation (ihmiseksi tulon) ja alentumisen kautta. Jumala inkarnoituu ihmisten joukkoon ja ottaa kantaakseen langenneen ihmisyyden taakan. Tässä tyhjentymisessä Kristus antautuu ihmisten vihan kohteeksi, ruoskittavaksi ja kidutettavaksi kuolemaan asti.

Siksi Raamatun käsitys Jumalasta on kätkettynä luontaisen jumalakäsityksen vastakohtaan. Vanhassa testamentissa jo profeetta Jesaja kuvaa messiaanista hahmoa näin: ”tuskin häntä enää ihmiseksi tunsi, niin kammottavasti hänet oli runneltu” (52:14). … kristillinen julistus pitää varsin varmana, että ihmisten ensimmäinen reaktio evankeliumin kohtaamiseen on vieroksunta. …

Ihmisen luontaisen päättelyn mukaan jumalallinen olento rakastaa käytännössä vain sellaista kohdetta, joka on hyvä, kaunis tai muuten rakastettava. Juuri näistä syistä useimmat ihmiset rakastavat toisia ihmisiä. … Ollakseen rakastettava ihmisen täytyy osoittautua luotettavaksi ja uskolliseksi. Raamatun käsitys Jumalan rakkaudesta on täysin ristiriidassa tämän vaatimuksen kanssa.

Kristillisen evankeliumin mukaan Jumala rakastaa vihollisiaan. … Oikeudenmukaisuus ja rakkaus eivät enää evankeliumissa ole kriteereitä armon saamiselle. Sen sijaan armo kohdistuu nimenomaan pahoihin ja uskottomiin ihmisiin. ”Jumala osoittaa rakkautensa meitä kohtaan siinä, että Kristus kuoli meidän puolestamme, kun vielä olimme syntisiä” (Room. 5:8). …

Historiaa katsoen näyttää ilmeiseltä, että ihmisen pahuutta pitävät kurissa vain Raamatun sanoma ja kristillinen perinne, ja nekin vaihtelevalla menestyksellä. Erityisesti ne maat, joissa on pyritty toteuttamaan ateistista kulttuuria, ovat tunnettuja väkivaltaisesta toiminnasta. Myös valistuneet länsimaat ovat hankkineet rikkautensa toisia riistämällä. … Kristinuskosta määrätietoisesti irtautuva yhteiskunta tuottaa väkivaltaa ja eriarvoisuutta.

Mitä Vanhassa testamentissa on Jeesuksen toisesta tulemisesta sanottu?

Monessa kohtaa Raamattua Herra lupaa sekä anteeksiantoa että oikeuden toteutumista. Sitä varten Herra neuvoo nöyrille tien, jonka välityksellä voi välttyä rangaistukselta. Tämä tie on Kristus Jeesus.

Ps. 25:8-12. Hyvä ja oikeamielinen on Herra, hän neuvoo syntisille tien. Hän hankkii sorretuille oikeuden, hän opettaa köyhille tiensä. Herran tie on hyvä, hän on uskollinen niille, jotka pitävät hänen liittonsa ja lakinsa. Herra, nimesi kunnian tähden anna anteeksi suuret syntini. Se, joka Herraa pelkää, oppii valitsemaan oikean tien.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

2. Kor. 5:10. Meidän kaikkien on tultava Kristuksen tuomioistuimen eteen, jotta kukin saisi sen mukaan, mitä ajallisessa elämässään on tehnyt, hyvää tai pahaa.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Psalmissa 17 on mielestäni viittaus siihen, kun Jeesus tulee hakemaan uskovan seurakunnan luokseen. Suomenkielinen raamatunkäännös on häivyttänyt yhteyden.

Ps. 17:15. Minä saan nähdä sinun (Jumalan) kasvosi, sillä minä olen viaton. Kun herään unesta, sinun läsnäolosi ravitsee minut.

Ps. 17:15 (ed.käännös). Mutta minä saan nähdä sinun kasvosi vanhurskaudessa, herätessäni ravita itseni sinun muotosi katselemisella.

Iso Raamatun tietosanakirja kääntää jakeen lopun muodossa; … ”olen tyytyväinen herätessäni kaltaisenasi.”

Syväntö kääntää jakeenalkutekstistä; ”Mutta minä saan nähdä sinun kasvosi vanhurskaudessa ja olen autuas, kun herään sinun kaltaisenasi.”

Apostolit Paavali ja Johannes sanovat tämän asian seuraavalla tavalla;

1. Kor. 15:51-52. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

1. Joh. 3:2. Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on.

Herran riemuvuosi ja Herran koston päivä

Vanhassa testamentissa ei aina ole erotettu Jeesuksen kahta tulemista toisistaan. Esim. Jesaja mainitsee ne samassa lauseessa peräjälkeen.

Jes. 61:1-2. Herran henki on minun ylläni, sillä hän on voidellut minut. Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, parantamaan ne, joiden mieli on murtunut, julistamaan vangituille vapautusta ja kahlituille kahleitten kirpoamista, julistamaan Herran riemuvuotta, päivää, jona Jumalamme antaa palkan (ed.käännös; meidän Jumalamme kostonpäivää) …

Jeesus, ensimmäisessä tulemisessaan, syntyessään ihmiseksi, erottaa ne kuitenkin toisistaan sanomalla että hän tuli ihmiseksi syntyessään toteuttamaan riemuvuoden, eli vapauttamaan ihmiset.

Luuk. 4:16-21. Jeesus tuli Nasaretiin, missä hän oli kasvanut, ja meni sapattina tapansa mukaan synagogaan. Hän nousi lukemaan, ja hänelle ojennettiin profeetta Jesajan kirja. Hän avasi kirjakäärön ja löysi sen kohdan, jossa sanotaan: - Herran henki on minun ylläni, sillä hän on voidellut minut. Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, julistamaan vangituille vapautusta ja sokeille näkönsä saamista, päästämään sorretut vapauteen ja julistamaan Herran riemuvuotta.

Hän kääri kirjan kokoon, antoi sen avustajalle ja istuutui. Kaikki, jotka synagogassa olivat, katsoivat tarkkaavasti häneen. Hän alkoi puhua heille: "Tänään, teidän kuultenne, on tämä kirjoitus käynyt toteen."

Profeetta Sakarja kertoo ensin Jeesuksen nöyryydestä kun Jeesus ratsastaa aasilla Jerusalemiin ja sitten samassa yhteydessä Jeesuksen suuresta vallasta.

Sak. 9:9-10. Iloitse, tytär Siion! Riemuitse, tytär Jerusalem! Katso, kuninkaasi tulee. Vanhurskas ja voittoisa hän on, hän on nöyrä, hän ratsastaa aasilla, aasi on hänen kuninkaallinen ratsunsa. Hän tuhoaa sotavaunut Efraimista ja hevoset Jerusalemista, sotajouset hän lyö rikki. Hän julistaa kansoille rauhaa, hänen valtansa ulottuu merestä mereen, Eufratista maan ääriin asti.

Profeetta Malakia sanoi, että ennen Herran päivän tulemista, joka on tuomion päivä Herran toisessa tulemisessa, profeetta Elia tulee ensin ja vielä silloin Jumala (ensimmäisen kerran tullessaan) ei tule tuomarina.

Mal. 3:13-24. Te puhutte uskaliaasti minua vastaan, sanoo Herra. "Miten me olemme puhuneet sinua vastaan?" te kysytte. Olette sanoneet näin: "Turha on palvella Jumalaa. Mitä hyötyä on siitä, että noudatamme hänen käskyjään, palvelemme Herraa Sebaotia ja kuljemme murhe kasvoillamme? Me näemme, kuinka röyhkeät ovat onnellisia, kuinka he menestyvät vaikka ovat tehneet pahaa. He saavat elää, vaikka ovat koetelleet Jumalan kärsivällisyyttä."

Mutta kun ne, jotka Herraa pelkäävät, puhuvat kaikesta tästä, Herra kuulee, mitä he sanovat. Kaikki kirjoitetaan muistiin hänen edessään. Se koituu iloksi niille, jotka kunnioittavat häntä ja pelkäävät hänen nimeään. - Sinä päivänä, jonka minä määrään, he jälleen ovat minun oma kansani, sanoo Herra Sebaot. - Ja minä olen hyvä heitä kohtaan, niin kuin isä on hyvä pojalleen, joka tottelee häntä. Te näette jälleen eron vanhurskaan ja jumalattoman välillä. Te näette, kuka on palvellut Jumalaa ja kuka ei ole häntä palvellut.

Katso, se päivä tulee liekehtivänä kuin tulinen uuni. Kaikki röyhkeät ja pahantekijät ovat silloin oljenkorsia. Se päivä tulee ja sytyttää ne liekkiin - sanoo Herra Sebaot - eikä niistä jää jäljelle juurta eikä vartta. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla. Te astutte ulos, hypitte riemusta kuin vasikat laitumella. Sinä päivänä, jonka minä määrään, te poljette jumalattomat maahan, tallaatte heidät tomuksi, sanoo Herra Sebaot.

Pitäkää mielessänne palvelijani Mooseksen laki, jonka annoin hänelle Horebilla: käskyt ja säädökset, jotka annoin koko Israelille. Kuulkaa! Ennen kuin tulee Herran päivä, suuri ja pelottava, minä lähetän teille profeetta Elian. Hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja lasten sydämet isien puoleen. Silloin en tuomitse maata perikatoon, kun tulen.

Jeesus sanoi itse, että hänen edellään kulkenut Johannes Kastaja oli tämä Elia.

Matt. 11:13-14. Kaikki profeetat ja laki ovat Johannekseen asti olleet ennustusta, ja uskokaa tai älkää, juuri hän on Elia, jonka oli määrä tulla.

Kerran, Jumalan määräämänä päivänä, Jeesus kuitenkin tulee tuomitsemaan ne, joille hänen tarjoamansa vapautus ei kelpaa.

Ap. t. 17:31. Hän (Jumala) on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Jes. 62:11-63:6. Maailman ääriin saakka Herra on kuuluttanut: - Sanokaa tytär Siionille: Katso, sinun pelastajasi saapuu, hän kuljettaa mukanaan työnsä palkkaa, johdattaa niitä, jotka on omikseen hankkinut. Heitä kutsutaan nimellä Pyhä kansa, Herran lunastamat, ja sinua nimellä Kaivattu kaupunki, Kaupunki, jota ei hylätä.

Kuka on tuo, joka tulee Edomista, joka tulee Bosrasta, kirkkaanpunaisessa puvussa, tuo, joka astuu tietään voimaa uhkuen komeassa asussaan? Minä se olen, oikeuden julistaja, suuri pelastaja. - Miksi on pukusi punainen, vaatteesi kuin viinikuurnan polkijan? - Minä poljin kuurnallisen rypäleitä, poljin yksin, kansojen joukosta ei ketään tullut avukseni. Ja niin minä vihassani poljin ne kaikki ja kiivaudessani tallasin ne, niin että niiden mehu roiskui puvulleni ja tahri kaikki vaatteeni. Sillä koston päivää vaati minun sydämeni, kansani lunastamisen vuosi oli tullut. Minä katselin ympärilleni, mutta ei ollut yhtään auttajaa. Minä ihmettelin, ettei ketään tullut tuekseni. Vain oman käsivarteni voima minua auttoi, vain oma kiivauteni minua vahvisti. Niin minä poljin kansat vihassani, murskasin ne kiivaudessani ja annoin mehun valua maahan.

Nykyisen armonajan lopussa näyttäisi tapahtuvan mm. seuraavia asioita;

Evankeliumia julistetaan kaikille kansoille.

Matt. 24:14. Tämä valtakunnan evankeliumi julistetaan kaikkialle maailmaan, kaikille kansoille todistukseksi, ja sitten tulee loppu.

Ilm. 14:6-7. Minä näin taas uuden enkelin (lähettiläs, sanansaattaja, voisi kuvata jopa radiolähetystä), joka lensi korkealla taivaan laella. Hänen tehtävänään oli julistaa ikuinen evankeliumi maan asukkaille, kaikille kansoille, heimoille, kielille ja maille. Hän kuulutti kovalla äänellä: "Pelätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia - hänen tuomionsa aika on tullut! Kumartakaa häntä, joka on luonut taivaan, maan ja meren ja vesien lähteet."

Jumala erottaa vääryyden valinneet hyvistä lähettämällä eksytyksen, jonka pahat näyttäisivät hyväksyvän. Ne jotka riippuvat kiinni Jumalan sanassa, eivät eksy.

Matt. 24:24. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan.

2. Tess. 2:9-12. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

Kristityt joutuvat ahtaalle.

Matt. 24:9-13. "Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan ja kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu.

Ilm. 13:5-10. Pedolle annettiin suu, joka herjaa ja puhuu suuria sanoja, ja se sai tämän vallan neljänkymmenenkahden kuukauden ajaksi. Niin se avasi suunsa ja alkoi herjata Jumalaa. Se herjasi hänen nimeään ja hänen asuinsijaansa ja niitä, jotka asuvat taivaassa. Sille annettiin myös lupa käydä taisteluun pyhiä vastaan ja voittaa heidät, ja niin sen valtaan annettiin kaikki heimot, kansat, kielet ja maat. Kaikki maan asukkaat kumartavat sitä - kaikki ne, joiden nimi ei maailman luomisesta alkaen ole ollut kirjoitettuna teurastetun Karitsan elämänkirjaan. Jolla on korvat, se kuulkoon: - Kenen osana on vankeus, se joutuu vankeuteen, kenen osana on kaatua miekkaan, se kaatuu miekkaan. Nyt kysytään pyhiltä kestävyyttä ja uskoa.

Pahat kootaan erilaisiksi kimpuiksi, ryhmittymiksi. Näitä ryhmittymiä voisivat olla esim. tieteen kaikkivoipaisuuteen uskovat, ahneuden valinneet, naisen ja miehen erilaisuuden hylkäävät ym. Tämä näyttää jopa tapahtuvan vihreän ”vallankumouksen” alla (vertaa ilmestyskirjan neljäs hevonen, joka on vihreä väriltään).

Matt. 13:30. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.

Ennen Jeesuksen toista tulemista hänen tulemisensa asetetaan kyseenalaiseksi.

2. Piet. 3:3-4. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: "Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti."

Suuri osa kristikunnasta myös luopuu Jumalan sanasta, Raamatusta, ennen Jeesuksen toista tulemista.

2. Tess. 2:1-4. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala.

Ensin näyttäisi tapahtuvan Jumalan lapsien eli uskovien kristittyjen poisotto maan päältä. Sen jälkeen maan päälle jääneiden ihmisten keskuudessa näyttäisi tapahtuvan Jumalan tuomiot (joiden aikana kuitenkin olisi vielä mahdollista pelastua).

Ilm. 14:14-19. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato.

Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan.

Kristusta odottavien poisotto, ”tempaus” esiintyy Raamatussa mm. seuraavissa kohdissa;

Jesaja 57:1 ”menehtyy” sanalla on Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan alkukielessä seuraavia merkityksiä; tuhoutua, hukkua, joutua harhaan, joutua kadoksiin, menettää rohkeus, tulla pois temmatuksi. Edellinen käännös on uudempaa käännöstä parempi. Raamatun kääntäjät eivät ole nähneet yhteyttä uskovien ylösottoon eli tempaukseen.

Jes. 57:1. Vanhurskas menehtyy, eikä kukaan siitä piittaa, hurskaat otetaan pois, eikä se ketään liikuta. Pahan mahti pyyhkäisee vanhurskaan pois.

Jes. 57:1 (ed.käännös). Vanhurskas hukkuu (tulee pois temmatuksi), eikä kukaan pane sitä sydämelleen, hurskaat miehet otetaan pois kenenkään siitä välittämättä, sillä vanhurskas otetaan pois pahuutta näkemästä.

Syväntö kääntää ao. kohdan; ”Vanhurskas katoaa …” ja liittää näin ao. kohdan tempaukseen.

Apostoli Paavalin mukaan;

1. Kor. 15:51-52. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

Jeesus on itse sanonut;

Matt. 24:39-42. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee.

Luuk. 17:34-36. Minä sanon teille: Sinä yönä on kaksi samalla vuoteella: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on yhdessä jauhamassa: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään.

Lopuksi;

Älä anna kenenkään pelotella itseäsi sillä, että Herramme Jeesus Kristus on tulossa. Se ei ole meille Kristuksen sovintoveren suojassa oleville pelon vaan riemun ja ilon päivä. (2. Tess. 2:1-4.)

Rakasta edelleenkin lähimmäistäsi, että hänkin pelastuisi.

Ps. 69:7. Herrani, Herra Sebaot! Älköön minun takiani joutuko häpeään kukaan, joka odottaa sinua. Israelin Jumala! Älköön minun takiani joutuko pilkattavaksi kukaan, joka etsii sinua.

1. Piet. 4:16-19. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? - Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen! Sen tähden ne, jotka joutuvat kärsimään, jos niin on Jumalan tahto, antakoot elämänsä uskollisen Luojan haltuun ja tehkööt edelleen sitä, mikä on hyvää.

Jeesuksen toinen tuleminen

Kristusta odottavien poisotto, ”tempaus” esiintyy Raamatussa mm. seuraavissa kohdissa;

Jesaja 57:1, jossa ”menehtyy” sanalla on alkukielessä seuraavia merkityksiä (Iso Raamatun tietosanakirja); tuhoutua, hukkua, joutua harhaan, joutua kadoksiin, menettää rohkeus, tulla pois temmatuksi. Vuoden 1933/38 käännös on tässä kohdin uudempaa käännöstä paljon parempi. Raamatun kääntäjät eivät ole nähneet yhteyttä uskovien ylösottoon eli tempaukseen.

Jes. 57:1 (edellinen käännös). Vanhurskas hukkuu (tulee pois temmatuksi), eikä kukaan pane sitä sydämelleen, hurskaat miehet otetaan pois kenenkään siitä välittämättä, sillä vanhurskas otetaan pois pahuutta näkemästä.

Syväntö kääntää ao. kohdan; ”Vanhurskas katoaa …” ja liittää näin ao. kohdan tempaukseen.

Apostoli Paavalin mukaan;

1. Kor. 15:51-52. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

Jeesus on itse sanonut;

Matt. 24:39-42. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee.

Luuk. 17:34-36. Minä sanon teille: Sinä yönä on kaksi samalla vuoteella: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on yhdessä jauhamassa: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään.

Nykyisen armonajan lopussa, ennen Jeesuksen toista tulemista, näyttäisi Raamatun mukaan tapahtuvan mm. seuraavia asioita;

Evankeliumia julistetaan kaikille kansoille.

Matt. 24:14. Tämä valtakunnan evankeliumi julistetaan kaikkialle maailmaan, kaikille kansoille todistukseksi, ja sitten tulee loppu.

Ilm. 14:6-7. Minä näin taas uuden enkelin (lähettiläs, sananviejä, Kristuksesta kertova radiolähetys), joka lensi korkealla taivaan laella. Hänen tehtävänään oli julistaa ikuinen evankeliumi maan asukkaille, kaikille kansoille, heimoille, kielille ja maille. Hän kuulutti kovalla äänellä: "Pelätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia - hänen tuomionsa aika on tullut! Kumartakaa häntä, joka on luonut taivaan, maan ja meren ja vesien lähteet."

Lopun aikana (lopun aika alkoi Jeesuksen Kristuksen ensimmäisestä tulemisesta) pyhyys ja pahuus kehittyvät maailmassa rinnakkain, kumpikin omaan suuntaansa. Tämä erkanemistahti kiihtyy, mitä lähemmäksi lopun ajan päätöstä tulemme. Jumala jopa itse vauhdittaa tätä erkanemista. Ne jotka eivät rakasta / valitse totuudekseen Jumalan sanaa joko ovat jo petettyjä tai sitten he joutuvat kaikki saatanan pettämiksi. Tämä kannattaa ottaa vakavasti sillä se on ikuisen elämän ja ikuisen kuoleman kysymys. Oman elämänsä valvomista on mm. se, kun;

pyrkii itse elämään Raamatun sanan mukaan siten, ettei jätä siitä itselleen epämieluisia kohtia pois,

tuo omat syntinsä Jeesuksen sovintoveren alle heti kun ne huomaa ja pyrkii tekemään niistä parannusta. Ja kun huomaa, ettei oma voima riitä parannuksen tekemiseen, pyytää Jeesusta Kristusta vaikuttamaan sekä tahtomisen että tekemisen (Fil. 2:12-13).

2. Tim. 4:3-5. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja. Mutta pysy sinä järkevänä kaikissa tilanteissa, kestä vaivat, julista evankeliumia ja hoida virkasi tehtävät.

Ilm. 22:11. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä.

Matt. 13:24-30 ja 36-40. Jeesus esitti heille toisen vertauksen taivasten valtakunnasta: ”Mies kylvi peltoonsa hyvää siementä. Mutta kun kaikki nukkuivat, hänen vihamiehensä tuli, kylvi vehnän sekaan rikkaviljaa ja meni pois. Kun vilja nousi oraalle ja alkoi tehdä tähkää, rikkaviljakin tuli näkyviin. Työmiehet menivät silloin isäntänsä luo ja sanoivat hänelle: ’Herra, etkö sinä kylvänyt peltoosi hyvää siementä? Mistä siihen on tullut rikkaviljaa?’ Isäntä sanoi heille: ’Se on vihamieheni työtä.’ Miehet kysyivät silloin häneltä: ’Tahdotko, että menemme kitkemään sen pois?’ ’En’, hän vastasi, ’te voitte rikkaviljaa kootessanne nyhtää sen mukana vehnääkin. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.’

(Jeesus selitti rikkaviljavertauksen) … ”Mies, joka kylvi hyvää siementä, on Ihmisen Poika. Pelto on maailma. Hyvä siemen tarkoittaa niitä, jotka kuuluvat taivasten valtakuntaan, rikkavilja niitä, jotka ovat Paholaisen vallassa. Paholainen, joka kylvi rikkaviljaa, on Saatana, elonkorjuu on maailman loppu, ja korjuumiehet ovat enkeleitä. Niin kuin rikkavilja kootaan ja hävitetään polttamalla, niin tapahtuu maailman lopussa.

2. Piet. 3:3-4. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: ”Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti.”

Juud. 1:17-25. Rakkaat ystävät! Muistakaa te, mitä Herramme Jeesuksen Kristuksen apostolit ovat ennalta puhuneet. Hehän sanoivat teille, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka elävät jumalattomien himojensa vallassa. Nämä luokittelevat ihmisiä, vaikka itse ovat ajatuksiltaan maallisia, Henkeä vailla. Rakkaat ystävät, rakentakaa te edelleen elämäänne pyhimmän uskonne perustalle, Pyhässä Hengessä rukoillen. Pysykää Jumalan rakkaudessa ja odottakaa, että Herramme Jeesus Kristus armossaan johtaa meidät iankaikkiseen elämään. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta. Hänen, jolla on voima varjella teidät lankeamasta ja riemun vallitessa asettaa teidät tahrattomina kirkkautensa eteen, ainoan Jumalan, hänen, joka on pelastanut meidät Jeesuksen Kristuksen, meidän Herramme kautta, hänen on kirkkaus, korkeus, voima ja valta, ennen aikojen alkua, nyt ja ikuisesti. Aamen.

2. Tess. 2:7-12. Vääryyden salainen vaikutus on jo olemassa. Sen, joka sitä on vielä pidättämässä, on vain ensin poistuttava tieltä; silloin ilmestyy tuo vääryyden ihminen, jonka Herra Jeesus on surmaava suunsa henkäyksellä ja tuhoava tulemisensa kirkkaudella. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

Luuk. 21:7-8. Jotkut kysyivät: "Opettaja, milloin tämä kaikki tapahtuu? Mikä on merkkinä siitä, että se aika on tulossa?" Jeesus sanoi: "Varokaa, ettei teitä johdeta harhaan. …

Luuk. 21:34-36. Pysykää valveilla! Pitäkää varanne, etteivät juopottelu ja päihtymys tai jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa. Sitä päivää ei vältä yksikään, joka maan päällä elää. Pysykää siis alati valveilla ja rukoilkaa itsellenne voimaa, jotta selviäisitte kaikesta siitä, mikä on tapahtuva, ja kestäisitte Ihmisen Pojan edessä."

Matt. 24:24-25. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan. Tämän minä (Jeesus) olen teille nyt ennalta ilmoittanut.

Fil. 2:12-13. Siksi, rakkaat ystävät, niin kuin olette aina totelleet minua, kun olen ollut luonanne, totelkaa vielä enemmän nyt, kun olen poissa: tehkää peläten ja vavisten työtä pelastuaksenne. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

Jumalan Pyhä Henki kyllä pitää huolen valvovasta kristitystä, niin että hän pysyy Jeesuksen Kristuksen sovintoveren suojassa ja ettei harhaoppi saa häntä valtaansa. Tosin sielunvihollinen on todella kavala silloin, kun hän esiintyy valkeuden lähettiläänä. Esimerkiksi hengellisessä laulussa, jossa pyydetään rakkauden sadetta, ei mainita sitä tahoa, jolta rakkautta pyydetään. Joten laulu sopii hyvin vaikka rakkauden jumalattaren Afroditen palvontaan. Tällainen epäselvä julistus on Raamatun sanan vastaista (2 Kor. 1:17-19, Matt. 5:37 edellinen käännös, 1 Kor. 14:8-9).

2 Kor. 1:17-19. … Sanonko: "Kyllä, kyllä", kun tarkoitan: "Ei, ei"? Jumala voi todistaa, etten sano teille sekä: "Kyllä", että: "Ei." Eihän myöskään Jeesus Kristus, Jumalan Poika, jota minä, Silvanus ja Timoteus olemme teille julistaneet, tullut ollakseen sekä "kyllä" että "ei", vaan hänessä toteutui "kyllä".

Matt. 5:37 (edellinen käännös). vaan olkoon teidän puheenne: 'On, on', tahi: 'ei, ei'. Mitä siihen lisätään, se on pahasta.

1 Kor. 14:8-9. Ja jos sotatorvesta lähtee epäselvä ääni, kuka valmistautuu taisteluun? Sama koskee teitäkin: ellette puhu selvää kieltä, kuinka teidän puhettanne voidaan ymmärtää? Sananne haihtuvat taivaan tuuliin.

Suuri osa kristikunnasta luopuu Jumalan sanan noudattamisesta sellaisena, kuin mitä se on Raamattuun kirjoitettu, ennen Jeesuksen toista tulemista. Luopuessaan Jumalan sanasta, Raamatusta, he luopuvat Kristuksesta, joka on Jumalan Sana ja näin ollen he hylkäävät myös ainoan pelastustiensä Jumalan luokse.

2. Tess. 2:1-4. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala.

Luuk. 18:7-8. Tottahan sitten Jumala hankkii oikeuden valituilleen, jotka päivin ja öin huutavat häntä avuksi. Hänkö viivyttäisi apuaan? Minä (Jeesus) sanon teille: hän hankkii heille oikeuden viipymättä. Mutta kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä?"

Fil. 3:17-21. Noudattakaa minun (Paavalin) antamaani esimerkkiä, veljet, ja ottakaa oppia niistä, jotka elävät meidän tavallamme. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita. Mutta me olemme taivaan kansalaisia, ja taivaasta me odotamme pelastajaksi Herraa Jeesusta Kristusta. Hän muuttaa meidän ruumiimme tästä alennustilasta oman kirkastuneen ruumiinsa kaltaiseksi voimallaan, jolla hän kykenee alistamaan valtaansa kaiken.

Jumala tekee eron myös seurakunnan sisällä erottamalla vääryyden valinneet (Raamatun sanan noudattamisesta luopuneet) muista lähettämällä eksytyksen, jonka suuri osa seurakunnan sisällä olevista kristityistäkin näyttäisi hyväksyvän. Vain se joka ottaa koko Jumalan sanan Raamatussa todesta ja riippuu kiinni siinä Kristuksessa joka verellään on sovittanut hänenkin syntinsä, ei eksy.

Kristikunnassa on keskusteltu siitä, mikä ja millainen tämä eksytys on. Seuraavia on mm. esitetty;

Luonnonvalintaan perustuva kehitysoppi, koska se mitätöi Jumalan tarpeellisuuden luojana. Lisäksi luonnonvalinta mitätöi Raamatun Jumalan sanana tuomalla maailman rakennusaineeksi Jumalan sanan sijaan epäkelpojen tappamisen ja kuoleman.

Liberaaliteologia, joka kieltää Jeesuksen neitseestäsyntymisen, synnin kadottavan voiman ja Jeesuksen Kristuksen ristinsovituksen tarpeellisuuden.

Rakkaudellinen sananjulistus, joka ei kehota ihmisiä parannukseen. Nämä julistajat kyllä sanovat rakastavansa Jeesusta mutta eivät sellaisena, millaisena jumalan sana hänet ilmoittaa. He hylkäävät heitä velvoittavan Raamatun ohjeen julistaa Jeesuksen Kristuksen nimessä parannusta ja syntien anteeksiantamista (Luuk. 24:47, Apt. 17:30, 1 Joh. 2:3-4). Tämä on mielestäni kaikkein vaarallisin eksytys, koska se eksyttää Kristukseen uskovatkin puhumalla kyllä totuutta mutta jättämällä juuri pelastukseen vievän puolen totuudesta kertomatta. Nämä julistajat eivät rakasta sitä Totuutta, joka pelastaisi ihmiset heidän synneistään (2 Tess. 2:10).

Matt. 24:24. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan.

2 Tess. 2:9-12. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden.

2 Kor. 6:6-7. Mielemme on puhdas, meillä on tietoa, kärsivällisyyttä ja ystävällisyyttä, meillä on Pyhä Henki, vilpitön rakkaus, totuuden sana ja Jumalan voima. Aseinamme ovat vanhurskauden miekka ja kilpi.

Joh. 17:17. Pyhitä heidät totuudellasi. Sinun (Jumalan) sanasi on totuus.

Luuk. 24:47. ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen (Jeesuksen Kristuksen) nimessään saarnattava parannusta ja syntien anteeksiantamista.

Apt. 17:30. "Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen.

1 Joh. 2:3-4. Siitä me tiedämme tuntevamme hänet, että pidämme hänen käskynsä. Joka sanoo tuntevansa hänet mutta ei pidä hänen käskyjään, on valehtelija, eikä totuus ole hänessä.

2 Kor. 11:3-4. Pelkään kuitenkin, että niin kuin käärme kavalasti petti Eevan, teidän mielenne turmeltuu ettekä te enää ole vilpittömiä ja puhtaita suhteessanne Kristukseen. Jos joku tulee luoksenne ja julistaa toista Jeesusta kuin me olemme julistaneet, jos te saatte jonkin toisen hengen kuin sen, jonka olette jo saaneet, tai toisen evankeliumin kuin sen, jonka olette jo ottaneet vastaan, niin sellaista te kyllä hyvin siedätte.

Kristityt joutuvat ahtaalle. Silloin kristittyjä ”seulotaan” siten, että nimikristityt ja puolisydämiset kristityt itse erottautuvat omiksi ryhmikseen. He eivät halua pysyä siinä siinä seurassa, jossa julistetaan, että syntisen on tehtävä parannus. Ne kahden tien kulkijat, joita seurakunnassa on, joutuvat vainotuiksi jouduttuaan valitsemaan puolensa.

Matt. 24:9-13. "Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan ja kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu.

Ilm. 13:5-10. Pedolle annettiin suu, joka herjaa ja puhuu suuria sanoja, ja se sai tämän vallan neljänkymmenenkahden kuukauden ajaksi. Niin se avasi suunsa ja alkoi herjata Jumalaa. Se herjasi hänen nimeään ja hänen asuinsijaansa ja niitä, jotka asuvat taivaassa. Sille annettiin myös lupa käydä taisteluun pyhiä vastaan ja voittaa heidät, ja niin sen valtaan annettiin kaikki heimot, kansat, kielet ja maat. Kaikki maan asukkaat kumartavat sitä - kaikki ne, joiden nimi ei maailman luomisesta alkaen ole ollut kirjoitettuna teurastetun Karitsan elämänkirjaan. Jolla on korvat, se kuulkoon: - Kenen osana on vankeus, se joutuu vankeuteen, kenen osana on kaatua miekkaan, se kaatuu miekkaan. Nyt kysytään pyhiltä kestävyyttä ja uskoa.

1 Piet. 4:16-19. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? - Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen! Sen tähden ne, jotka joutuvat kärsimään, jos niin on Jumalan tahto, antakoot elämänsä uskollisen Luojan haltuun ja tehkööt edelleen sitä, mikä on hyvää.

Ne ihmiset, jotka hylkäävät sen Kristuksen, josta Raamattu kertoo, kootaan erilaisiksi kimpuiksi, ryhmittymiksi. Näitä ryhmittymiä voisivat olla esim. tieteen kaikkivoipaisuuteen uskovat, ahneuden valinneet, naisen ja miehen erilaisuuden hylkäävät ym. Nämä eivät halua tehdä parannusta synneistään vaan perustelevat syntielämänsä tarpeellisuutta tarkoitushakuisesti ihmisjärjen mukaisilla mutta Raamatun sanan vastaisilla asioilla. Tämä näyttää jopa tapahtuvan vihreän ”vallankumouksen” alla (vertaa ilmestyskirjan neljäs hevonen, joka on vihreä väriltään).

Matt. 13:30. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.

1 Kor. 6:9-11. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta.

Ennen Jeesuksen toista tulemista hänen tulemisensa asetetaan laajalti kristikunnassa kyseenalaiseksi.

Yksi syy tähän voisi olla se, että ne jotka odottavat Kristuksen paluuta ennen vaivanaikaa, pettyvät häneen, kun hän ei vielä silloin ole tullutkaan. Todellinen syy kuitenkin on se, että tällaisella kristityllä on ollut harhakuva, että hän välttyy lopunajan (tai jopa vanhuusajan) vaikeuksilta, jos vain uskoo tarpeeksi tai tekee tarpeeksi hyvää. Hän pyrkii ikään kuin omilla ansioillaan varmistamaan Jumalalta hyvän tulevaisuuden. Jumala ei ole luvannut säästää omiaan vainolta, sairauksilta, vanhuuden heikkoudelta eikä ahdistukselta, niin kuin menestysteologit väittävät, vaan Jumala on luvannut pitää huolta omistaan nimenomaan ahdistuksien keskellä.

2. Piet. 3:3-4. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: "Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti."

Joh. 16:33. Olen (Jeesus) puhunut teille (opetuslapsille) tämän, jotta teillä olisi minussa rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

1 Piet. 5:10-11. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen.

Ilm. 13:7-10. Sille (pedolle) annettiin myös lupa käydä taisteluun pyhiä vastaan ja voittaa heidät, ja niin sen valtaan annettiin kaikki heimot, kansat, kielet ja maat. Kaikki maan asukkaat kumartavat sitä - kaikki ne, joiden nimi ei maailman luomisesta alkaen ole ollut kirjoitettuna teurastetun Karitsan elämänkirjaan. Jolla on korvat, se kuulkoon: Kenen osana on vankeus, se joutuu vankeuteen, kenen osana on kaatua miekkaan, se kaatuu miekkaan. Nyt kysytään pyhiltä kestävyyttä ja uskoa.

Ensin näyttäisi tapahtuvan Jumalan lapsien eli Kristuksen sovintovereen omien syntiensä puolesta uskovien kristittyjen, poisotto maan päältä (tempaus). Sen jälkeen maan päälle jääneiden ihmisten keskuudessa näyttäisivät tapahtuvan Jumalan lopulliset tuomiot (joiden aikanakin vielä olisi mahdollista pelastua).

Ilm. 14:14-19. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato.

Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan.

Ilm. 9:20-21. Loput ihmiset, ne jotka eivät kuolleet näihin vitsauksiin, eivät kuitenkaan lakanneet palvomasta kättensä töitä. He kumarsivat yhä pahoja henkiä ja kullasta, hopeasta, pronssista, kivestä ja puusta tekemiään jumalankuvia, jotka eivät voi nähdä, eivät kuulla eivätkä kävellä. He eivät kääntyneet, he eivät luopuneet murhatöistään eivätkä taioistaan, eivät siveettömästä elämästä eivätkä varastamisesta.

Ilm. 16:8-9. Neljäs enkeli tyhjensi maljansa aurinkoon, ja aurinko sai vallan korventaa ihmisiä tulellaan. Ihmiset paahtuivat kovassa helteessä mutta herjasivat Jumalaa, jonka vallassa nämä vitsaukset olivat. He eivät kääntyneet, eivät antaneet kunniaa Jumalalle.

Joku voisi kysyä, että miten Jumala valitsee ne, jotka temmataan. Jokainen yksittäinen ihminen on valinnut osansa jo täällä armon ajassa eläessään. Se temmataan, jolla on Jumalan Pyhä Henki. Se jää jäljelle, jolla ei ole Jumalan Pyhää Henkeä. Hän, joka on pyytänyt Kristusta sydämeensä ja joka tuo omat syntinsä Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alle sitä mukaa kuin hän niitä huomaa, on uudestisyntynyt Pyhästä Hengestä. Hänelle on käynyt niin kuin kävi toiselle niistä ryöväreistä jotka ristiinnaulittiin yhdessä Jeesuksen kanssa, sille joka tunnusti syntinsä Jeesukselle ja pyysi tätä muistamaan itseään.

Luuk. 23:39-43. Toinen ristillä riippuvista pahantekijöistä herjasi hänkin Jeesusta. Hän sanoi: "Etkö sinä ole Messias? Pelasta nyt itsesi ja meidät!" Mutta toinen moitti häntä: "Etkö edes sinä pelkää Jumalaa, vaikka kärsit samaa rangaistusta? Mehän olemme ansainneet tuomiomme, meitä rangaistaan tekojemme mukaan, mutta tämä mies ei ole tehnyt mitään pahaa." Ja hän sanoi: "Jeesus, muista minua, kun tulet valtakuntaasi." Jeesus vastasi: "Totisesti: jo tänään olet minun kanssani paratiisissa."

Milloin Jeesus sitten tulee noutamaan omansa pois eli milloin tempaus tapahtuu? Kukaan ei sitä tiedä koska Jumala ei ole sitä ilmoittanut. Sen hetken lähestymistä voidaan kuitenkin tarkkailla Jumalan Raamatussa kertomien merkkien perusteella. Tärkeää ei ole tietää Kristuksen takaisintulon aikaa, vaan valvoa että itse olemme valmiina, että olemme pysyneet päivittäisessä vaelluksessamme Kristuksen sovintoveren suojissa.

Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. … "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä päivää ettekä hetkeä.

Matt. 24:50. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen herransa tulee

1 Tess. 5:1-6. Aikamääristä teille ei tarvitse kirjoittaa, veljet, sillä te tiedätte itse aivan hyvin, että Herran päivä tulee kuin varas yöllä. Juuri kun ihmiset sanovat: "Kaikki on hyvin, ei mitään hätää", tuho kohtaa heidät äkkiarvaamatta niin kuin synnytyspoltot raskaana olevan naisen, eivätkä he pääse pakoon. Mutta te, ystävät, ette elä pimeydessä, eikä tuo päivä pääse yllättämään teitä kuin varas. Te kaikki olette valon ja päivän lapsia. Me emme kuulu yölle emmekä pimeydelle. Emme siis saa nukkua niin kuin muut, vaan meidän on valvottava ja pysyttävä raittiina.

Matt. 24:29-39. "Mutta kohta noiden päivien ahdingon jälkeen … taivaalle ilmestyy Ihmisen Pojan merkki. Kaikki maan sukukunnat puhkeavat valituksiin, kun näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Suuren torven soidessa hän lähettää enkelinsä neljälle ilmansuunnalle kokoamaan kaikkialta, maan kaikista ääristä ne, jotka hän on valinnut. "Ottakaa oppia vertauskuvasta, jonka viikunapuu tarjoaa: kun sen oksa virkoaa ja alkaa tulla lehteen, te tiedätte, että kesä on lähellä. Samalla tavoin te kaiken tämän nähdessänne tiedätte, että se aika on lähellä, aivan ovella. Totisesti: tämä sukupolvi (syntyperä, suku, sukukunta, sukupolvi) ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. "Mutta sitä päivää ja hetkeä ei tiedä kukaan, eivät taivaan enkelit eikä edes Poika, sen tietää vain Isä. Niin kuin kävi Nooan päivinä, niin on käyvä silloinkin, kun Ihmisen Poika tulee. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee.

Miten meidän tulee suhtautua lopun ajan tapahtumiin? Meidän ei tarvitse pelätä, sillä Kristus on luvannut olla omiensa kanssa silloinkin. Ei ole kiellettyä pelätä vaikka se turhaa onkin, mutta pelko kannattaa hyödyntää siten, että lukee enemmän Raamattua ja rukoilee enemmän. Toisin sanoen, tulee pelätä ja kunnioittaa enemmän Jumalaa kuin ihmisiä ja lopunajan tapahtumia.

Sen sijaan niiden, jotka eivät ole tuoneet syntejään Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alle, tulisikin olla peloissaan. Mutta kuinka he voisivat pelätä Jumalaa ja tehdä parannusta synneistään, jos heille eivät synnistä puhu edes ne, joille Jumala on sen tehtävän antanut.

Luuk. 21:28. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."

Jaak. 1:2. Veljeni, pitäkää pelkkänä ilona niitä monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte.

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

Apt. 17:30-31. "Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen. Hän on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Jeesus kertoi vertauksen 10 morsiusneidosta, jotka kaikki odottivat sulhasta tulevaksi, ja jotka kaikki nukahtivat. Kun sulhanen sitten tuli, vain viidellä oli öljyä astioissaan, kaikkien lampuista se oli loppunut. Vertauksen ymmärtää kun tietää, että öljy on Pyhän Hengen vertauskuva, astia kuvaa ihmistä, sulhanen on Jeesus Kristus.

Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. Oli kymmenen morsiusneitoa, jotka ottivat lamppunsa ja lähtivät sulhasta vastaan. Viisi heistä oli tyhmää ja viisi viisasta. Tyhmät ottivat lamppunsa mutta eivät varanneet mukaansa öljyä. Viisaat sitä vastoin ottivat lampun lisäksi mukaansa öljyastian. Kun sulhanen viipyi, heitä kaikkia alkoi väsyttää ja he nukahtivat. Mutta keskellä yötä kuului huuto: 'Ylkä tulee! Menkää häntä vastaan!' Silloin kaikki morsiusneidot heräsivät ja panivat lamppunsa kuntoon. Tyhmät sanoivat viisaille: 'Antakaa meille vähän öljyä, meidän lamppumme sammuvat.' Mutta viisaat vastasivat: 'Emme me voi, ei se riitä meille kaikille. Menkää ostamaan kauppiailta.' Mutta kun he olivat ostamassa öljyä, sulhanen tuli. Ne, jotka olivat valmiit, menivät hänen kanssaan häätaloon, ja ovi suljettiin. Jonkin ajan kuluttua toisetkin saapuivat sinne ja huusivat: 'Herra, Herra, avaa meille!' Mutta hän vastasi: 'Totisesti, minä en tunne teitä.' "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä päivää ettekä hetkeä.

Joh. 9:4. Nyt, kun vielä on päivä, meidän on tehtävä niitä tekoja, joita lähettäjäni meiltä odottaa. Tulee yö, eikä silloin kukaan kykene tekemään työtä.

”Pitäkää varanne, ettei Jeesuksen takaisintulon päivä yllätä teitä niin kuin ansa” sanotaan evankeliumitekstissä (Luuk. 21:34-35). Jos me olemme hyväksyneet kohdallemme Jeesuksen meille tarjoaman pelastuksen, meille käy niin kuin niille viidelle morsiusneidolle, joilla oli öljyä astioissaan. Päivä kyllä yllätti heidät mutta ei ansana. He pääsivät hääjuhlaan.

Luuk. 21:34-36. "Pitäkää varanne, etteivät juopottelu ja päihtymys tai jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa. Sitä päivää ei vältä yksikään, joka maan päällä elää. Pysykää siis alati valveilla ja rukoilkaa itsellenne voimaa, jotta selviäisitte kaikesta siitä, mikä on tapahtuva, ja kestäisitte Ihmisen Pojan edessä."

Lopuksi;

Herramme Jeesus Kristus on tulossa noutamaan omansa kotiin Isän Jumalan luokse. Se ei ole meille Kristuksen sovintoveren suojassa oleville pelon vaan riemun ja ilon päivä.

Ilm. 22:12-14. "Minä (Jeesus) tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan. Minä olen A ja O, ensimmäinen ja viimeinen, alku ja loppu. "Autuaita ne, jotka pesevät vaatteensa: he pääsevät syömään elämän puusta ja saavat mennä porteista sisälle kaupunkiin.

Kristuksen paluuta odotellessa kannattaa valvoa omaa vaellustaan että olisi valmiina, kun hän tulee. Kristuksen sovintoveren turviin menemistä ei kannata viivytellä, sillä Raamatun mukaan ”pelastuksen päivä on nyt” (2 Kor. 6:2).

Periaatteessa Jeesus voisi tulla takaisin milloin tahansa sillä evankeliumia julistetaan parhaillaan kaikille kansoille radiolähetysten avulla ja muutkin Raamatun ilmoittamat asiat ovat joko jo tapahtuneet tai alkaneet tapahtua. Toisaalta Jeesuksen takaisintulo voi vielä viipyäkin vaikka kuinka monta vuotta. Mutta jos Jeesuksen takaisintulo viipyy, se viipyy siksi, että mahdollisimman moni vielä pelastuisi (2 Piet. 3:8-9).

Jaak. 1:22-25. Toteuttakaa (Raamatun) sana tekoina, älkää pelkästään kuunnelko sitä - älkää pettäkö itseänne. Se, joka kuulee (Raamatun) sanan mutta ei tee sen mukaan, on kuin mies, joka kuvastimesta katselee omien kasvojensa piirteitä. Hän kyllä tarkastelee itseään, mutta poistuttuaan hän unohtaa saman tien, millainen on. Mutta se, joka kiinnittää katseensa vapauden täydelliseen lakiin ja jää sen ääreen, ei unohda kuulemaansa vaan tekee sen mukaisesti, ja kerran hän on saava kiitoksen siitä mitä tekee.

Jaak. 1:27. Puhdasta, Jumalan ja Isän silmissä tahratonta palvelusta on huolehtia orvoista ja leskistä, kun he ovat ahdingossa, ja varjella itsensä niin, ettei maailma saastuta.

Ps. 69:7. Herrani, Herra Sebaot! Älköön minun takiani joutuko häpeään kukaan, joka odottaa sinua. Israelin Jumala! Älköön minun takiani joutuko pilkattavaksi kukaan, joka etsii sinua.

2 Kor. 6:2. Hänhän sanoo: Oikealla hetkellä olen kuullut sinua, pelastuksen päivänä olen tuonut sinulle avun. Juuri nyt on oikea hetki, juuri nyt on pelastuksen päivä.

2 Piet. 3:8-9. Mutta älkää te, rakkaat ystävät, unohtako tätä: Herralle yksi päivä on kuin tuhat vuotta ja tuhat vuotta kuin yksi päivä. Ei Herra vitkastele täyttäessään lupaustaan, vaikka hän joidenkin mielestä on myöhässä. Päinvastoin: hän on kärsivällinen teitä kohtaan, koska ei halua kenenkään tuhoutuvan vaan tahtoo, että kaikki kääntyisivät.

Rakasta edelleenkin lähimmäistäsi, että hänkin pelastuisi ja välttyisi tulevalta tuomiolta.

Suomi ja lopun ajat

Suomalaisetkin elävät parhaillaan lopun aikaa, sillä;

Lopun ajat alkoivat Jeesuksesta ja ovat kestäneet jo 2000 vuotta.

Se, mitä Raamatussa on kerrottu tapahtuvan lopun ajan päätöksessä, toteutuu parhaillaan silmiemme edessä myös Suomessa. Tästä on jo 145 vuotta sitten G. H. Pember profetoinut osuvasti. (Sinisellä sulkeissa oleva on minun kommentointiani);

Englantilainen teologi G. H. Pember kirjoitti vuonna 1876 kirjan Earth's Earliest Ages (Maan aikaisimmat aikakaudet), jossa hän Raamatun valossa antaa profeetallisesti kuvauksen ajasta ennen Herran tulemusta. Pember kirjoittaa seitsemän suurta syytä vedenpaisumusta edeltäneelle luopumukselle, jotka hän näki alkavan tapahtua jo tuolloin (omana aikanaan): "Sillä niin kuin oli Nooan päivinä, niin on Ihmisen Pojan tulemus oleva." Matt. 24:37.

1.	Taipumus palvoa Jumalaa vain Luojana ja Hyväntekijänä, mutta ei armoliiton Jumalana, joka käsittelee tuhoon säädetyt uskottomat ja joka valmistaa lunastuksen heille. Kristus lunastajana kielletään.

(Suomessa kuulee onneksi vielä sellaistakin julistusta, jossa aito rakkaus Jumalaan ja lähimmäisiin saa julistajan puhumaan myös kadotuksesta ja Jumalasta tuomarina. Se on vielä merkkinä siitä, ettei Jumala ole lopullisesti hylännyt Suomea ja meitä suomalaisia.)

2.	Kohtuuton naissukupuolen korostus ja avioliiton peruslain hylkääminen. Naissukupuoli liikkuu uudelle alueelle ja enemmän vallitsevaan asemaan. Avioliitto löysentyy ja avoimesti vaaditaan, että avioside tulisi olla sopimus vain niin pitkäksi aikaa kuin sopimuksen osapuolet tahtovat.

(Tämä käytäntö alkaa yleistyä kristittyjen nimellä kulkevien keskuudessa myös Suomessa. Se on suoraa seurausta siitä, ettemme me miehet ole ottaneet tosissamme Raamatun sanaa, kuten; "olkoon johtaja niin kuin se, joka palvelee", Luuk. 22:25-27.)

Luuk. 22:24-27. Opetuslasten kesken syntyi myös kiistaa siitä, ketä heistä olisi pidettävä suurimpana. Silloin Jeesus sanoi heille: Kuninkaat hallitsevat herroina kansojaan, ja vallanpitäjät vaativat, että heitä kutsutaan hyväntekijöiksi. Niin ei saa olla teidän keskuudessanne. Joka teidän joukossanne on suurin, se olkoon kuin nuorin, ja joka on johtaja, olkoon kuin palvelija. Kumpi on suurempi, se, joka on aterialla, vai se, joka palvelee häntä? Eikö se, joka on aterialla? Mutta minä olen teidän keskellänne niin kuin se, joka palvelee.

3.	Nopea kehitys ja monien laitteiden keksiminen, joiden kautta syntiinlankeemuksen kirous lievenee. Jumala unohdetaan. Huolettomat ihmiset asettuvat nauttimaan mukavuuksista tuona ylellisenä aikakautena. He sokeutuvat kaikelle puheelle tulevasta maailmasta.

(Raamatussa kerrottu syntiinlankeemus on kielletty yleisesti ja sen tilalle on otettu kehitysopin nimellä kulkeva, jatkuvasti muotoaan muuttuva tarina. Merkittävä osa Suomen tunnustavista kristityistä ei kuitenkaan ole mennyt tähän oppiin mukaan, kiitos Raamatun sanan ja muutaman henkilön, jotka pitävät esillä totuutta luomisesta.
Nykyisin monissa saarnoissa ja profetioissa luvataan rikkautta, menestystä, vaikutusvaltaa ja ruumiillista terveyttä, eli kaikkea sitä, mitä maallistunut kirkossa kävijä haluaakin ja jota myös maailman ruhtinas lupaa saadakseen kristityt unohtamaan sen tosiasian, että he ensisijaisesti tarvitsevat Kristuksen ristin sovitusta.)

Sananl. 30:8-9. … älä anna köyhyyttä, älä rikkauttakaan. Anna ruokaa sen verran kuin tarvitsen. Jos saan kovin paljon, saatan kieltää Jumalan ja kysyä mielessäni: "Mikä on Herra?" …

2. Tim.4:3-4. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja.

4.	Liitto seurakunnan ja maailman välillä saa ne sulautumaan yhteen. Jotkut noudattavat gnostilaista oppia, joka antaa vapauden tehdä mitä haluaa. Raamattuun suhtaudutaan kuin tavalliseen kirjallisuuteen sen sijaan että se tunnustettaisiin Hänen Sanakseen. Hänen, joka tulee tuomitsemaan eläviä ja kuolleita sen mukaan mitä Raamattuun on kirjoitettu.

(Seurakuntien johtajat Suomessakin lisäävät maailman mielen mukaista toimintaa saadakseen väkimäärän kirkoissa lisääntymään. Jumala vetää ihmisiä Poikansa puoleen kuitenkin vain siellä, missä sanaa ristiinnaulitusta Jeesuksesta saarnataan aidosti.)

5.	Kun ihmiset lisääntyvät, heidän luottamuksensa omaan kuviteltuun voimaansa kasvaa, jolloin he tekevät pelotta jumalattomia tekoja. Suuret organisaatiot, joita ei enää sido yhden kansan rajat, enteilevät toista Baabelin kapinaa.

(Tämä on näkynyt selkeästi Suomessakin, kun esim. vanhustenhoito on kunnissa ulkoistettu ylikansallisille yhtiöille, joiden ainoita tavoitteita on tuottaa voittoa kasvottomille omistajilleen.)

6.	Eenokin ja Nooan saarnojen hylkääminen, joiden varoitukset tulivat kuolemantuomioksi maailmalle.
Aluksi monet tulevat vakuuttuneeksi ja heräävät, mutta kun eivät näe merkkejä ennustetusta kostosta, he menettävät pelkonsa ja heistä tulee pilkkaajia. Uskottomuus ja taikausko valtaavat kristikunnan maita. Evankeliumin hylkääminen johtaa vääjäämättä kristikunnan paatumiseen.

(Raamatun henkilöitä pidetään maallistuneessa Suomessa satuhenkilöinä. Tämä on hyvin pitkälti seurausta nykypäivän ateistis-filosofisesta kouluopetuksesta. Lopunajan saarnaajat, jollainen minä en toivottavasti ole, saavat ehkä ihmiset pelottelulla heräämään hetkeksi, mutta pelko katoaa kun Jumalan tuomiot viipyvät. Oikea jumalanpelko tulee ainoastaan sellaisen synnintunnon kautta joka vie hakemaan turvaa Jeesuksen sovintoverestä. Ja oikean synnintunnon voi herättää vain Jumalan Sana, Jeesus Kristus.)

7.	Ilmavallan hallitsijan olentojen kanssakäyminen ihmisten kanssa. Ei ole enää mahdollista kieltää luopumuksen henkistä luonnetta, joka leviää maailmassa nopeasti. Yliluonnollinen viettelee palvelijansa ja pitää heidät otteessaan jatkuvasti toistuvilla ihmenäytöksillä. Epäuskoiset, jotka aluksi etsivät perusteita yliluonnollisen kieltämiseen, antautuvat täysin noiden uusien ihmeiden papeille kohdattuaan yliluonnollisen.

(Tämä ei mielestäni vielä täysin ole todellisuutta Suomessa. Saatanan taktiikkana on vielä kätkeytyä, jolloin hänen on helpompaa saada ihmiset uskomaan siihen, ettei Jumalaakaan muka olisi olemassa. Jos ihminen alkaa kiinnostua henkisyydestä, saatana ohjaa kiinnostuksen vieraisiin uskontoihin, joissa hänen hallitsemansa henkivallat ovat palvonnan kohteena. Mikäli ihminen kuitenkin löytää kristinuskon, saatana pyrkii ohjaamaan hänet harhaoppeihin kuten menestysteologiaan, että hän joko Jumalaan pettyneenä luopuisi tai menestyneenä jatkaisi mammona-jumalan palvomista. Ne, jotka eivät luovu Kristuksesta, saatana pyrkii ohjaamaan sellaisten julistajien luo, jotka saarnaavat toista Kristusta, elämään voimassa ja ihmeistä, joille ristiinnaulittu Jeesus päivittäisenä syntien sovittajana on tarpeeton.)

Olen selannut netistä löytyviä, Suomea koskevia profetioita ja todennut ne monilta osin huuhaaksi. Joku profetoi jotain ja joku toinen vastakkaisella tavalla kumoten edellisen. Ja joku viitsii vielä julkaista niitä. Jotkin profetiat vaativat kyllä parannuksen tekoakin mutta väärällä tavalla. "Jos ette tee, niin …" "Jollei löydy tarvittavaa määrää rukoilijoita, niin …" Näissä profetioissa yritetään saada ihminen löytämään "voima" parannukseen omasta itsestä tai samanmielisten porukasta eikä kääntymään Jumalan armon puoleen omat ja yhteiskunnan synnit tunnustaen.

Sekin surettaa, että pieleen menneet profetiat vähin äänin häipyvät nettiblokeista, kun ennustettua ei tapahdukaan. Varsinkin ne joissa ennustetaan jollain päivämäärällä jotain tapahtuvaksi. Ne kannattaisi jättää paikoilleen varoituksen sanan kanssa, että tätä profeettana esiintyvää henkilöä älkää enää uskoko.

Tämä on oikeastaan jopa odotettavaa, sillä saatana saa harhaan johtamansa ihmiset suoltamaan profetioita unistaan ja omasta sydämestään, jotta aidot profetiat hukkuisivat tähän profetiapaljouteen. Aito profetian lahja ei ole Jumalan myöntämä kunnianosoitus profeetalle, vaan rasite, jolla palvelutehtävän kautta Jumala saa kunnian.

Profeetan ensisijainen tehtävä ei ole kertoa tulevia, vaikka sitäkin todella tapahtuu, vaan palauttaa harhautuneet takaisin Jumalan Sanan luo, Raamatun kokonaisvaltaisen ilmoituksen piiriin.

Niiden Suomea koskevien profetioiden valossa, joista osa on jo tapahtunut mutta osa odottaa vielä tapahtumistaan, odottaisin tapahtuvaksi seuraavaa;

Suomen osalta on profetioita, että kolme kertaa vihollisen miekka osuu Suomeen (joista kaksi on jo tapahtunut) ja kolmannella kerralla miekka pistetään kahvaa myöten. Tämä kolmas kerta odottaa vielä tapahtumistaan. Se tapahtunee, kun "Pohjoisen kuningas" katkaisee Suomen kahtia matkallaan Ruotsin ja Norjan pohjoisosiin. Yksikään ulkopuolinen maa tai liittoutuma ei silloin tule Suomen avuksi. Tämä tapahtuu ilmeisesti vähän ennen ilmestyskirjassa kerrottua Googin sotaa. Pohjolan onnistuneen valtauksen jälkeen tämä Pohjoisen kuningas yrittää vallata liittolaistensa kanssa Lähi-idän. Pohjoisen kuningas on joukkoineen Israelissa, kun sanomat pohjoisesta ja idästä pelästyttävät hänet. Pohjoisen kuningas joukkoineen ja liittolaisineen tuhoutuu Israelin vuorille.

Suomea koskevissa profetioissa on kerrottu, että kolmannella kerralla Suomen vihollisen miekka särkyy. Tässä on liittymäkohta ilmestyskirjan sanomaan. Tässä vaiheessa ilmeisesti alkaa kolmas maailmansota, jossa kolmasosa maailman ihmisistä kuolee.

Pohjoisen kuninkaan toimien seurauksena Euroopan Unioni tulee hylkäämään Suomen, joten Suomi saa takaisin itselleen sen lainsäädäntövallan, jonka se vastoin Suomen perustuslakia kansanäänestyksellä luovutti EU:lle. Nähtäväksi sitten jää, meneekö Suomikin mukaan kannattamaan maailmansodan jälkeen syntyvää petovaltioliittoa, joka jossain vaiheessa alkaa vainota niitä, jotka eivät kannata pedon mielipiteitä.

Tässä vaiheessa Suomessa mahdollisesti koetaan myös herätystä, koska vaikeat ajat ovat aina saaneet ihmisiä kääntymään Herran puoleen. Nähtäväksi tällöinkin jää, kuinka moni kuitenkin ihastuu, ristiinnaulitun Jeesuksen sijaan, siihen maailmansodan jälkeen ilmestyvään karismaattiseen johtajaan joka saa maailman asiat hetkeksi raiteilleen.

Seuraavana joitakin profetioita;

Villen (Viljami Raudaskoski) vielä toteutumattomat ennustukset.

Tämä oli siis kerrottu talvisotamme [1939-40] alkupuolella. Lapin hävitystä [1944-45] koskevan ennustuksen paikkansapitävyys suorastaan hämmästyttää, samoin maininta ”uudesta sähköstä” aikana, jolloin tavallinen kuolevainen ei tiennyt atomivoimasta ja sen tarjoamista mahdollisuuksista mitään.

Ville profetoi jatkosodan jälkeen tulevan muutaman vuosikymmenen rauhan ajan, jolloin nopeassa tahdissa jälleenrakennetaan sodan aiheuttamat tuhot.

Sen jälkeen alkaa uusi sota, jota hän ei enää näe, mutta hänen lapsensa näkisivät.

”Vielä se Venäjä tulee Suomeen eikä sille sitten voi mitään”.

Villen ennustuksen mukaan uusi suursota alkaa vielä 2. maailmansodan nähneen sukupolven aikana Israelista ja Egyptistä ja se vetää mukaansa koko maapallon ja on monin verroin tuhoisampi kuin edelliset sodat. Sota alkaa siitä, kun Venäjä häviää sisäisen kapinan, kun kansa nousee hallitusta vastaan. Siellä alkaa suuri nälkä ja hengen nälkä. Venäjän pääherrat joutuvat hakemaan turvapaikkaa Suomesta. Venäjän osavaltiot itsenäistyvät kaikki.

Sota on oleva lyhyt mutta ankara, ja sitä lieventää se, että se käydään kylmänä aikana. Sodasta ei selviä yksikään Euroopan valtio voittajana, vaan kaikki häviävät. Isot vallat tappelevat saaliin päältä.

Sodan loppu on lähellä, kun joukot – kenen, sitä ei ennustaja osannut sanoa – nousevat maihin Porin seutuvilla. Siellä käydään ankaria taisteluja, ja pellonojatkin täyttyvät kaatuneitten verestä.

Tämä ankara sota päättyy, kun ”keltainen vaara” tulee Eurooppaan idästä. Ville tarkoitti tällä kiinalaisten, joidenkin lähteiden mukaan islaminuskoisten työntymistä Eurooppaan.

Sodan aikana käytetään jotain uutta tuhoasetta [ennustus siis vuonna 1939, ennen atomipommia], joka tekee hirvittävää jälkeä.

Synkkien sota- ja tuhonäkymien jälkeen Vilhelmi ennusti ihmiskunnalle tuhannen vuoden rauhan aikaa, joka on onnekkain mitä koskaan on koettu. Tuolloin ihmiset elävät keskenään sovussa ja saavat maapallon entistä ehompaan kukoistukseen.

Onnellisuuden yhtenä lähteenä on tuolloin ”uusi sähkö”, jolloin tulitikkulaatikon kokoisella ainemäärällä pystytään lämmittämään ja antamaan voimaa kokonaisille kaupungeille. Onko tämä viittaus ydinvoimaan vai vielä edistyneenpään tekniikkaan, jää arvoitukseksi. Talvisodan alkupuolella ei Suomen syrjäkylillä kuitenkaan tiedetty ydinvoimastakaan vielä mitään.

Viljami Raudaskosken profetiat ovat pääosin pitäneet tähän asti paikkansa. Vain joissakin yksityiskohdissa asiat ovat menneet toisin. Villen mukaan kolmas maailmansota alkaisi Israelista ja Egyptistä ilmeisesti samaan aikaan kun Venäjällä osavaltiot nousisivat kapinaan. Tällöin Suomikin vapautuisi Venäjän miehityksestä.

Tuomaksen vuonna 2019 näkemä näky Suomesta

Vihollinen oli kahlehtinut kaksin kahlein Suomi-neidon. Toisia kahleita piti hallussaan Yhdysvallat ja toisia EU. Suomi-neito pyysi apua idänmieheltä päästäkseen vapaaksi kahleista. Idän mies suostui, mutta sillä avulla oli hintansa. Suomi-neito suostui vaatimuksiin. Ensin irtosi Yhdysvaltain kahle ja idänmies otti Itä-Suomen. Sitten irtosi Brysselin kahle, kun Suomi erosi EU:sta ja idänmies otti pohjoisen Suomen. Sitten oli Suomi-neito kuin piikana kontallaan pesemässä idänmiehen lattiaa. …

Idänmies pakeni Moskovaan, ja sen valta-alue kutistui ja kuin sammui olemattomaksi.

Joonan vuonna 2019 näkemä näky Suomen tuomiosta

Minulle näytettiin kahta mustiin pukeutunutta miestä ja Suomen karttaa. Miehet kertoivat, että he ovat mitanneet Euroopan maat. Viimeisenä on Suomi nimensä Finland mukaan.

Kun kysyin, mitä se tarkoittaa, niin paikalle tuli keskiaikaisesti pukeutunut sotilas, jonka kädessä oli isokokoinen miekka. Sotilas katsoi minua ja ojensi samalla sirppiä, josta valui veri. Sanoin, etten huolisi tuota sirppiä. Siihen sotilas: ”Se ei ole sinun, vaan Venäjältä tullut sirppi, joka käy Suomen viljapeltoihin ja sen maaperään. Maa on tullut saastutetuksi ja kansojen tuomiot alkavat.”
Samassa kaksi tuomion enkeliä pitivät neuvottelua, kunnes Herran sotajoukkojen enkeli ilmestyi ja sanoi: ”Vielä pidätän vähän aikaa.” Ja hän kielsi näitä enkeleitä lähtemästä liikkeelle. ”Öljyyn ette saa koskea ettekä viiniin ettekä ehtoollisleipään.” Kun tiedustelin, mitä tällä tarkoitetaan, vastattiin: ”Siihen aika on rajattu. Myös herätyksen aika, joka on lyhyt.”
Sitten näin mustan hevosen. jonka selässä oli tuo keskiaikaisesti puettu sotilas, joka nosti miekan ylös ja alkoi huutaa: ”Maa, maa, maa, Suomenmaa, tämä miekka lyödään upoksiin asti.”
”Ei vielä”, kielsi enkeli. ”Kaikella on aikansa, mutta pian.”

Tämän jälkeen Joona näki näyn suomalaisista ministereistä ja poliitikoista mutta jätän sen pois.

Suomen muotoinen salama

Vantaalainen henkilö kuvasi maanantaiyönä 24.8.2020 Suomen muotoisen salaman. Salama iskee idästä Ilomantsin kohdalta Suomeen. Ilta-Sanomat uutisoi sen. Job. 33:14 ed. käännös. Sillä Jumala puhuu tavalla ja puhuu toisella; sitä vain ei huomata. Luuk. 21:10-11. Ja hän (Jeesus) jatkoi: "Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, ja joka puolella on suuria maanjäristyksiä, nälänhätää ja ruttotauteja. Kauhistuttavia asioita tapahtuu, ja taivaalla näkyy suuria ennusmerkkejä.

Kannattaa huomioida, että Suomea koskevat profetiat eivät ole Raamattuun verrattavaa Jumalan sanaa, joten ne tulee jättää omaan arvoonsa.

Oma rukoukseni on jo pitkään ollut: "Älä Jumala hylkää Suomea. Tee ennemmin mitä tahansa, että me suomalaiset ottaisimme kansana sinun Sanasi vakavasti."

Luotan siihen, että Jumala tekeekin jotain. Ilmeisesti sellaista, joka tekee todella kipeää. Sellaista, joka koskee kipeästi myös meitä uskovan nimellä kulkevia.

<h2>T19 Lopunajat - Ilmestyskirja</h2>

Viimeiset ajat - Sama Jeesus - Danielin ja Johanneksen näkemänä

Olen kerännyt Raamatusta kaikki ne kohdat, jotka mielestäni liittyvät lopun aikoihin. Pyrin asettamaan ne järjestykseen käyttäen ilmestyskirjaa runkona. Sivuja tuli yli 30. Olen jaotellut kirjoituksen sopiviin osiin. Tämän ensimmäisen osan selvä yhteinen tekijä on Jeesus Kristus. Jeesuksen ihmisen kaltaisena näkivät sekä Daniel Vanhassa testamentissa että Johannes Uudessa testamentissa.

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös (Tällä kirkkaan sinisellä värillä oleva on omaa kommentointiani, mustalla oleva on ilmestyskirjan tekstiä ja tummansinisellä värillä oleva on Raamatun muuta tekstiä.)

Sama Jeesus Danielin ja Johanneksen näkemänä

(Viimeiset ajat / aikojen loppu alkoivat Raamatun mukaan Jeesuksesta. Lopun ajan päätöksellä tarkoitetaan viimeisten aikojen viimeisiä vuosia, useimmiten 7 viimeisintä vuotta ennen 1000 vuotta kestävän aikakauden alkua. Nämä 7 vuotta tulevat Danielin ennustuksesta, jossa yksi vuosiviikko eli 7 vuotta, on jäänyt käyttämättä.)

Hepr. 1:1-2. Monet kerrat ja monin tavoin Jumala muinoin puhui isillemme profeettojen suulla, mutta näinä viimeisinä aikoina hän on puhunut meille Pojassaan, jonka hän on pannut kaiken perilliseksi ja jonka välityksellä hän myös on luonut maailmat. (Vanhan testamentin profeetat ovat ennustaneet paljon sellaisia lopun ajan päätökseen liittyviä asioita, jotka eivät vielä ole tapahtuneet. Jeesus itse, kuten myös monet Uuden testamentin kirjoittajat ovat myös puhuneet näistä asioista.)

1. Piet. 1:20. Hänet (Jeesus Kristus) oli valittu jo ennen maailman perustamista, ja nyt aikojen lopulla hänet on tuotu julki teitä varten. (Jeesus syntyi ihmiseksi tarkoituksenaan kuolla sijaisuhrina meidän syntiemme vuoksi.)

Dan. 8:19. Hän (miehen kaltainen) sanoi (Tässä on kyseessä Jeesus ennen ihmiseksi syntymistään. Ilmestyskirjassa Johannes näki saman "ihmisen kaltaisen" henkilön.): "Katso, minä teen sinulle (Danielille) tiettäväksi, mitä on tapahtuva vihan ajan lopussa (ilmestyskirjan 7 vihan maljaa), sillä näky koskee lopun aikaa.

(Danielille ilmoitettiin maailman tuleva historia Danielin ajasta, noin 600–500 eKr. maailman loppuun ja Jumalan valtakunnan ilmestymiseen asti. Jerusalemin temppeli tuhottiin v. 586 eKr. ja uusi temppeli rakennettiin ja vihittiin käyttöön v. 515 eKr. Tässäkin mielessä toteutui kirjaimellisesti se 70 vuoden pakkosiirtolaisuusaika, jonka Herra oli profeetta Jeremian kautta ilmoittanut Dan. 9:2 kohdassa.)

Dan. 2:31-40. "Sinä katselit, (Babylonin) kuningas, ja edessäsi oli suuri kuvapatsas. Patsas oli korkea, ja sen loisto oli suunnaton. Se oli sinun edessäsi, ja sen muoto oli kauhistava. Se patsas oli tällainen: pää puhdasta kultaa, rinta ja käsivarret hopeaa, vatsa ja reidet pronssia, sääret rautaa, jalat osaksi rautaa, osaksi savea. Sitä katsellessasi lähti käden koskematta vierimään kivi. Se osui patsaan jalkoihin, jotka olivat rautaa ja savea, ja murskasi ne. Niin murtuivat yhtä lailla rauta, savi, pronssi, hopea ja kulta, ja niistä tuli kuin ruumenia kesäisellä puimatantereella, ja tuuli kantoi ne pois, eikä niitä löytynyt mistään. Ja kivestä, joka oli osunut patsaaseen, tuli suuri vuori, ja se täytti koko maailman. Tämä oli uni, ja nyt kerromme kuninkaalle sen selityksen.

"Sinulle, kuningas, kuninkaiden kuningas, on taivaan Jumala antanut valtakunnan, vallan, voiman ja kunnian. Hän on myös antanut kaikkialla valtaasi ihmiset, maan eläimet ja taivaan linnut ja tehnyt sinut niiden herraksi. Sinä olet kultainen pää. (Babylon. Ennen Babylonia Egypti hallitsi hetkittäin Israelia.) Mutta sinun jälkeesi nousee toinen valtakunta (Meedian ja Persian maailmanvallat, hartiat), vähäisempi kuin sinun, ja sitten kolmas valtakunta (Kreikka, rintakehä), pronssinen, joka on hallitseva koko maailmaa. Vielä on tuleva neljäs valtakunta (Rooma, lantio ja jalat), luja kuin rauta, ja niin kuin rauta murskaa ja särkee kaiken ja niin kuin rauta rikkoo, niin se on murskaava ja rikkova kaikki muut.

(Danielille kerrottiin ennakkoon myös Messiaan eli Kristuksen syntymisestä.)

Dan. 9:22-26 edellinen käännös. Ja hän (enkeli Gabriel) opetti minua, … Käsitä siis se sana ja ymmärrä näky. Seitsemänkymmentä (vuosi)viikkoa (490 vuotta) on säädetty sinun kansallesi ja pyhälle kaupungillesi; silloin luopumus päättyy, ja synti sinetillä lukitaan, ja pahat teot sovitetaan, ja iankaikkinen vanhurskaus tuodaan, ja näky ja profeetta sinetillä vahvistetaan, ja kaikkeinpyhin (Kristus) voidellaan. (Jos tämä 490 vuoden aika aloitetaan Esra-Nehemia –ajasta, jolloin temppelipalvelus uudistettiin ja Jerusalemin muurit rakennettiin jälleen, niin kuin jäljempänä Raamatun tekstissä annetaan ymmärtää, päädytään vuoteen 30 jKr. Meidän ajanlaskussamme on noin 7 vuoden virhe, joten ao. ajasta Jeesuksen ristiinnaulitsemiseen kului 69 vuosiviikkoa. Yksi vuosiviikko, 7 vuotta, joka Israelille säädettynä on jäänyt käyttämättä, on tulkittu kuuluvaksi lopun ajan viimeisiin hetkiin.) Ja tiedä ja käsitä: siitä ajasta, jolloin tuli se sana, että Jerusalem on jälleen rakennettava, voideltuun ruhtinaaseen (Kristukseen) asti on kuluva seitsemän vuosiviikkoa ja kuusikymmentäkaksi vuosiviikkoa, niin se jälleen rakennetaan toreinensa ja vallihautoinensa, mutta keskellä ahtaita aikoja. Ja kuudenkymmenen kahden vuosiviikon mentyä tuhotaan voideltu (Kristus), eikä häneltä jää ketään (ole ketään). Ja kaupungin ja pyhäkön hävittää hyökkäävän ruhtinaan väki (Rooman sotapäällikkö Tituksesta, joka hävitti Jerusalemin, tuli keisari), mutta hän itse saa loppunsa tulvassa (Rooman valtakunta sortui kansainvaelluksiin). Ja loppuun asti on oleva sota (ilmestyskirjan toinen sinetti): hävitys on säädetty.

Dan. 2:41-45. "Se, että näit jalkojen ja varpaiden olevan osaksi ruukkusavea ja osaksi rautaa, tarkoittaa, että tämä valtakunta on oleva jakautunut mutta siinä on raudan lujuutta, niin kuin näit rautaa olevan ruukkusaven seassa. Se, että varpaat olivat osaksi rautaa ja osaksi savea, tarkoittaa, että valtakunta on oleva osittain luja ja osittain hauras. Ja että näit rautaa ruukkusaven seassa, se tarkoittaa, että valtakunnat liittyvät toisiinsa aviositein mutta eivät yhdisty, niin kuin ei rautakaan yhdisty saveen. (Rooma jakautui kahtia Itä- ja Länsi-Roomaksi. Itä-Rooman alue on nykyisin islamilaista aluetta, Israelia lukuun ottamatta ja Länsi-Rooman alue on jälkikristillistä. Näistä tulisi se 5+5 varpaan valtioliitto / petovaltio, jonka johtoon antikristus aikanaan nousee. Petovaltio se on sen vuoksi, koska se vainoaa tunnustavia, Raamatun sanan mukaan eläviä kristittyjä.)

"Noiden kuninkaiden aikana on taivaan Jumala pystyttävä valtakunnan, joka ei ikinä tuhoudu, eikä sitä valtakuntaa anneta toiselle kansalle. Se murskaa lopullisesti kaikki nuo valtakunnat (kuitenkin vasta 1000 vuotisen aikakauden lopussa), ja se pysyy ikuisesti, niin kuin sinä näit, että vuoresta lähti vierimään kivi käden koskematta ja murskasi raudan, pronssin, saven, hopean ja kullan. Suuri Jumala on ilmoittanut kuninkaalle, mitä pian on tapahtuva, ja uni on tosi, ja sen selitys on oikea."

Ilm. 1:1-8. Ilmestyskirjan Johdanto

(Ilmestyskirja on Jeesuksen Kristuksen itsensä meille jokaiselle antama ja tarkoittama ilmestys, jonka apostoli Johannes vain välitti eteenpäin.)

Jeesuksen Kristuksen ilmestys, jonka Jumala antoi hänelle näyttääkseen palvelijoilleen, mitä pian on tapahtuva. (Jumalalle kaksi päivää, eli "pian", on kuin 2000 vuotta. Tätä kuvaa myös Jeesuksen kertomus laupiaasta samarialaisesta, joka antoi majatalon pitäjälle vahingoittuneen hoitoa varten kahden päivän hoitomaksun, koska hän palaisi vasta sen jälkeen. Nämä "kaksi päivää" ovat kohta kuluneet. Tosin Jeesus myös sanoi: "Jos sinulle koituu enemmän kuluja, minä korvaan ne, kun tulen takaisin.") Jumala lähetti enkelinsä ja ilmoitti kaiken tämän palvelijalleen Johannekselle, joka nyt omalla todistuksellaan vahvistaa Jumalan sanan ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen, kaiken minkä on nähnyt. Autuas se, joka tämän toisille lukee, autuaat ne, jotka kuulevat nämä ennussanat ja ottavat varteen sen, mitä tähän kirjaan on kirjoitettu, sillä hetki on lähellä. (Ilmestyskirjan lopussa varoitetaan vakavasti siitä, ettei kukaan lisäisi mitään tai ottaisi mitään pois ilmestyskirjan sanomasta.)

Johannes tervehtii Aasian maakunnan seitsemää seurakuntaa. Armoa ja rauhaa teille häneltä, joka on, joka oli ja joka on tuleva (Jeesus ei tässä vaiheessa ole vielä tullut takaisin kuninkaana), ja niiltä seitsemältä hengeltä, jotka ovat hänen valtaistuimensa edessä, ja Jeesukselta Kristukselta, luotettavalta todistajalta, joka on esikoisena noussut kuolleista ja on maailman kuninkaiden hallitsija! (Jeesus hallitsee maanpäällisiä tapahtumia nyt kuolleista noustuaankin, kuten Hän hallitsi jo ennen ihmiseksi syntymistään. Raamattu on siitä osoituksena, sillä toteutuneen lisäksi se kertoo myös sen, mitä vielä tulee tapahtumaan. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että Raamatun sanaa noudattavat, Jeesusta Kristusta tunnustavat kristityt pääsisivät maailmassa helpolla. Meille on luvattu ahdistus – mutta on luvattu myös se, että Kristus on itse ahdistuksessa ja vainoissa meidän kanssamme.) Hänelle, joka rakastaa meitä ja on verellään vapauttanut meidät synneistämme, hänelle, joka on tehnyt meidät kuningassuvuksi ja Jumalan, Isänsä, papeiksi, hänelle kunnia ja valta aina ja ikuisesti! Aamen. Katso, hän tulee pilvissä! Kaikki ihmiset näkevät hänet, nekin, jotka hänet lävistivät, ja hänen tullessaan vaikeroivat maailman kaikki kansat. Näin on käyvä. Aamen. "Minä olen A ja O, alku ja loppu", sanoo Herra Jumala, hän, joka on, joka oli ja joka on tuleva, Kaikkivaltias. (Jotkut raamatunselittäjät yhdistävät nämä kolme asiaa; hän tulee pilvissä, kaikki näkevät hänet ja kaikki kansat vaikeroivat hänen tullessaan, yhdeksi ja samaksi tapahtumaksi. Toiset taas erottavat nämä eri tapahtumiksi. Itse olen jälkimmäisen kannalla, koska jo Vanhassa testamentissa mainittiin Jeesuksen eriaikaiset tulemiset kärsivänä Messiaana ja kostavana Kuninkaana samassa lauseessa, joten samoin voi olla tässäkin.)

Jes. 61:1-2 ed. käännös. Herran, Herran Henki on minun päälläni, sillä hän on voidellut minut julistamaan ilosanomaa nöyrille, lähettänyt minut sitomaan särjettyjä sydämiä, julistamaan vangituille vapautusta ja kahlituille kirvoitusta, julistamaan Herran otollista vuotta ja meidän Jumalamme kostonpäivää, lohduttamaan kaikkia murheellisia,

Ilm. 1:9-19. Johannes näkee Kristuksen

Minä, veljenne Johannes, jolla on sama ahdinko, valtakunta ja Jeesukselta tuleva kestävyys kuin teillä, olin joutunut Patmos-nimiselle saarelle, koska olin julistanut Jumalan sanaa ja todistanut Jeesuksesta. (Rooma petovaltiona vainosi Jeesukseen Kristukseen uskovia jo tuolloin.) Herran päivänä Henki valtasi minut, ja minä kuulin takaani kovan äänen, kuin olisi torveen puhallettu. Ääni sanoi: "Kirjoita, mitä näet, ja lähetä kirja seitsemälle seurakunnalle: Efesokseen, Smyrnaan, Pergamoniin, Tyatiraan, Sardekseen, Filadelfiaan ja Laodikeaan." Käännyin nähdäkseni, mikä ääni minulle puhui, ja kun käännyin, näin seitsemän kultajalkaista lamppua (pitäisi olla; lampunjalkaa) ja lamppujen (lampunjalkojen, joissa kussakin oli useita lamppuja) keskellä hahmon, joka oli ihmisen kaltainen. Hänellä oli yllään pitkä viitta ja rinnan ympärillä kultainen vyö. Hänen päänsä ja hiuksensa hohtivat valkoisina kuin valkoinen villa, kuin lumi, ja hänen silmänsä olivat kuin tulen liekit. Hänen jalkansa välkehtivät kuin sulatusuunissa hehkuva pronssi, ja hänen äänensä oli kuin suurten vesien pauhu. (Daniel näki Jeesuksen Kristuksen vastaavalla tavalla noin 600 vuotta aikaisemmin ennen Kristuksen ihmiseksi syntymistä.)

Dan. 10:5-6. Katsellessani ympärilleni minä äkkiä huomasin miehen, joka oli pellavavaatteissa, uumillaan vyö parasta kultaa. Hänen ruumiinsa säihkyi kuin krysoliitti, hänen kasvonsa välkehtivät kuin salama, hänen silmänsä olivat kuin tulisoihdut, hänen käsivartensa ja jalkansa kuin kiiltävä pronssi, ja hänen äänensä oli kuin kansanjoukon pauhu.

Hänellä oli oikeassa kädessään seitsemän tähteä, hänen suustaan pisti esiin kaksiteräinen, terävä miekka, ja hänen kasvonsa olivat kuin loistava keskipäivän aurinko. Hänet nähdessäni minä vaivuin hänen jalkoihinsa kuin kuollut. Mutta hän laski oikean kätensä päälleni ja sanoi: "Älä pelkää. Minä olen ensimmäinen ja viimeinen, iäti elävä. Minä olin kuollut, mutta nyt minä elän, elän aina ja ikuisesti. Minulla on kuoleman ja tuonelan avaimet. Kirjoita siis, mitä näet: se, mikä on nyt, ja se, mikä on myöhemmin tapahtuva.

(Seuraava osa on Jeesuksen kirjeet 7 seurakunnalle.)

Jeesuksen kirjeet meille ja maidän seurakunnillemme

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös Tämän toisen osan yhteinen tekijä on Jeesuksen kirjeet meille.

Mustalla oleva on ilmestyskirjan tekstiä, tummansinisellä värillä oleva on Raamatun muuta tekstiä (ja tällä kirkkaan sinisellä värillä oleva on omaa kommentointiani).

Jeesuksen kirjeet meille ja meidän seurakunnillemme

Ilmestyskirja kertoo seurakuntien (kirkon) kohtalon, sekä siihen liittyen maailman kohtalon. Ilmestyskirja ja sen mukana myös nämä seitsemän kirjettä Jeesus lähetti nimenomaan seurakunnilleen. Ilmestyskirjasta ei löydy paljoakaan tietoa Israelin kohtalosta, se löytyy muualta Raamatusta, pääasiassa Vanhasta testamentista.

Ilm. 1:20-3:22. (Kirjeet 7 seurakunnalle; se, mikä oli Apostoli Johanneksen aikana. Nämä 7 seurakuntaa olivat olemassa Johanneksen aikana. Näiden kaltaisia kaikki seurakunnat ovat nykyäänkin, niin hyvässä kuin pahassa. Se, mikä oli seurakuntien tilanne apostoli Johanneksen aikana, on totta seurakunnissa myös tänään. Jeesus nimittäin sanoo jokaiselle seurakunnalle osoittamansa kirjeen lopussa meillekin varoituksen: "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.” Jos joku ei halua ottaa vaarin Raamatun sanasta eikä noudattaa sitä, on hän kuuro myös Jumalan Hengen äänelle. Kolmelle seurakunnalle Jeesus myös ilmoittaa tulevansa takaisin.)

Sinä näit seitsemän tähteä oikeassa kädessäni ja seitsemän kultajalkaista lamppua (lampunjalkaa), ja niiden salaisuus on tämä: seitsemän tähteä ovat seitsemän seurakunnan enkelit (srk:n johtajat, piispat), ja seitsemän lamppua (lampunjalkaa) ovat ne seitsemän seurakuntaa. (Profeetta Sakarja näki vastaavan lampunjalan jo aikaisemmin.)

Sak. 4:2-3 ja 11-14. Hän (enkeli) kysyi minulta (Sakarjalta): "Mitä näet?" Minä vastasin: "Näen lampunjalan, joka on kokonaan kultaa, ja sen päällä öljyvadin. Vadin reunassa on seitsemän lamppua ja kussakin lampussa seitsemän liekkiä. Lampunjalan vieressä on kaksi oliivipuuta, toinen vadin oikealla ja toinen vasemmalla puolella." … Minä kysyin enkeliltä: "Mitä ovat nämä kaksi oliivipuuta (öljypuuta) lampunjalan oikealla ja vasemmalla puolella?" Kysyin häneltä vielä: "Mitä tarkoittavat kaksi oliivipuun lehvää ja runsaat öljymarjat, joista vuotaa lamppuihin kultaista öljyä kahden kultaisen putken kautta?" Hän sanoi: "Etkö tiedä, mitä ne ovat?" Minä vastasin: "En tiedä, herrani." Silloin enkeli selitti: "Nämä tarkoittavat niitä kahta öljyllä voideltua, jotka ovat koko maailman valtiaan palveluksessa." (Nämä kaksi öljypuuta, öljyllä voideltua, tulevat meitä vastaan ilmestyskirjan 11 luvun 3-4 jakeissa kahden todistajan muodossa.)

(Seurakunta on monihaarainen lampunjalka, seurakuntalainen on siinä yksittäinen lamppu, Kristuksen antama Pyhä Henki on valo lampuissa ja srk:n paimenen tulisi olla kirkasta Kristus-valoa loistava lamppu, tähti.

Kuitenkin Sardeksen ja Laodikean seurakunnat ja niiden paimenet olivat Jumalan silmissä kuolleita. Nämä vain eivät itse olleet siitä tietoisia. Näissä seurakunnissa oli enää yksittäisiä eläviä, Raamatun sanan todesta ottavia kristittyjä, joista monet olivat lisäksi kuolemassa. Juudaksen kirjeen mukaan tällaisten seurakuntien johtajat ovat radaltaan harhautuneita tähtiä, joita odottaa pimeys. Kolmelle muulle seurakunnalle Jumala antoi nuhteita. Tilanne niissä oli sellainen, josta Johannes sanoo toisessa kirjeessään, että kaikki seurakuntalaiset eivät noudattaneet totuutta. Kaksi seurakuntaa selvisi ilman nuhteita mutta niissä noudatettiin Jumalan sanaa tarkoin eikä tehty myönnytyksiä maailman hengelle ja siksi ne olivat vainottuja seurakuntia.)

Juud. 1:12-13. ... He ovat paimenia, jotka huolehtivat vain itsestään. He ovat pilviä, jotka tuuli vie ja jotka eivät vettä anna, puita, jotka syksyllä eivät kanna hedelmää, kahdesti kuolleita, juuriltaan repäistyjä, pärskyviä meren aaltoja, joiden vaahtoharjana on heidän häpeänsä, radaltaan harhautuneita tähtiä, joille ikuisiksi ajoiksi on varattuna synkin pimeys.

2. Joh. 1:4. Ilahduin suuresti, kun havaitsin lastesi (seurakuntalaistesi) joukossa sellaisia, jotka elävät totuudessa, sen käskyn mukaisesti, jonka olemme Isältä saaneet.

(Kun katsoo Suomen seurakuntia niin ne kristityt, jotka niissä pyrkivät pitämään Jumalan sanaa esillä sellaisena kuin se on Raamatussa ilmoitettu ja elämään sen mukaan, ovat vähemmistössä ja jopa syrjittyinä. Varsinkin ne, jotka pitävät ääntä aborttia ja armomurhaa vastaan ja puolustavat Raamatun mukaista avioliittokäsitystä. Minunkin tiedossani on tällaisia sananjulistajia, jotka ovat saaneet porttikiellon joihinkin Suomen seurakuntiin siksi, että puhuvat Jumalan sanaa totuudenmukaisesti.)

"Kirjoita Efesoksen seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle): "Näin sanoo hän, jolla on oikeassa kädessään seitsemän tähteä ja joka käyskentelee seitsemän kultajalkaisen lampun (lampunjalan) keskellä: "Minä tiedän sinun (seurakunnan) tekosi, sinun vaivannäkösi ja kestävyytesi. Minä tiedän, ettet voi sietää pahoja ihmisiä. Sinä olet koetellut niitä, jotka sanovat itseään apostoleiksi vaikka eivät ole, ja olet havainnut heidät valehtelijoiksi. Kestävyyttäkin sinulla on, olethan joutunut moneen vaivaan minun nimeni tunnustamisen tähden etkä ole antanut periksi.

Mutta sitä en sinussa hyväksy, että olet luopunut ensi ajan rakkaudesta (ei mm. enää odoteta Jeesusta pian palaavaksi). Muista siis, mistä olet langennut, käänny ja palaa tekemään ensi ajan tekoja. Ellet tee parannusta, minä tulen luoksesi ja siirrän lamppusi (lampunjalkasi) paikaltaan. Siinä teet kuitenkin oikein, että inhoat nikolaiittojen tekoja, joita minäkin inhoan. (Kirkkoisä Irenaeus kirjoitti nikolaiitoista teoksessaan 'Harhaoppeja vastaan' näin: "Nikolaiitat ovat sen Nikolauksen seuraajia, joka oli yksi seitsemästä diakonista jotka apostolit asettivat. Nikolaiitat johtavat ihmisiä elämään hillittömän armon mukaan." Hillitön armo on sellaista väärää luottamusta Jumalan armoon, jossa ei haluta tehdä parannusta teoista, jotka ovat Raamatun ilmoituksen vastaisia. Siinä armoon luottaen toteutetaan omia himoja.)

"Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Sen, joka voittaa, minä annan syödä elämän puusta, joka on Jumalan puutarhassa.

"Smyrnan seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: "Näin sanoo ensimmäinen ja viimeinen, hän, joka oli kuollut mutta heräsi eloon: "Minä tiedän sinun (seurakunnan) ahdinkosi ja köyhyytesi - sinun, joka kuitenkin olet rikas. Minä tiedän, miten sinua herjaavat nuo, jotka sanovat itseään juutalaisiksi vaikka eivät ole - Saatanan synagogaa he ovat! Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään. Saatana on sulkeva muutamia teistä vankeuteen, jotta teitä koeteltaisiin, ja te joudutte ahdinkoon kymmeneksi päiväksi. Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle voitonseppeleeksi elämän. (Jeesuksen Kristuksen mukaan hänen omillaan on maailmassa ahdistus. Jos Kristuksen seurakunta elää ilman maailman taholta tulevaa ahdinkoa, se ei ole sen normaali tila. Silloin kannattaa miettiä, onko jo annettu periksi maailman hengelle ja luovuttu Jumalan sanasta.)

Luuk. 12:4-9. "Minä (Jeesus) sanon teille, ystävilleni: Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta joiden valta ei ulotu sen pitemmälle. Kuulkaa, ketä teidän tulee pelätä. Pelätkää häntä, jolla on valta sekä tappaa ihminen että syöstä hänet helvettiin. Niin, sanon teille: häntä teidän on pelättävä. Varpusia saa kahdella kolikolla viisi, eikö niin? Silti Jumala ei unohda yhtäkään niistä. (Jumala ei unohda sitäkään, joka vain annetaan kaupantekijäisiksi ilman hintaa, sitä jolla ei ole omaa arvoa.) Teidän jokainen hiuskarvannekin on laskettu. Älkää siis pelätkö. Olettehan te arvokkaampia kuin kaikki varpuset. "Minä sanon teille: Joka tunnustautuu minun omakseni ihmisten edessä, sen on Ihmisen Poika tunnustava omakseen Jumalan enkelien edessä. Mutta joka ihmisten edessä kieltää minut, se tullaan kieltämään Jumalan enkelien edessä.

"Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Siihen, joka voittaa, ei toinen kuolema kajoa.

"Pergamonin seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: "Näin sanoo hän, jolla on kaksiteräinen, terävä miekka: "Minä tiedän, missä sinä (seurakunta) asut: siellä, missä Saatanalla on valtaistuimensa. (Pergamonissa oli Zeuksen temppeli ja temppeli, jossa Rooman keisaria palvottiin jumalana.) Silti tunnustat horjumatta minun nimeäni etkä ole kieltänyt uskoasi minuun, et edes silloin, kun uskollinen todistajani Antipas surmattiin teidän luonanne, siellä missä Saatana asuu. (Usko Jeesukseen Kristukseen merkitsee kristityn elämässä mm. sitä, että hän noudattaa Raamatussa ilmoitettua Jumalan sanaa seurauksista välittämättä ilman että valikoi noudatettavia sanan paikkoja tai lähimmäisiään ja rukoilee Jumalaa Isänään.)

Mutta kaikkea en sinussa hyväksy: Luonasi on sellaisia, jotka seuraavat Bileamin oppia, tuon miehen, joka opetti Balakille, miten virittää israelilaisille ansa ja vietellä heidät syömään epäjumalille uhrattua lihaa ja harjoittamaan siveettömyyttä. (Bileamista kerrotaan 4. Moos. 22-24 luvuissa. Luvussa 25 kerrotaan, miten Bileamin opetus laitettiin käytäntöön ja mikä oli sen seuraus. Bileamin oppi ja nikolaiittojen opetus ovat samanlaisia.)

Heitä on sinunkin luonasi, noita jotka seuraavat nikolaiittojen opetusta. ("Jumalan rakkauteen" vetoava löyhä seksuaalimoraali, jonka harjoittajat eivät peri Jumalan valtakuntaa. Siveettömyydessä eläminen on eri asia kuin satunnainen siveettömyyteen sortuminen. Johannes Brenzin mukaan synnissä elävän jalassa on ikään kuin koko ajan tikku, joka tuntuu joka askeleella. Ei siksi, että tie olisi täynnä piikkejä, vaan siksi, että hän kantaa tikkua mukanaan. Syntiin sortuva sen sijaan astuu tiellä olevaan tikkuun, jonka hän kuitenkin pysähtyy ottamaan pois.)

1. Kor. 6:8-10. Ei, te itse teette vääryyttä ja riistätte muilta, jopa omilta veljiltänne. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät (vääryydenharjoittajat) eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. (Päivi Räsänen on Suomessa oikeudessa syytettynä siksi, että hän lausui julkisesti ääneen tämän Raamatussa olevan totuuden vaikka Suomessa pitäisi perustuslain mukaan olla uskonnon harjoittamisen vapaus ja sananvapaus.)

Gal. 5:19-23. Lihan (ihmisen oman luonnon) aikaansaannokset ovat selvästi nähtävissä. Niitä ovat siveettömyys, saastaisuus, irstaus, epäjumalien palveleminen, noituus, vihamielisyys, riidat, kiihkoilu, kiukku, juonittelu, eripuraisuus, lahkolaisuus, kateus, juomingit, remuaminen ja muu sellainen. Varoitan teitä, kuten olen jo ennenkin varoittanut: ne, jotka syyllistyvät tällaiseen, eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

Käänny siis! Ellet tee parannusta, minä tulen kohta luoksesi ja käyn heitä vastaan, isken heitä suuni miekalla. (Jumalan Sana erottaa Kristuksen yhteydestä ja samalla Isän Jumalan yhteydestä ne, jotka jatkuvasti kieltäytyvät tekemästä parannusta.)

"Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Sille, joka voittaa, minä annan kätkettyä mannaa ja valkoisen kiven, ja siihen kiveen on kirjoitettu uusi nimi, jota ei tunne kukaan muu kuin sen nimen saaja. (Valkoinen kivi annettiin oikeudessa syytetylle vapauttavan tuomion merkiksi. Mustalla kivellä todettiin syylliseksi. Myös maanomistuskirjat hakattiin jossain vaiheessa valkoiselle marmorilaatalle. Kenen omaisuutta minä olen?)

"Tyatiran seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: "Näin sanoo Jumalan Poika, jolla on silmät kuin tulen liekit ja jonka jalat välkehtivät kuin hehkuva pronssi: "Minä tiedän sinun (seurakunnan) tekosi, sinun rakkautesi ja uskosi, palvelumielesi ja kestävyytesi. Viime aikoina olet tehnyt vielä enemmän kuin alussa teit.

Mutta sitä en sinussa hyväksy, että suvaitset tuota naista, tuota Isebeliä, joka sanoo itseään profeetaksi ja johtaa opetuksellaan minun palvelijoitani harhaan, harjoittamaan siveettömyyttä ja syömään epäjumalille uhrattua lihaa. (Iisebel oli Ahabin, Israelin kuninkaan vaimo. Iisebel on esikuva henkilöstä, joka oman edun vuoksi tavoittelee hengellistä valtaa ja noudattaa siksi Jumalan sanaa valikoiden. "Iisebel" pyrkii myös tuhoamaan ne, jotka noudattavat Raamatun sanaa alkuperäisenä, koska ne ovat uhka hänelle ja hänen Raamatun sanasta poikkeavalle opilleen.)

1. Kun. 16:30-31. Ahab, Omrin poika (Israelin kuningas), teki enemmän kuin kukaan hänen edeltäjänsä sitä, mikä on väärää Herran silmissä. Ei siinä kyllin, että hän kulki Jerobeamin, Nebatin pojan (Juudasta eronneen Israelin ensimmäinen kuningas), synneissä. Hän jopa otti vaimokseen Sidonin kuninkaan Etbaalin tyttären, Isebelin, ja ryhtyi palvelemaan ja kumartamaan Baalia.

1. Kun. 18:4. Silloin kun Isebel pyrki tuhoamaan Herran profeetat, Obadja (Ahabin hovin päällikkö) oli pelastanut heistä sata. …

Olen antanut hänelle aikaa kääntyä, mutta hän ei halua luopua siveettömästä elämänmenostaan. Voi häntä! Minä suistan hänet sairasvuoteeseen ja kaikki hänen rakastajansa ankaraan ahdinkoon, elleivät he luovu hänen tavoistaan. Hänen lapsensa minä surmaan rutolla (tappamalla tapan). Kaikki seurakunnat tulevat tietämään, kuka minä olen: minä tutkin sydämet ja ajatukset ja annan jokaiselle teistä hänen tekojensa mukaan. "Mutta teille muille tyatiralaisille, jotka ette seuraa tuota oppia ettekä ole vihkiytyneet Saatanan salaisuuksiin, niin kuin sanonta kuuluu, teille minä sanon: Mitään uutta taakkaa en pane teidän kannettavaksenne. Pitäkää kiinni siitä mitä teillä on, kunnes minä tulen. (Alkuperäinen evankeliumi Jeesuksesta Kristuksesta, Jumalan Sanasta on edelleenkin riittävä. Jumalan sanaan ei saa lisätä eikä siitä saa poistaa mitään. Sen mukaan on myös pyrittävä elämään. Lankeamisen jälkeenkin on aina palattava takaisin Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alle.)

"Sille, joka voittaa, sille, joka loppuun asti noudattaa minun tahtoani, minä annan vallan hallita kansoja. Hän paimentaa niitä rautaisella sauvalla, lyö pirstoiksi kuin saviastioita. Hän saa saman vallan, jonka minä olen Isältäni saanut; minä annan hänelle aamutähden." (Aamutähti on Kristus itse.) Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

"Sardeksen seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: Näin sanoo hän, jolla on Jumalan seitsemän henkeä ja seitsemän tähteä: Minä tiedän sinun (seurakunnan) tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. (Seurakunnassa ei huolehdittu heikoista.) Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. (Tekoja ja toimintaa kyllä oli. Nykyäänkin monesta toiminnasta seurakunnissa kunnian saavat esittäjät ja tekijät, ei Jumala.) Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. (Sana otetaan vastaan tunnustamalla omat synnit ja ottamalla Jeesus Kristus syntien sovittajana sydämeen asumaan. Syntisyydestä ja aidosta syntien tunnustamisesta helposti luovutaan, jolloin ei enää tarvita ristiinnaulittua Kristustakaan syntien sovittajana.) Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista. "Muutamia sinulla sentään on Sardeksessa, jotka eivät ole tahranneet vaatteitaan. He saavat käyskennellä minun seurassani valkeissa vaatteissa; he ovat sen arvoisia.

Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

"Filadelfian seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: "Näin sanoo Pyhä ja Tosi, Daavidin avaimen haltija, hän, jonka avaamaa ovea ei kukaan sulje, hän, jonka sulkemaa ovea ei kukaan avaa: "Minä tiedän sinun (seurakunnan) tekosi. Edessäsi on nyt avoin ovi, minä olen sen avannut, eikä kukaan voi sitä sulkea. Sinun voimasi ovat vähäiset, mutta sinä olet ottanut sanani varteen etkä ole kieltänyt nimeäni. Niinpä minä annan sinulle väkeä Saatanan synagogasta, niitä valehtelijoita, jotka sanovat itseään juutalaisiksi vaikka eivät ole. Minä panen heidät tulemaan luoksesi ja kumartumaan maahan jalkojesi edessä, ja he ymmärtävät silloin, että sinä olet minun valittuni. Sinä olet tarkoin seurannut sanaani ja kestänyt, ja siksi minä puolestani tarkoin varjelen sinua ja pelastan sinut siitä koetuksen hetkestä, joka kohtaa koko maailman ja panee koetteelle maan asukkaat. "Minä tulen pian. Pidä kiinni siitä mitä sinulla on, ettei kukaan vie voitonseppelettäsi.

Siitä, joka voittaa, minä teen pylvään Jumalani temppeliin, eikä hän joudu milloinkaan lähtemään sieltä. Minä kirjoitan häneen Jumalani nimen ja Jumalani kaupungin nimen, uuden Jerusalemin, joka laskeutuu taivaasta Jumalani luota, ja oman uuden nimeni. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

"Laodikean seurakunnan enkelille (piispalle, johtajalle) kirjoita: "Näin sanoo Aamen, uskollinen ja luotettava todistaja, Jumalan luomakunnan alku:

"Minä tiedän sinun (seurakunnan) tekosi: sinä et ole kylmä etkä kuuma. Kunpa olisitkin joko kylmä tai kuuma! Mutta sinä olet haalea, et kuuma etkä kylmä, ja siksi minä oksennan sinut suustani. (Jumala käyttää sellaista kieltä, että kuulija ymmärtää sanoman varmasti. Laodikeassa valmistettiin oksennuslääkettä. Rooman ylimystö käytti sitä syömingeissään, kun he halusivat täyttää vatsansa aina uudelleen.) "Sinä kerskut, että olet rikas, entistäkin varakkaampi, etkä tarvitse enää mitään. (Hengellisen voimantunnon takana on usein hoitamaton jumalasuhde.) Et tajua, mikä todella olet: surkea ja säälittävä, köyhä, sokea ja alaston. Annan sinulle neuvon: osta minulta tulessa puhdistettua kultaa (Jumalan sana), niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi (Kristuksen lahjavanhurskaus), niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi (omien syntien näkeminen ja tunnustaminen), niin näet. (Laodikea oli rikas seurakunta, joka ei käyttänyt rikkauttaan Jumalan kunniaksi vaan omaksi hyödykseen.) Jokaista, jota rakastan, minä nuhtelen ja kuritan. Tee siis parannus, luovu penseydestäsi! Minä seison ovella ja kolkutan. Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä tulen hänen luokseen, ja me aterioimme yhdessä, minä ja hän.

"Sen, joka voittaa, minä annan istua kanssani valtaistuimellani, niin kuin minäkin olen voittoni jälkeen asettunut Isäni kanssa hänen valtaistuimelleen. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille."

(Seuraavassa kommentointiosassa käsittelen sitä, kun Karitsa ottaa kirjakäärön ja avaa ensimmäisen sinetin.)

Jeesus avaa kirjakäärön ja ensimmäisen sinetin

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös – Jeesus avaa kirjakäärön ja ensimmäisen sinetin

Mustalla oleva on ilmestyskirjan tekstiä, tummansinisellä värillä oleva on Raamatun muuta tekstiä (ja tällä kirkkaan sinisellä värillä oleva on omaa kommentointiani).

(Edellä Jeesus näytti kristillisissä seurakunnissa vallitsevan tilanteen. Harhaopit ja luopumus olivat jo vallanneet alaa, niin että osa seurakunnista jo silloin johdatti ihmisiä taivastien sijasta kadotukseen vievälle tielle koska kuollut seurakunta ei tee ketään eläväksi. Pyhä Henki voi silloinkin toimia yksittäisen elävän seurakuntalaisen kautta, joka julistaa Raamatun sanaa muuttamatta sitä. Totuus ja oikea oppi löytyvät Raamatusta, eivät selitysteoksista. Jumala on jo ennakkoon ilmoittanut profeettojensa kautta suunnitelmansa, mitä Hän on maailmalle tekevä, Aam. 3:7. Valtaosa tästä profeettojen ilmoituksesta on jo toteutunut. Mikä on vielä toteutumatta, tulee toteutumaan varmasti, Ilm. 10:7. Kaikki on täydellisesti Kaikkivaltiaan Kolmiyhteisen Jumalan käsissä, siitäkin huolimatta vaikka näyttäisi siltä, että maailma on jo pahan ja Paholaiseen liittyneiden ihmisten vallassa. Jumala ei ole luvannut varjella omiaan ruumiilliselta kuolemalta eikä maailman aiheuttamalta ahdistukselta, vaan siltä, ettei mikään voi riistää Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turviin paenneita Hänen käsistään. Joten älkäämme itse jättäkö Hänen varjelustaan ja lähtekö Hänen Sanansa ja sovintoverensä alta pois.

Aam. 3:7. Ei Herra Jumala tee mitään ilmoittamatta suunnitelmiaan palvelijoilleen, profeetoille.

Ilm. 10:7. Kun tulee päivä, jolloin seitsemäs enkeli kohottaa torvensa ja puhaltaa, on Jumalan salattu suunnitelma viety päätökseen, sen mukaisesti kuin hän on palvelijoilleen profeetoille ilmoittanut." )

Ilm. 4:1-5:14. Karitsa ottaa sinetöidyn kirjakäärön. Sitten näin tämän: taivaan ovi oli auki, ja kuului sama ääni, jonka olin edellisellä kerralla kuullut - kuin olisi torveen puhallettu. Se sanoi minulle: "Nouse tänne! Minä näytän sinulle, mitä tämän jälkeen on tapahtuva." Siinä samassa olin Hengen vallassa. Näin, että taivaassa oli valtaistuin ja sillä valtaistuimella istui joku, joka loisti kuin jaspis ja karneoli. Valtaistuinta ympäröi sateenkaaren kaltainen smaragdinvärinen hohde. Tämän valtaistuimen ympärillä oli kaksikymmentäneljä valtaistuinta, ja niillä istui kaksikymmentäneljä vanhinta (Joidenkin selittäjien mukaan tässä olisivat Jaakobin 12 poikaa ja Jeesuksen 12 opetuslasta. Kyseessä voivat kuitenkin olla enkeliruhtinaat tai vanhan liiton pyhät joista mainitaan Matt. 27:51-53 kohdassa. Ilmestyskirjan myöhempi sanamuoto näyttäisi puoltavan sitä käsitystä, että kyseessä olisivat enkeliruhtinaat.),

Matt. 27:50-53. Jeesus huusi taas kovalla äänellä ja antoi henkensä. Sillä hetkellä temppelin väliverho repesi kahtia, ylhäältä alas asti. Maa vavahteli, kalliot halkeilivat, haudat aukenivat, ja monien poisnukkuneiden pyhien ruumiit nousivat ylös. He lähtivät haudoistaan, ja Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen he tulivat pyhään kaupunkiin ja näyttäytyivät siellä monille.

joilla oli yllään valkeat vaatteet ja päässään kultaseppele. Valtaistuimesta lähti salamoita ja kuin ukkosen jyly. (VT:n profeetta Hesekiel näki saman Jumalan valtaistuimen aikaisemmin, Hes. 1:26-28.)

Hes. 1:26-28. Ja ylhäällä, niiden (kerubien) päällä olevan levyn yläpuolella, oli jotakin, mikä hohti kuin safiiri. Se oli valtaistuimen muotoinen, ja tällä valtaistuinta muistuttavalla istui joku ihmisen kaltainen. Minä näin kuin puhtaan kullan loisteen. Tuon ihmisen kaltaisen lanteiden kohdalta lähti ylöspäin tulinen kehä, ja lanteiden kohdalta alaspäin näin hohtavan tulikehän. Loiste ympäröi istuimen, se oli kuin sadepäivänä pilvessä näkyvä kaari. Sellainen on näöltään Herran kirkkaus.

Sen (valtaistuimen) edessä oli seitsemän soihtua, Jumalan seitsemän henkeä, ja sen edessä oli myös ikään kuin lasinen, kristallin tavoin kimmeltävä meri. (Johannes ei vielä nähnyt lasimerellä kansanpaljoutta.) Valtaistuimen edessä ja ympärillä oli neljä olentoa, jotka sekä edestä että takaa olivat täynnä välkehtiviä silmiä. Yksi muistutti leijonaa, toinen nuorta härkää, kolmannella oli kuin ihmiskasvot, ja neljäs näytti lentävältä kotkalta. Näillä neljällä olennolla oli kullakin kuusi siipeä, jotka olivat molemmilta puolin täynnä välkehtiviä silmiä. (VT:n profeetta Hesekiel näki saman aikaisemmin, Hes. 1:4-11.)

Hes. 1:4-11. Tämän minä näin: Pohjoisesta tuli myrskytuuli ja suuri pilvi, joka liekehti tulta ja levitti loistetta ympärilleen. Tulen keskusta säihkyi kuin sula kulta, ja keskellä hehkua näkyi neljän olennon hahmot. Tällainen oli niiden ulkonäkö: Niillä oli ihmisen muoto, mutta kullakin oli neljät kasvot ja kullakin neljä siipeä. Niillä oli suorat sääret ja jalkaterät kuin vasikan sorkat, ja ne välkehtivät kuin kiiltävä pronssi. Siipien alla oli kaikilla ihmiskädet, neljällä puolen, kuten olivat myös kasvot ja siivet, ja niiden siivenkärjet koskettivat toisten siipiä. Ne eivät kääntyneet kulkiessaan, vaan kukin liikkui suoraan, kasvojensa suuntaan. Niiden kasvot olivat kuin ihmisen kasvot, mutta oikealla puolen oli leijonan kasvot ja vasemmalla härän kasvot, ja vielä niillä oli kotkan kasvot, kaikilla neljällä yhtä lailla. Kullakin olennolla oli kaksi siipeä ylhäällä levällään, niin että ne koskettivat toisten siipiä, ja kahdella siivellä ne peittivät vartalonsa.

Taukoamatta, päivin öin, nuo olennot lausuvat: - Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Jumala, Kaikkivaltias! Hän oli, hän on ja hän on tuleva (Kristus ei vielä ole tullut kuninkaana. Myöhemmin ilmestyskirjassa on kohta, jossa Jumalan nimenä käytetään ”Hän oli ja Hän on”, mikä merkitsee sitä että tuolloin Kristuksen paluu on silloin jo tapahtunut.). Aina kun olennot ylistävät, kunnioittavat ja kiittävät häntä, joka istuu valtaistuimellaan ja joka elää aina ja ikuisesti, nuo kaksikymmentäneljä vanhinta heittäytyvät maahan (palvovat) hänen valtaistuimensa eteen ja osoittavat hänelle kunnioitustaan - hänelle, joka elää aina ja ikuisesti. He asettavat seppeleensä valtaistuimen eteen ja lausuvat: Herra, meidän Jumalamme! Sinä olet arvollinen saamaan ylistyksen, kunnian ja vallan, sillä sinä olet luonut kaiken. Kaikki, mikä on olemassa, on sinun tahdostasi luotu.

Minä näin, että valtaistuimella istuvan oikeassa kädessä oli kirjakäärö. Se oli kirjoitettu täyteen molemmin puolin ja sinetöity seitsemällä sinetillä.

Kirjakäärö on rullalle kierretty pitkä papyrus tai pergamentti. Ilmestyskirjan kirjakäärössä, jota Jeesus alkoi avata, on kirjoitus molemmilla puolilla. Siinä avataan palsta kerrallaan kahta samanaikaista tapahtumasarjaa, jotka toteutuvat rinnakkain ja lomittain. Sinetit tulevat vastaan yksitellen tai pareittain kääröä auki rullattaessa.

Sinetti. Kirjakäärö on sinetöity seitsemällä sinetillä. Sinetit voivat olla yksittäisiä tai parillisia kuten 6. ja 7. sinetti todennäköisesti ovat. Sinetti	Kirjakäärö on kirjoitettu täyteen molemmin puolin, joten sitä avattaessa paljastuu samaan aikaan kaksi tekstiä, sekä etupuolen että kääntöpuolen teksti.

Alempana kuvassa on auki rullattuna osa profeetta Jesajan kirjakääröä, joka löytyi Qumranin luolasta. Kirjakäärö on ajoitettu ajalle 150 – 70 eKr. Itse Jesajan teksti on paljon aikaisemmalta ajalta.

Ilmestyskirjassa mainitun kirjakäärön etu- ja kääntöpuolen teksti jakaantuu kahteen osaan esim. seuraavalla tavalla (tätä jakoa noudatan tässä esityksessä);

Ilm. 6:1-2. 1. sinetti valkoinen hevonen Ilm. 6:3-4. 2. sinetti tulipunainen hevonen Ilm. 6:5-6. 3. sinetti musta hevonen Ilm. 6:7-8. 4. sinetti vihreä hevonen Ilm. 6:9-11. 5. sinetti ahdinko Jumalan sanan vuoksi Ilm. 6:12-17. 6. sinetti tapahtumat yleisesti Ilm. 8:3-5. Ukkonen, salamat ja maan järähtely (4 ensimmäistä pasuunaa) Ilm. 8:13 Kotkan kolme voi-huutoa (3 viimeistä pasuunaa) Ilm. 12:1-18. Nainen ja lohikäärme Ilm. 13:1-10 Maallinen petovaltio ilmestyy, voittaa pyhät. Ilm. 13:11-18 Hengellinen peto ilmestyy Ilm. 14:6-13. Kolme enkeliä ja pedon merkki. Ilm. 14:14-16. Sadonkorjuun aika (Tempaus) Ilm. 14:17-20. Tempauksen jälkeinen aika maan päällä Ilm. 17:1-18. Portto Babylon ja Peto Ilm. 18:1-24. Babylonin tuho Ilm. 19:1-10. Riemulaulu taivaassa Ilm. 19:11-21. Valkoinen hevonen ja sen ratsastaja. Vihan maljojen loppuhuipentuma Ilm. 20:1-6. Tuhatvuotinen aikakausi Ilm. 20:7-10. Tuhatvuotisen aikakauden loppu Ilm. 20:11-15. Valkoisen valtaistuimen tuomio	Ilm. 7:1-8. 144.000 sinetöityä Ilm. 7:9-17. Suuresta ahdingosta tullut kansanjoukko Ilm. 8:1-. 7. sinetti tapahtumat yksityiskohtaisesti Ilm. 8:7. 1. pasuuna kolmannes maasta tuhoutuu. Ilm. 8:8. 2. pasuuna kolmannes merestä tuhoutuu. Ilm. 8:10-11. 3. pasuuna kolmannes vesistä tuhoutuu. Ilm. 8:12. 4. pasuuna kolmannes valoisuudesta katoaa. Ilm. 9:1-11. 5. pasuuna 5 kk piina. Ilm. 9:13-21. 6. pasuuna kolmasosa ihmisistä kuolee. Ilm. 10:1-11. Pieni avattu kirjakäärö Danielin sinetöity kirjakäärö avautuu. Seitsemän ukkosta. Ilm. 11:1-14. Jumalan temppelin mittaus ja kaksi todistajaa Ilm. 11:15-19. 7. pasuuna Tempaus tapahtuu viimeisen pasuunan soidessa. Ilm. 14:1-5. Karitsa ja 144 000 Sionin vuorella Ilm. 15:1-8. Näky Tempauksen jälkeinen aika taivaassa Kristallimeri, jonka rannalla seisovat pedon voittaneet. Ilm. 16:1-21. Jumalan 7 vihan maljaa Ilm. 16:2. 1. vihan malja märkiviä haavoja niihin ihmisiin, joilla oli pedon merkki. Ilm. 16:3. 2. vihan malja kaikki meressä elävä kuolee. Ilm. 16:4-7. 3. vihan malja vesi muuttuu vereksi. Ilm. 16:8-9. 4. vihan malja kova kuumuus. Ilm. 16:10-11. 5. vihan malja pedon valtakunta pimenee. Ilm. 16:12-14. 6. vihan malja Harmageddon Ilm. 16:17-21. 7. vihan malja Lähes kaikki ihmiset kuolevat. Ilm. 21:1-8. Uusi taivas ja uusi maa Ilm. 21:9-22:5. Uusi Jerusalem (1000 v. aikana) Ilm. 22:6-21. Loppusanat Herra Jeesus tulee pian

Tässä esityksessä Ilm. 14:1-5 kohta, Karitsa ja 144 000 Sionin vuorella, sijoittuu tempauksen yhteyteen. Sen voisi myös sijoittaa kohtaan ennen tempausta, hengellisen pedon ilmestymisen jälkeen.

Ja minä näin mahtavan enkelin, joka kuulutti kovalla äänellä: "Kuka on arvollinen avaamaan kirjan ja murtamaan sen sinetit?" Mutta ei ollut ketään, ei taivaassa, ei maan päällä eikä maan alla, joka olisi kyennyt avaamaan kirjan tai edes katsomaan siihen. Minä (Johannes) itkin katkerasti, kun ei löytynyt ketään, joka olisi ollut arvollinen avaamaan kirjan tai katsomaan siihen. Mutta yksi vanhimmista sanoi minulle: "Älä itke. Juudan heimon leijona, Daavidin juuriverso, on saanut voiton! Hän avaa kirjan ja murtaa kaikki seitsemän sinettiä." Ja minä näin, että valtaistuimen ja neljän olennon edessä vanhinten keskellä seisoi karitsa. Se oli kuin teurastettu, ja sillä oli seitsemän sarvea ja seitsemän silmää - ne Jumalan seitsemän henkeä, jotka on lähetetty kaikkialle maailmaan (Pyhä Henki ja Kristus ovat yhtä Isän Jumalan kanssa). Se astui lähemmäs ja otti kirjan valtaistuimella istuvan oikeasta kädestä. Kun Karitsa otti kirjan, ne neljä olentoa ja kaksikymmentäneljä vanhinta heittäytyivät hänen eteensä. Vanhimmilla oli kaikilla harppu ja kultamalja täynnä uhrisavua, pyhien rukouksia. He lauloivat uuden laulun: Sinä olet arvollinen ottamaan kirjan ja avaamaan sen sinetit, sillä sinut on teurastettu, olet verelläsi ostanut Jumalalle ihmisiä kaikista heimoista, kaikista kielistä, kansoista ja maista. Olet tehnyt heistä kuningassuvun, meidän Jumalamme pappeja; he tulevat hallitsemaan maan päällä. (Hallitseminen tapahtuu myöhemmin tulevana, 1000 vuotta kestävänä aikakautena. Vanhimmat puhuvat "heistä" ja "ihmisistä", ei "meistä", joten se puoltaa sitä, että vanhimmat olisivat enkeliruhtinaita.

Daniel oli nähnyt tämän saman tilanteen näyssä aikaisemmin.)

Dan. 7:13-14. Yhä minä katselin yöllisiä näkyjä ja näin, miten taivaan pilvien keskellä tuli eräs, näöltään kuin ihminen (Ihmisen Poika, Jeesus Kristus). Hän saapui Ikiaikaisen luo (Jumala, Isä, Kaikkivaltias). Hänet saatettiin Ikiaikaisen eteen, ja hänelle annettiin valta, kunnia ja kuninkuus, kaikkien kansojen, kansakuntien ja kielten tuli palvella häntä. Hänen valtansa on ikuinen valta, joka ei katoa, eikä hänen kuninkuutensa koskaan häviä.

Valtaistuimen, olentojen ja vanhinten ympärillä näin suuren joukon enkeleitä ja kuulin heidän äänensä. Heitä oli lukemattomia, kymmenentuhatta kertaa kymmenentuhatta ja tuhat kertaa tuhat, ja he lausuivat kovalla äänellä: Karitsa, joka on teurastettu, on arvollinen saamaan vallan, rikkauden, viisauden ja voiman, kunnian, kirkkauden ja ylistyksen. Ja minä kuulin, kuinka kaikki luodut taivaassa, maan päällä, maan alla ja meressä, kaikki mitä niissä on, lausuivat: Hänen, joka istuu valtaistuimella, hänen ja Karitsan on ylistys, kunnia, kirkkaus ja mahti aina ja ikuisesti. Ne neljä olentoa sanoivat: "Aamen", ja vanhimmat heittäytyivät kasvoilleen ja osoittivat kunnioitustaan. (Jokainen joutuu kerran tuomiolla toteamaan, että Jumalan tuomio häntä kohtaan on oikeudenmukainen. Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turvissa oleville ei ole kadotustuomiota. )

(Karitsa, Jeesus Kristus, alkaa avata kirjakääröä, jossa kirjoitus paljastuu samanaikaisesti sekä etupuolelta että taustapuolelta. Siksi ilmestyskirjan teksti on seuraavassa jaettu kahteen sarakkeeseen.

Ilmestyskirja on tästä alkaen Jumalan sinetöimä. Sitä ei voi kukaan muu avata kuin Jeesus Kristus yksin. Sitä mukaa kuin Jeesus avaa sinettejä, tulee ilmestyskirja meille ymmärrettäväksi. Oma tulkintani on, että olemme tällä hetkellä jossain viidennen sinetin ja seitsemännen sinetin alun, eli ensimmäisen pasuunan välillä.

2. Piet. 1:20. Ennen muuta teidän on oltava selvillä siitä, etteivät pyhien kirjoitusten ennustukset ole kenenkään omin neuvoin selitettävissä.)

Ilm. 6:1-2 / 1. sinetti (Evankeliumin voittokulku. Evankeliumi voittajasta Jeesuksesta Kristuksesta etenee valkoisella hevosella. Jokainen Jeesukseen Kristukseen pelastajanaan uskova saa Pyhän Hengen sinetin.) Minä näin, kuinka Karitsa avasi ensimmäisen seitsemästä sinetistä, ja kuulin yhden neljästä olennosta sanovan ukkosen tavoin jylisevällä äänellä: "Tule!" Ja siinä samassa näin valkoisen hevosen, ja sillä, joka istui hevosen selässä, oli jousi. (jolla voittaa ihmisistä lapsia Jumalalle. Jumalan lapset ovat Jumalan ”nuolia” mutta jousi on Jumalan kädessä. Ps. 127:4 Kuin nuolet soturin kädessä ovat nuorena saadut lapset.) Hänelle annettiin seppele, ja seppelöitynä voittajana hän lähti uusia voittoja kohti. (Jotkut tulkitsevat tämän valkoisen hevosen ratsastajineen evankeliumin vastakohdaksi, valheen hengeksi, joka levittää harhaoppeja. He ovat sikäli oikeassa, että harhaopit ovat aina seuranneet ja vääristäneet oikeaa evankeliumia.) Matt. 24:3-4. Kun Jeesus sitten istui Öljymäellä eikä siellä ollut muita, opetuslapset tulivat hänen luokseen ja kyselivät: "Sano meille, milloin se kaikki tapahtuu. Mikä on merkkinä sinun tulostasi ja tämän maailman lopusta?" Jeesus vastasi: … Matt. 24:14. Tämä valtakunnan evankeliumi julistetaan kaikkialle maailmaan, kaikille kansoille todistukseksi, Mark. 13:10-11. Mutta sitä ennen on evankeliumi julistettava kaikille kansoille. Kun teitä viedään luovutettaviksi viranomaisille, älkää etukäteen olko huolissanne siitä mitä puhuisitte. Puhukaa ne sanat, jotka teille tuona hetkenä annetaan. Silloin ette puhu te, vaan Pyhä Henki. Apt. 2:17-21. Viimeisinä päivinä, sanoo Jumala, minä vuodatan Henkeni kaikkiin ihmisiin. Teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, nuorukaiset näkevät näkyjä ja vanhukset ennusunia. Näin teen: palvelijoihini ja palvelijattariini minä vuodatan Henkeni niinä päivinä, ja he profetoivat. (Tässä mainitut viimeiset päivät alkoivat Jeesuksesta, kun Pyhä Henki helluntaina vuodatettiin.)	Ilm. 7:1-8. Näky – 144 000 sinetöityä Tämän jälkeen näin neljä enkeliä, jotka seisoivat maan neljällä kulmalla ja pidättelivät maan neljää tuulta, (Sekä heprean- että kreikankielissä tuuli ja henki ilmaistaan samalla sanalla.) ettei mikään niistä puhaltaisi yli maan ja meren eikä vasten ainoatakaan puuta. Ja vielä näin yhden enkelin, joka nousi idästä kantaen elävän Jumalan sinettiä. Hän huusi kovalla äänellä noille neljälle enkelille, joille oli annettu valta hävittää maata ja merta: "Älkää hävittäkö maata, älkää merta älkääkä puita, ennen kuin olemme painaneet sinetin meidän Jumalamme palvelijoiden otsaan." (Tämä Jumalan palvelijoiden sinetöinti jatkuu aina Ilm. 8:7-8 tapahtumiin asti ja ilmeisesti vielä senkin jälkeen, koska vasta seitsemännen sinetin avaamisen jälkeen, 1. ja 2. pasuunan aikana maata, merta ja puita hävitetään.) Minä kuulin myös sinetillä merkittävien määrän. Sinetin sai sataneljäkymmentäneljätuhatta, ja heitä oli kaikista Israelin heimoista: (Tässä puhutaan Israelin heimoista. Asiaa mutkistaa se, että Jeesukseen Kristukseen uskovat pakanat ovat myös osallisia Israelin kanssa tehtyyn uuteen liittoon. Ef. 2:12. Siihen aikaan (ennen pelastumista uskon kautta Kristukseen) te elitte ilman Kristusta, Israelin kansan ulkopuolella (vailla Israelin kansalaisoikeutta) ja osattomina liitoista ja niiden lupauksista, olitte maailmassa vailla toivoa ja vailla Jumalaa. ) Juudan heimosta sai sinetin kaksitoistatuhatta, Ruubenin heimosta kaksitoistatuhatta, Gadin heimosta kaksitoistatuhatta, Asserin heimosta kaksitoistatuhatta, Naftalin heimosta kaksitoistatuhatta, Manassen heimosta kaksitoistatuhatta, Simeonin heimosta kaksitoistatuhatta, Leevin heimosta kaksitoistatuhatta, Isaskarin heimosta kaksitoistatuhatta, Sebulonin heimosta kaksitoistatuhatta, Joosefin (Efraim) heimosta kaksitoistatuhatta ja Benjaminin heimosta kaksitoistatuhatta. (Vaikka sinetöityjä on kaikista Israelin heimoista, Danin nimi puuttuu tästä. Joidenkin selittäjien mukaan antikristus tulisi nousemaan Danista. Perusteluna on 1. Moos. 49:17 kohta; "Dan on käärmeenä tiellä". Perustelu voi olla virheellinen, sillä alkukielessä ao. kohta voi myös kuulua "Dan on käärmeen jälkenä tiellä", joka kuvaa Danin heimon levittäytymistä mutkitellen Euroopan alueelle, esim. Danmark.)

(Tämä sinetöityjen luku, 144 000, on mahdollisesti pitkän ajan kuluessa koottu israelilaisista siten, että lopulta kokonaismäärä on 144 000 sinetöityä. Paavalin mukaan, Room. 11:5, Jumalalla on aina ollut Israelin keskuudessa "jäännös", joka ei ole palvonut epäjumalia.

Room. 11:2-5. Ei Jumala ole hylännyt kansaansa, jonka hän edeltäkäsin on valinnut. Tiedättehän te, mitä kirjoitukset kertovat Eliasta. Hän esittää Jumalalle Israelia vastaan tämän syytöksen: "Herra, he ovat tappaneet sinun profeettasi ja hajottaneet sinun alttarisi. Minä yksin olen enää jäljellä, ja he tavoittelevat minunkin henkeäni." Mutta minkä vastauksen hän saa Jumalalta? "Minä olen jättänyt itselleni seitsemäntuhatta miestä, jotka eivät ole polvistuneet Baalin edessä." Samoin on nykyisenäkin aikana olemassa jäännös, jonka Jumala on armossaan valinnut. (Tämä "nykyisenä aikana olemassa oleva jäännös" koostuu mahdollisesti messiaanisista juutalaisista.)

(Joidenkin selittäjien mukaan tämä luku 144 000 ilmaisee pelkästään suurta pelastuneiden määrää.)

Matt. 22:8-14. Sitten kuningas sanoi palvelijoilleen: 'Kaikki on valmiina hääjuhlaa varten, mutta kutsutut (Jeesuksen hylänneet vanhan liiton israelilaiset) eivät olleet juhlan arvoisia. Menkää nyt teille ja toreille ja kutsukaa häihin keitä vain tapaatte.' (Evankeliumi viedään kaikkialle maailmaan.) Palvelijat menivät ja keräsivät kaikki, jotka he tapasivat, niin pahat kuin hyvät, ja häähuone täyttyi aterialle tulleista. "Kun kuningas tuli sisään katsomaan juhlavieraitaan, hän näki siellä miehen, jolla ei ollut hääpukua (vanhurskautta, jonka vain Jeesuksen Kristuksen sovintoveren vastaanottaminen syntien sovitukseksi antaa). Hän kysyi tältä: 'Ystäväni, kuinka saatoit tulla tänne ilman häävaatteita?' Mies ei saanut sanaa suustaan. Silloin kuningas sanoi palvelijoilleen: 'Sitokaa hänet käsistä ja jaloista ja heittäkää ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita. Monet ovat kutsuttuja (kaikkia kutsutaan evankeliumin julistuksella Jeesuksen Kristuksen yhteyteen), mutta harvat valittuja (vain ne jotka ottavat vastaan Jeesuksen Kristuksen sydämeensä syntiensä sovittajana, Jumala valitsee ja antaa heille Pyhän Hengen).'

1. Joh. 4:1-6. Rakkaat ystävät, älkää uskoko kaikkia henkiä. Koetelkaa ne, tutkikaa, ovatko ne Jumalasta, sillä maailmassa on liikkeellä monia vääriä profeettoja. Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta. Yksikään henki, joka kieltää Jeesuksen (jumalana ja ihmisenä, ainoana pelastuksen tuojana mutta myös tuomarina), ei ole Jumalasta. Sellainen henki on Antikristuksen henki, jonka te olette kuulleet olevan tulossa ja joka jo on maailmassa. Te, lapseni, olette Jumalasta, ja te olette voittaneet nuo väärät profeetat (valkoinen hevonen ratsastajineen on voittaja), sillä se, joka on teissä (Jumalan lapsilleen antama Pyhä Henki), on suurempi kuin se, joka on maailmassa. He ovat maailmasta. Maailmasta on se, mitä he puhuvat, ja maailma kuuntelee heitä. Me olemme Jumalasta. Joka tuntee Jumalan, kuuntelee meitä, mutta joka ei ole Jumalasta, se ei meitä kuuntele (eikä noudata Raamatun ohjeita). Tästä me tunnemme totuuden hengen ja eksytyksen hengen.

(Valheen henki, Saatana, kiusasi jo Adamia ja Eevaa paratiisissa. Ihminen lankesi ja hankki näin itselleen ja kaikille jälkeläisilleen, koko ihmiskunnalle, kadotustuomion. Jeesus Kristus, uutena Adamina, korjasi tilanteen ristinkuolemallaan ja istuu nyt voittajana Isän Jumalan oikealla puolella. Saatana yrittää kaikin keinoin pimittää ihmisiltä evankeliumin Jeesuksen voitosta. Valheen henkeen liittyneet ihmiset tunnetaan siitä, että he poikkeavat merkittävästi Raamatun ilmoituksesta. Osa kristityistä toimii kuitenkin vain valheen hengen pettäminä, koska eivät tunne Raamatun kirjoituksia tai eivät luota niihin eivätkä Jumalan Pyhän Hengen voimaa. Se, kuinka pitkälle valheen henki on jo nykypäivänä eksyttänyt ihmiset, käy hyvin ilmi esim. Michael J. Oardin kirjoittamasta kirjasta "Syvän ajan petos" ja Mikko Tuulirannan kirjasta ”BIOS 1 – Evoluutio-osion analyysi”.)

(Ilmestyskirjassa ei mainita sanaa "antikristus". Siellä puhutaan "laittomuuden ihmisestä", joka mahdollisesti tarkoittaa samaa. Ilmestyskirja puhuu myös kansojen keskeltä eli "merestä", nousevasta pedosta, jolla tarkoitetaan lopun aikana muodostuvaa 10-valtioliittoa, jolle saatana antaa valtansa. Pedolla tarkoitetaan ilmeisesti myös tämän 10-valtioliiton johtoon nousevaa henkilöä. Toinen peto, hengellinen valta, käyttää ensimmäisen pedon valtaa siihen asti, kunnes ensimmäinen peto tuhoaa sen. Ilmestyskirja tuntee myös henkilön nimeltä "väärä profeetta".

Tästä kaikesta huolimatta Jeesus Kristus on voittaja ja ilosanoma Hänen voitostaan saavuttaa koko ajan lisää ihmisiä ja voittaa heitä Kristukselle.)

(Seuraavassa osassa käsittelen sitä, kun Karitsa avaa sinetit 2-5.)

Karitsa avaa sinetit toisesta viidenteen</a>

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös – Karitsa avaa sinetit toisesta viidenteen

Ilm. 6:3-4 / 2. sinetti Kun Karitsa avasi toisen sinetin, kuulin toisen olennon sanovan: "Tule!" Nyt tuli esiin toinen, tulipunainen hevonen (tulipunaisen lohikäärmeen, paholaisen, alainen). Sille, joka istui hevosen selässä, annettiin valta riistää rauha maan päältä ja panna ihmiset tappamaan toisiaan. Hänelle annettiin iso miekka. (Valta neljänteen osaan maata. Tähän sinettiin sisältyvät myös islamin nousu valloitussotia hyväksi käyttäen ja kaikki maailmansodat.) Joh. 10:10. Varas tulee vain varastamaan, tappamaan ja tuhoamaan. Minä (Jeesus) olen tullut antamaan elämän, yltäkylläisen elämän.	Matt. 24:6-7. Te kuulette taistelun ääniä ja sanomia sodista, mutta älkää antako sen pelästyttää itseänne. Niin täytyy käydä, mutta vielä ei loppu ole käsillä. Mark. 13:7-8. Kun kuulette taistelun ääniä ja sanomia sodista, älkää pelästykö. Niin täytyy käydä, mutta se ei vielä merkitse loppua. Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, Luuk. 21:9-10. Ja kun kuulette sodista ja levottomuuksista, älkää hätääntykö. Näin täytyy ensin käydä (Jumalasta luopunut ihmiskunta kulkee eteenpäin valitsemallaan pahuuden tiellä ja Jumala sallii sen.), mutta loppu ei tule vielä silloin." Ja hän jatkoi: "Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan,
Ilm. 6:5-6 / 3. sinetti Kun Karitsa avasi kolmannen sinetin (nälkä), kuulin kolmannen olennon sanovan: "Tule!" Siinä samassa näin mustan hevosen, ja sillä, joka istui hevosen selässä, oli kädessään vaaka. Minä kuulin äänen, joka tuntui tulevan noiden neljän olennon keskeltä, ja se sanoi: "Mitta (koiniks-mitta = 1,094 litraa) vehnää denaarilla, ohraa kolme mittaa. (Päiväpalkalla elättää itsensä mutta ei perhettään.) Öljyyn ja viiniin älä koske." (Rikkaat rikastuvat, neljäsosalla maailman ihmisistä on nälkä. Valta neljänteen osaan maata.)	Matt. 24:8. Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, ja joka puolella on nälänhätää ja maanjäristyksiä. (Leipäjonot ovat arkipäivää Suomessakin.) Mutta kaikki tämä on vasta synnytystuskien alkua. (Vaikeammat ajat sekä kristityille että maailmalle ovat vasta tulossa.) Mark. 13:8. joka puolella on maanjäristyksiä ja tulee nälänhätä. Tämä on synnytystuskien alkua. Luuk. 21:11. ja joka puolella on suuria maanjäristyksiä, nälänhätää ja ruttotauteja. (Mm. koronapandemia on jo joka puolella maailmaa.)
Ilm. 6:7-8 / 4. sinetti (väärä vihreys) Kun Karitsa avasi neljännen sinetin, kuulin neljännen olennon sanovan: "Tule!" Siinä samassa näin tuhkanharmaan (alkutekstissä vihreä) hevosen. (Kristinuskon vastainen valistuksen aikakausi alkoi 1700 luvun lopulla. Siihen liittyy Jumalan vastainen "väärä vihreys"; darvinismi, uusdarvinismi, kommunismi, kristinuskosta luopuminen, Jumalan sanan vastaisuus lieveilmiöineen, kristillisyys ilman uskoa Raamatun sanaan.) Se, joka istui hevosen selässä, oli nimeltään Kuolema (Tämä vihreys vie ihmiset eroon Jumalasta ja sitä seuraa iankaikkinen kuolema.), ja sen jäljessä tuli Tuonela (kadotus). (Valta neljänteen osaan maata.) Ratsastajille annettiin valta neljänteen osaan maata, ne saivat tappaa miekalla, nälällä ja rutolla ja jättää loput villipetojen kynsiin. (Kolme edellistäkin hevosta ratsastajineen ovat koko ajan toiminnassa.)	2. Tim. 4:3-4. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee. He tukkivat korvansa totuudelta ja kääntyvät kuuntelemaan taruja. Matt. 24:4-5. Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä olen Messias', ja eksyttävät monia. Matt. 24:12-13. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus (agape-rakkaus, jota on vain kristityillä) kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu. Mark. 13:5-6. Jeesus alkoi puhua heille: Varokaa, ettei kukaan johda teitä harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä se olen', ("Minä olen" on Jumalan nimi. Monet poistavat osia Raamatusta sanoen; ei Jeesus ole tätä tarkoittanut.) ja eksyttävät monia. (Valitettava totuus on, että suuri osa kristityistä elää jo tänä päivänä harhassa.)

(Neljänteen sinettiin, väärään vihreyteen, liittyviä asioita;)

2. Tess. 2:11-12. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden. (Darvinistinen kehitysoppi on saanut aikaan eniten luopumusta, joten se on tällä hetkellä paras ehdokas täksi rajuksi eksytykseksi. Kehitysopin kantavana voimana olevat pitkät ajat, miljardit vuodet, ovat sovittamattomassa ristiriidassa sekä Raamatun luomiskertomuksen kanssa että tieteen viimeisten havaintojen kanssa. Yksityiskohtia voi lukea "Luominen.fi" nettisivulta. Kehitysopin kannattajat kieltävät Jumalan luojana ja väittävät sen sijaan, että Jumalan "Minä olen" vastakohta "olematon" loi vahingossa ihmisen tyhjästä tappamalla miljardeja harjoituskappaleita, vieläpä ilman että ihmisellä olisi edes mitään elämäntarkoitusta. He kieltävät myös vedenpaisumuksen vaikka todisteet siitä ovat selvästi nähtävissä. Jumala on tiennyt tämänkin ennakkoon ja ilmoittanut siitä meille mm. apostoli Pietarin kautta, 2. Piet. 3:5-7.

2. Piet. 3:5-7 ed.käännös. Sillä tietensä he eivät ole tietävinään, että taivaat ja samoin maa, vedestä ja veden kautta rakennettu, olivat ikivanhastaan olemassa Jumalan sanan voimasta ja että niiden kautta silloinen maailma hukkui vedenpaisumukseen. Mutta nykyiset taivaat ja maa ovat samalla sanalla talletetut tulelle, säästetyt jumalattomain ihmisten tuomion ja kadotuksen päivään.

Myös sellaiset yksipuolisen rakkauden saarnaajat, jotka pimentävät Raamatun muut totuudet tai vaikenevat niistä, tuhoavat ihmisten oikean jumalasuhteen joko tietoisesti tai itse harhaan johdettuina. Tähän ”rakkauden” oppiin liittyy myös sellaisen hengen palvonta, joka jättää syrjään ihmisen syntisyyden ja Jeesuksen Kristuksen syntien sovittajana. Tällaiset saarnaajat saarnaavat joko tietoisesti tai tietämättään kuoleman evankeliumia joka vie kadotukseen.)

Mark. 13:21-23. "Jos joku sanoo teille: 'Täällä on Messias', tai: 'Katso, Messias on tuolla', älkää uskoko. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät tunnustekoja ja ihmeitä johtaakseen, jos mahdollista, valitut harhaan. Pitäkää siis varanne. Minä (Jeesus) olen ennalta ilmoittanut teille kaiken. (Väärää kristillisyyttä markkinoidaan nykyisin parantumisten ja ihmeiden avulla. Moni hylkää ristiinnaulitun Jeesuksen ja valitsee menestysteologian, koska kuvittelee silloin olevansa voittajan joukossa. Ihmeet eivät ole merkki siitä, että Jumalan Henki olisi toiminnassa sillä riivaajahengetkin pystyvät tekemään ihmeitä. Jumalan Hengen toimintana pidetään virheellisesti nykyisin myös sielullisia ilmiöitä, kuten nauruherätystä, leijonan äänellä karjumista jne. Paholainen julistaa meille terveyttä ja menestystä Jumalan nimessä, että me, kun emme niitä saakaan, pettyisimme Jumalaan ja jättäisimme Isän jumalan ja Hänen Poikansa Jeesuksen Kristuksen. Jumalan Hengen läsnäolon merkki on synnintunto, halu lukea Raamattua ja halu noudattaa Raamatun sanaa myös niiltä osin jotka ovat itselle epämieluisia.)

2. Tim. 3:1-5. Sinun on tiedettävä, että viimeisinä päivinä koittavat vaikeat ajat. Silloin ihmiset rakastavat vain itseään ja rahaa, he ovat rehenteleviä ja pöyhkeitä, he herjaavat ja ovat vanhemmilleen tottelemattomia. He ovat kiittämättömiä, jumalattomia, rakkaudettomia (Alkukielessä käytetään sanaa "perherakkaus", mikä tarkoittaa sitä että perhe, avioliitto ja syntymättömän lapsen etu hylätään itsekkyyden ja nautinnonhalun seurauksena. Yksilöllisyys, itsensä toteuttaminen ja oma etu / itselle saavutettu etu ovat jälkikristillisissä länsimaissa menneet yhteisöllisyyden, yhteisen edun ja perheen edun edelle. Tämä Jumalan ennakkoon ilmoittama asia on jo suurelta osin toteutunut. Uskovat kristityt voivat kyllä viivyttää sitä ja ottaa "vihreiden asioiden" vastustamisesta vihat päälleen.), leppymättömiä, panettelevia, väkivaltaisia ja raakoja, kaiken hyvän vihollisia, petollisia, häikäilemättömiä ja järjettömiä. He rakastavat enemmän nautintoja kuin Jumalaa, he ovat ulkonaisesti hurskaita mutta kieltävät uskon voiman. Karta sellaisia! (Ihminen, josta edellä puhutaan, ei siedä lähellään hengellistä, uudestisyntynyttä kristittyä, sellaista jossa Jeesus Kristus on saanut muotoa. Koska he eivät halua oppia tuntemaan Jeesusta Kristusta Pelastajanaan, tuo Jeesuksen läsnäolo esiin heissä itsessään olevan kuoleman hajun ja siksi he haluavat poistaa maailmasta aidon kristillisyyden.)

2. Kor. 2:15-16. Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän.

(Lopun ajan päätöstä ja Jumalan tuomioita kohti mentäessä tämä kehitys kahtaalle vain kiihtyy.)

Ilm. 22:11. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä.

Luuk. 21:7-8. Jotkut kysyivät: "Opettaja, milloin tämä kaikki tapahtuu? Mikä on merkkinä siitä, että se aika on tulossa?" Jeesus sanoi: "Varokaa, ettei teitä johdeta harhaan. Monet tulevat esiintymään minun nimelläni. He sanovat: 'Minä se olen', ja: 'Aika on tullut.' Mutta älkää lähtekö heidän peräänsä. (Useat seurakunnat, varsinkin eteläisessä Suomessa, ovat jo heittäneet syrjään Raamatun sanan auktoriteettinaan ja hyväksyvät papeikseen ja saarnaajikseen vain "rakkauden ja suvaitsevaisuuden saarnaajia". Koska he eivät itse enää rakasta Jumalan sanaa, he eivät keskuudessaan kykene enää suvaitsemaan / kuuntelemaan niitä, jotka Jumalan sanaa kokonaisvaltaisesti vielä rakastavat ja pitävät sitä esillä.)

Ilm. 6:9-11 / 5. sinetti (vainojen lisääntyminen) Kun Karitsa avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli tapettu Jumalan sanan ja oman todistuksensa tähden. (Sekä juutalaisten vainot että uskovien kristittyjen vainot kiihtyvät. Paholainen on saanut ihmiset vihaamaan juutalaisiakin nimenomaan Jumalan sanan tähden. Vainot jatkuvat lopun ajan päätökseen asti.) Ne huusivat kovalla äänellä: "Kuinka kauan kestää, Valtias, sinä Pyhä ja Tosi, ennen kuin lausut tuomiosi ja kostat meidän veremme maan asukkaille?" Silloin niille kullekin annettiin valkea vaate ja niitä kehotettiin odottamaan rauhassa vielä vähän aikaa, kunnes niitä ja niiden veljiä, niiden lailla surmattuja Jumalan palvelijoita olisi täysi määrä. (Marttyyreiden joukko kasvaa koko ajan.) Matt. 10:16-23. "Minä lähetän teidät kuin lampaat susien keskelle. Olkaa siis viisaita kuin käärmeet ja viattomia kuin kyyhkyset. "Pitäkää varanne, sillä ihmiset vievät teidät oikeuden eteen ja ruoskivat teitä synagogissaan. (Jo tämä Raamatun kohta vie pohjan menestysteologialta.) Maaherrojen ja kuninkaidenkin eteen teitä tullaan viemään minun takiani, todistukseksi heille ja kansoille. Mutta kun teidät luovutetaan viranomaisten käsiin, älkää olko huolissanne siitä, miten tai mitä puhuisitte, sillä teille annetaan tuona hetkenä sanat, jotka teidän tulee puhua. Te ette puhu itse, teissä puhuu Isänne Henki. "Veli antaa veljensä surmattavaksi, isä lapsensa, ja lapset nousevat vanhempiaan vastaan ja tuottavat heille kuoleman. Kaikki tulevat vihaamaan teitä minun nimeni tähden, mutta se, joka kestää loppuun asti, pelastuu. (Myöhemmin, kun ilmestyskirjan kaksi petoa pääsevät valtaan, tämä tulee tapahtumaan täysimääräisesti. Ilmestyskirjan mukaan pyhät annetaan silloin heidän valtaansa.) "Kun teitä yhdessä kaupungissa vainotaan, paetkaa toiseen. Totisesti: te ette ehdi käydä kaikissa Israelin kaupungeissa ennen kuin Ihmisen Poika tulee.	Ilm. 7:9-17. Näky – (Suuresta ahdingosta tullut / tuleva kansanjoukko. Valtaosa selittäjistä liittää tämän näyn Kristuksen paluun jälkeiseen aikaan siten, että tässä joukossa olisivat kaikki pelastuneet kristityt.) Tämän jälkeen näin suuren kansanjoukon, niin suuren, ettei kukaan kyennyt sitä laskemaan. Siinä oli ihmisiä kaikista maista, kaikista kansoista ja heimoista, ja he puhuivat kaikkia kieliä. He seisoivat valtaistuimen ja Karitsan edessä yllään valkeat vaatteet ja kädessään palmunoksa ja huusivat kovalla äänellä: Pelastuksen tuo meidän Jumalamme (pelastuneiden joukko kasvaa vielä, uskovien ylösotto ei ole tapahtunut), hän, joka istuu valtaistuimella, hän ja Karitsa! Kaikki enkelit seisoivat valtaistuimen, vanhinten ja neljän olennon ympärillä (Lasten ja vähäisten enkelit näkevät Jumalan kasvot koko ajan.) Matt. 18:10; heidän enkelinsä saavat taivaissa joka hetki katsella minun taivaallisen Isäni kasvoja. ja he heittäytyivät kasvoilleen valtaistuimen eteen ja osoittivat Jumalalle kunnioitustaan sanoen: Aamen. Ylistys ja kirkkaus, viisaus, kiitos, kunnia, valta ja voima meidän Jumalallemme aina ja ikuisesti! Aamen. Yksi vanhimmista kysyi minulta (puhui minulle): "Keitä nämä valkeavaatteiset ovat? Mistä he ovat tulleet?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi minulle: Nämä ovat päässeet suuresta ahdingosta (suuresta ahdistuksesta tulevat). (Edellinen käännös, samoin kuin alkukieli, ilmaisee tulemista, joka vielä jatkuu.) He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä. Sen tähden he ovat Jumalan valtaistuimen edessä ja palvelevat häntä hänen pyhäkössään päivin ja öin, ja hän, joka istuu valtaistuimella, on levittänyt telttansa heidän ylleen. Nälkä ei heitä enää vaivaa, ei jano, enää ei heitä polta aurinko eikä paahtava helle. Karitsa, joka on valtaistuimen edessä, kaitsee heitä ja vie heidät elämän veden lähteille, ja Jumala pyyhkii heidän silmistään kaikki kyyneleet. (Sitä mukaa kun uskonsa tähden tapetut tulevat taivaaseen, Jumala pyyhkii kyyneleet heidän silmistään.)

Matt. 24:9-11. "Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan ja kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. (Tämä pitää yhtä Matt. 24:12 kanssa; Ja sen tähden, että laittomuus pääsee valtaan, kylmenee useimpien (kristittyjen) rakkaus.)

Mark. 13:9-13. "Pitäkää varanne! Teidät viedään oikeuteen ja teitä piestään synagogissa. Maaherrojen ja kuninkaiden eteen te joudutte minun nimeni tähden, todistukseksi heille. … "Veli antaa veljensä surmattavaksi, isä lapsensa, ja lapset nousevat vanhempiaan vastaan ja tuottavat heille kuoleman. (Perherakkaus on väistynyt oman edun tavoittelun tieltä.) Kaikki vihaavat teitä minun nimeni tähden, mutta se, joka kestää loppuun asti, pelastuu.

Luuk. 21:12-19. "Mutta jo ennen tätä (suuria maanjäristyksiä, nälänhätää ja ruttotauteja) teidän kimppuunne käydään ja teitä vainotaan. Teitä viedään tuomiolle synagogiin, teitä teljetään vankilaan, te joudutte kuninkaiden ja maaherrojen eteen minun nimeni tähden. Näin te saatte tilaisuuden todistaa minusta. (Suostummeko me olemaan Jumalan käytettävissä Jumalan suunnittelemalla tavalla?) Painakaa vain mieleenne, että teidän ei tule etukäteen miettiä, miten itseänne puolustatte. Minä annan teille viisauden puhua niin, ettei yksikään vastustajanne kykene kiistämään eikä kumoamaan sanojanne. (Yksi vainojen seuraus on se, että näin vainoajat joutuvat tekemisiin evankeliumin kanssa ja joitakin heistä voi vielä pelastua.) "Jopa teidän vanhempanne, veljenne, sukulaisenne ja ystävänne luovuttavat teidät viranomaisille, ja muutamia teistä surmataan. Kaikki vihaavat teitä minun nimeni tähden. Mutta edes hiuskarva päästänne ei mene hukkaan. Pysykää lujina, niin voitatte omaksenne elämän. (Jumala tietää mitä hänen omilleen tapahtuu jopa yhden hiuksen tarkkuudella. Siksi kuolemankaan kohdatessa ei tarvitse olla peloissaan. Parempi kuolla uskossa Kristukseen ja päästä taivaallisiin häihin, kuin kuolla Kristuksen kieltäjänä ja joutua kadotustuomiolle.)

(Israelin valtion muodostuminen ja juutalaisten paluu omaan maahansa holokaustin jälkeen sijoittuu luontevasti 5. sinetin yhteyteen. Juutalaisia on aina vainottu Jumalan sanan tähden, vaikka muita asioita käytetäänkin siinä tekosyynä.)

Dan. 12:5-10. Katsellessani minä, Daniel, huomasin kaksi muuta miestä. Toinen seisoi virran tällä, toinen tuolla rannalla. Toinen sanoi pellavavaatteiselle miehelle, joka seisoi virran vesien yläpuolella: "Kuinka kauan kestää, ennen kuin kaikki nämä ihmeelliset asiat tapahtuvat?" Ja minä näin pellavavaatteisen miehen seisovan virran vesien yllä ja kohottavan oikean ja vasemman kätensä kohti taivasta, ja minä kuulin hänen vannovan Ikuisesti Elävän kautta: "Totisesti, on kuluva aika, kaksi aikaa ja puoli aikaa! (tuleva 1000 vuotinen aika, 2000 vuotta uuden liiton aikaa ja 500 vuotta Danielista Jeesukseen) Kun pyhän kansan hajaannus on lopussa (alkukielessä; "kun on loppunut pyhän kansan käden murtaminen", tai; "kun pyhän kansan käden voima on murrettu"), tulee kaiken tämän loppu." Minä kuulin, mutta en ymmärtänyt. Ja minä sanoin: "Herrani, miten tämä kaikki päättyy?" Hän sanoi: "Mene, Daniel. Totisesti, nämä asiat ovat salatut ja sinetöidyt lopun hetkeen saakka. Monet seulotaan, sulatetaan ja puhdistetaan, mutta jumalattomat elävät jumalattomina, eikä kukaan jumalattomista ole tätä ymmärtävä. Mutta viisaat ymmärtävät. (Raamatussa tämän jälkeen kirjoitettu tekstin kohta Dan. 12:11-13 kertoo ajan siihen, kun Antiokos Epifane saastuttaa Jerusalemin temppelin, joka toteutuikin ajallaan.)

(Kun Israelin valtio perustettiin v. 1948, pyhän kansan hajaannus oli lopussa. Pyhän kansan käden murtaminen on loppumassa. Tekstin kolmas merkitys, "kun pyhän kansan käden voima on murrettu", toteutunee ilmeisesti silloin, kun maahansa muuttanut Israelin kansa menettää sotilaallisen voimansa ja se taas melkein tuhotaan.)

(Jumalan lupaus Israelin kansan paluusta omaan maahansa on toteutunut. Joten kaikki muukin, mitä Jumala on sanassaan sanonut, toteutuu varmasti.)

Hes. 37:1-14. Herran käsi tarttui minuun, ja Herran henki vei minut kauas pois ja laski minut keskelle laaksoa, joka oli täynnä kuolleitten luita. ..." Minä puhuin saamani käskyn mukaan, ja minun vielä puhuessani alkoi kuulua kovaa kalinaa, kun luut lähenivät toisiaan ja liittyivät yhteen nivel niveleltä. Minä näin, että niiden päälle kasvoi jänteet ja liha ja että nämä saivat nahan ympärilleen, … Minä puhuin niin kuin Herra minua käski, ja luihin tuli henki. Ne heräsivät eloon ja nousivat maasta, ja siinä oli luvuton ihmisjoukko. Herra sanoi minulle: "Ihminen, nämä luut ovat Israelin kansa. Kaikki israelilaiset sanovat: 'Luumme ovat kuivettuneet, toivomme on mennyt, me olemme hukassa.' Sen tähden julista heille: Näin sanoo Herra Jumala: Minä aukaisen teidän hautanne, päästän teidät, oman kansani, (kansojen seassa olevista) haudoistanne ja vien teidät Israelin maahan. … Minä panen teihin henkeni, niin että te heräätte eloon, ja vien teidät maahanne. Silloin te tiedätte, että minä, Herra, teen sen minkä olen luvannut tehdä. Näin sanoo Herra."

(Israel kansana omassa valtiossaan v. 1948 alkaen. Pyhän kansan hajaannus on lopussa.)

Matt. 24:32-34. "Ottakaa oppia vertauskuvasta, jonka viikunapuu (kuva Israelista) tarjoaa: kun sen oksa virkoaa ja alkaa tulla lehteen, te tiedätte, että kesä on lähellä. Samalla tavoin te kaiken tämän nähdessänne tiedätte, että se aika on lähellä, aivan ovella. Totisesti: tämä sukupolvi ("genea") ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. (Sana "genea, sukupolvi" tarkoittaa sekä lopunajan päätöksen tapahtumahetkellä elossa olevaa sukupolvea että Israelia kansana.)

Mark. 13:28-37. "Ottakaa oppia vertauskuvasta, jonka viikunapuu tarjoaa: kun sen oksa virkoaa ja alkaa tulla lehteen, te tiedätte, että kesä on lähellä. Samalla tavoin te nähdessänne tämän tapahtuvan tiedätte, että se aika on lähellä, aivan ovella. Totisesti: tämä sukupolvi ("genea") ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. Mutta sitä päivää ja hetkeä ei tiedä kukaan, eivät enkelit taivaassa eikä edes Poika, (Jeesus tyhjensi itsensä myös taivaallisesta tiedostaan syntyessään ihmiseksi, Fil. 2:6-7.)

Fil. 2:6-7. Hänellä oli Jumalan muoto, mutta hän ei pitänyt kiinni oikeudestaan olla Jumalan vertainen vaan luopui omastaan. Hän otti orjan muodon ja tuli ihmisten kaltaiseksi. Hän eli ihmisenä ihmisten joukossa,

ei kukaan muu kuin Isä. "Pitäkää varanne, olkaa valveilla, sillä te ette tiedä milloin se aika tulee. Kun mies matkustaa vieraille maille ja talosta lähtiessään antaa kullekin palvelijalle oman tehtävän ja vastuun, niin ovenvartijan hän käskee valvoa. Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, koska talon herra tulee: illalla vai keskiyöllä, kukonlaulun aikaan vai aamun jo valjetessa. (Me emme tiedä Kristuksen tarkkaa paluuaikaa. Vaikka näyttäisi että Hän tulisi vasta vaivanajan puolivälissä ennen vihan maljoja, kannattaa olla valmiina aikaisempaankin tulemiseen.) Hän tulee äkkiarvaamatta - varokaa siis, ettei hän tapaa teitä nukkumasta. Minkä minä sanon teille, sen sanon kaikille (myös meille jokaiselle): valvokaa!"

Luuk. 21:29-36. Hän (Jeesus) esitti heille myös vertauksen: "Katsokaa viikunapuuta, tai mitä puuta tahansa. (Israelin valtion muodostumisen lisäksi myös moni muu kansa saa itsenäisyyden.) Kun näette sen puhkeavan lehteen, te tiedätte ilman muuta, että kesä on jo lähellä. Samalla tavoin te nähdessänne tämän tapahtuvan tiedätte, että Jumalan valtakunta on lähellä. Totisesti: tämä sukupolvi ("genea") ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. "Pitäkää varanne, etteivät juopottelu ja päihtymys tai jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa. Sitä päivää ei vältä yksikään, joka maan päällä elää. Pysykää siis alati valveilla ja rukoilkaa itsellenne voimaa (Kristuksen veren suojaa ja Pyhän Hengen läsnäoloa), jotta selviäisitte kaikesta siitä, mikä on tapahtuva, ja kestäisitte Ihmisen Pojan edessä." (Ihmisen Pojan, Jeesuksen Kristuksen edessä kestävät vain ne, jotka asettavat turvansa Jeesuksen Kristuksen sovintovereen. Muut joko kieltävät Kristuksen tai seuraavat muita kristuksia omaan korvasyyhyynsä.)

(Israel kansana omassa maassaan ennen tempausta. Juutalaiset muuttavat Israeliin.)

Jes. 11:10-16. Sinä päivänä Iisain juurivesa kohoaa merkkiviirinä kansoille. Hänen luokseen pyrkivät kaikki kansat, hänen asuinsijaansa ympäröi kunnian hohde. Sinä päivänä Herra jälleen kohottaa kätensä vapauttaakseen kansansa jäännöksen Assyriasta (Syyria) ja Egyptistä ja Patrosista (Ylä-Egypti) ja Nubiasta ja Elamista (Iranin osa) ja Sinearista (Etelä-Irak) ja Hamatista (Syyrian pohjoisosa), tuodakseen kansansa takaisin meren saarista ja kaukaisilta rannoilta (esim. USA:sta). Hän kohottaa merkkiviirin kansoille, hän korjaa talteen Israelista pois ajetut ja kokoaa yhteen Juudasta eri tahoille hajotetut maailman neljältä kulmalta. Efraimin kateus haihtuu, Juudan katkeruus häviää. Efraim ei enää kadehdi Juudaa, eikä Juuda vainoa Efraimia. Rinta rinnan he ryntäävät länteen, Filisteaan, yhdessä he saalistavat idän heimojen alueilla, heidän valtansa yltää Edomiin ja Moabiin (Jordanian osa), ja ammonilaisista (Jordanian osa) tulee heidän alamaisiaan. (Maahansa palannut Israel menestyy sotilaallisesti.) Herra halkaisee Egyptin merenlahden ja heristää kättään Eufratia kohden, hän hajottaa sen polttavalla henkäyksellään seitsemään uomaan, joiden yli voi kulkea jalkojen kastumatta. Niin avautuu valtatie hänen kansansa jäännöksen kulkea - sen, joka on jäljellä Assyriassa (Syyria) - samalla tavalla kuin tie aukeni Israelille sinä päivänä, jolloin se lähti Egyptin maasta. (Tämä jälkimmäinen osa, Jes. 11:15-16, ei ole vielä tapahtunut. Se voi tapahtua myöhemminkin kuin tässä yhteydessä.)

Miika 7:11-12. Tulee päivä, jolloin varustat rajasi, Israel, jolloin valtasi laajenee. Silloin sinun omasi saapuvat Assyriasta (Syyria), tulevat Egyptin kaupungeista – Egyptistä Eufratvirtaan saakka – merten väliltä, vuorten väliltä.

(Jumala varjelee Israelin kansan maassaan lopun aikana vaikka Israelin ympärillä olevat valtiot ahdistavat sitä.)

(Pekka Sartolan mukaan psalmi 83 liittyisi sotaan, joka edeltää Googin sotaa.)

Ps. 83:2-9. Jumala, älä enää vaikene! Älä katso ääneti, älä ole niin hiljaa! Sinun vihollisesi riehuvat, nostavat uhitellen päätään. He punovat juonia omaa kansaasi vastaan, vehkeilevät sinun suojattiesi pään menoksi. He sanovat: "Me tuhoamme heidät! Tehdään loppu koko kansasta, niin että Israelin nimikin unohtuu!" (Esim. palestiinalaisvaltion, jota ei vielä ole, perustuskirjassa edellytetään Israelin valtion ja israelilaisten tuhoamista.) He ovat yksissä tuumin tehneet liiton, kaikki he ovat sinua vastaan: Edomin telttakunnat ja ismaelilaiset, Moab (Jordania) ja hagarilaiset (Egypti), Gebal, Ammon (osa Jordaniaa) ja Amalek, Filistea ja Tyroksen asukkaat (Libanon). Assyriakin (Syyria) on liittynyt heihin, tullut avuksi Lootin jälkeläisille (Jordania).

(Tämän vuoksi Israel on oman valtion perustamisen jälkeen joutunut käymään lukuisia puolustussotia, jotka se on kaikki voittanut. Unesco, YK:n alainen järjestö, on myös tehnyt sellaisen päätöksen, että Israelia ei ole historiassa aikaisemmin koskaan ollut olemassa. Kristityt länsimaat ovat tätäkin päätöstä tehtäessä olleet joko hiljaa tai valehtelevat, Suomi muiden mukana.)

(Tämä profeetta Sakarjan kohta voisi liittyä myös Israelin valtion käymiin sotiin ennen Googin sotaa, esim. psalmin 83 tilanteeseen.)

Sak. 12:1-9. Ennussana. Tämä on Herran sana Israelille. Näin sanoo Herra, joka on levittänyt taivaat, laskenut maan perustukset ja luonut hengen ihmisen sisimpään: "Minä teen Jerusalemista juovuttavan maljan kaikille ympärillä asuville kansoille. Myös Juuda joutuu ahdinkoon, kun Jerusalemia piiritetään. Sinä päivänä minä teen Jerusalemista raskaan kiven kaikkien kansojen tielle. Ne kokoontuvat Jerusalemia vastaan, mutta kaikki, jotka käyvät siihen kiveen käsiksi, satuttavat itsensä. (Vastaava tilanne kuin Jeesus kulmakivenä, Matt. 21)

Matt. 21:42-44. Jeesus sanoi heille: "Ettekö ole koskaan kirjoituksista lukeneet: Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi. Herralta se on tullut, ja se on ihmeellinen meidän silmissämme. … Joka tähän kiveen kaatuu, se ruhjoutuu, ja jonka päälle tämä kivi kaatuu, sen se murskaa."

Tuona päivänä - näin kuuluu Herran sana - minä annan hevosten vauhkoontua ja ratsastajien joutua sekasortoon. Minä kiinnitän katseeni Juudan heimoon ja varjelen sitä, mutta teen sokeiksi viholliskansojen ratsut. Juudan sukujen päämiehet sanovat silloin: 'Jerusalemin asukkaat ovat meidän tukenamme. Herra Sebaot, heidän Jumalansa, auttaa heitä.' (Israel ei ole vielä kääntynyt Jumalan puoleen.) Sinä päivänä minä teen Juudan heimojen päämiehet liekeiksi keskelle kuivaa metsää, ikään kuin tulisoihduksi lyhteiden sekaan, ja tuli tuhoaa kansat oikealta ja vasemmalta. (Israel on sotilaallisesti voimakas.) Mutta Jerusalemin asukkaat pysyvät yhä paikoillaan kaupungissaan. "Sinä päivänä Herra on kilpenä Jerusalemin asukkaiden ympärillä, ja silloin heikoinkin heistä on kuin Daavid, ja Daavidin suku heidän johdossaan on kuin Jumala, kuin Herran enkeli. Mutta Herra pelastaa ensiksi Juudan asuinsijat, etteivät Daavidin suku ja Jerusalemin asukkaat saisi suurempaa kunniaa kuin Juuda. "Sinä päivänä minä hävitän kaikki kansat, jotka hyökkäävät Jerusalemia vastaan.

Seuraava alustus käsittää ajan kuudennesta sinetistä kuudenteen pasuunaan asti, kuudes pasuuna mukaan lukien.

Kuudennesta sinetistä kuudenteen pasuunaan

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös – Aika kuudennesta sinetistä kuudenteen pasuunaan.

(Kuudes ja seitsemäs sinetti avautuvat samanaikaisesti viidennen sinetin jälkeen.)

Ilm. 6:12-17 / 6. sinetti (lopun ajan päätöksen tapahtumat lyhyenä yhteenvetona) Minä näin, kuinka Karitsa avasi kuudennen sinetin. Maa järkkyi ja vavahteli, aurinko pimeni mustaksi kuin suruvaate, ja kuu muuttui kauttaaltaan verenpunaiseksi. Taivaan tähdet putosivat maahan, niin kuin viikunat varisevat puusta myrskyn sitä ravistellessa. Taivas hävisi näkyvistä kuin kirja, joka kääritään kokoon, ja kaikki vuoret ja saaret siirtyivät paikaltaan. (Maan pinnanmuoto muuttuu entiseen verrattuna täysin uudenlaiseksi viimeistään seitsemännen vihan maljan aikana. Mm. saaria ei silloin enää ole, joten vihan maljojen jälkeen tulevan 1000 vuotisen aikakauden aikana ei mahdollisesti ole meriäkään.) Maan kuninkaat, ylimykset ja sotajoukkojen johtajat, rikkaat ja mahtavat miehet ja kaikki muut, niin orjat kuin vapaat, piiloutuivat luoliin ja vuorten rotkoihin ja huusivat vuorille ja kallioille: "Kaatukaa päällemme, kätkekää meidät valtaistuimella istuvan katseelta ja Karitsan vihalta! (Nykyaikana julistetaan Jeesusta, joka ei vaadi parannuksen tekoa. Synnin harjoittajilla on suuri vaara jäädä Karitsan vihan alle.) Heidän vihansa suuri päivä on tullut - kuka voi sen kestää?" 4 ensimmäistä pasuunaa Ilm. 8:3-5. Suitsutus- ja rukousastian heitto maan päälle – ukkonen, salamat ja maan järähtely. Vielä tuli yksi enkeli, joka asettui alttarin ääreen kädessään kultainen suitsutusastia. Hänelle annettiin paljon suitsuketta, jotta hän valtaistuimen edessä olevalla kultaisella alttarilla liittäisi suitsutusuhrin kaikkien pyhien rukouksiin. Niin nousi suitsutuksen savu enkelin kädestä Jumalan eteen yhdessä pyhiltä tulevien rukousten kanssa. (Maan päällä on vielä ihmisiä, jotka rukoilevat. Uskovien ylösotto ei ole vielä tapahtunut.) Enkeli otti suitsutusastian, täytti sen alttarin tulella ja sinkosi tulen alas maan päälle (Jumala antaa kristittyjen vainoajille muuta ajateltavaa.), ja ukkonen jylisi, salamat leimusivat ja maa järähteli. (Kolme ensimmäistä pasuunaa soivat ilmeisesti peräjälkeen lyhyen ajan sisällä. Esim. ison meteorin isku maapallolle saisi aikaan kuvatun kaltaiset tuhot. Neljännen pasuunan tuho ja osittain myös viidennen, voisi olla seurausta suuren tulivuoren purkautumisesta, jossa iso määrä tuhkaa nousee ilmakehään. Tällainen supertulivuori on mm. Pohjois-Amerikassa ja Italiassa.) Luuk. 21:11. Kauhistuttavia asioita tapahtuu, ja taivaalla näkyy suuria ennusmerkkejä.	Ilm. 8:1-. 7. sinetti (lopun ajan päätöksen tapahtumat yksityiskohtaisesti kerrottuna) Ilm. 8:1. Puolen tunnin hiljaisuus. Kun Karitsa avasi seitsemännen sinetin, taivaassa syntyi hiljaisuus, ja sitä kesti puolen tunnin verran. (Tämän hiljaisuuden yksi merkitys voisi olla se, että pyhien rukouksia kerätään ennen kuin Jumalan "pienemmät" tuomiot alkavat pasuunan soittojen muodossa. Tilanne on toisenlainen seitsemännen pasuunan jälkeen, vihan maljojen vuodattamisen alussa, jolloin Jumalan ”suuret” tuomiot alkavat tapahtua. Silloin Jumalan kirkkaus ja voima täyttävät temppelin savulla, niin ettei kukaan voi mennä sisälle temppeliin. Silloin ei rukouksia ilmeisesti enää kerätä.) Ilm. 8:2. (Seitsemän pasuunaa annetaan enkeleille.) Minä näin, kuinka niille seitsemälle enkelille, jotka seisoivat Jumalan edessä, annettiin seitsemän torvea (pasuunaa). Ilm. 8:6. Ne seitsemän enkeliä, joilla oli seitsemän torvea, valmistautuivat puhaltamaan torviinsa. Ilm. 8:7 / 1. pasuuna (kolmasosa maasta palaa) Ensimmäinen enkeli puhalsi torveensa. Silloin tuli rakeita ja tulenlieskoja ja niiden seassa verta, ja ne iskivät maahan. Kolmannes maasta paloi, kolmannes puista paloi, ja samoin paloi kaikki vihanta ruoho. Ilm. 8:8 / 2. pasuuna (kolmasosa merestä kuolee) Toinen enkeli puhalsi torveensa. Silloin syöksyi mereen jokin, mikä oli suuri kuin vuori ja liekehti tulta. Kolmannes merestä muuttui vereksi, kolmannes meressä elävistä eläimistä kuoli ja kolmannes laivoista tuhoutui. Ilm. 8:10-11 / 3. pasuuna (kolmannes suolattomasta vedestä / juomavedestä tuhoutuu) Kolmas enkeli puhalsi torveensa. Silloin putosi taivaalta suuri, soihtuna palava tähti, ja maahan pudotessaan se täytti kolmanneksen virroista ja vesien lähteistä. Tähden nimi oli Koiruoho. Kolmannes vesistä muuttui karvaaksi kuin koiruoho, ja monet ihmiset kuolivat vedestä, koska se oli tullut myrkylliseksi. (Joidenkin selittäjien mukaan koiruoho olisi radioaktiivisuutta.) Ilm. 8:12 / 4. pasuuna (kolmasosa valosta katoaa) Neljäs enkeli puhalsi torveensa. Silloin kolmannes auringosta, kolmannes kuusta ja kolmannes tähdistä sammui, niin että ne pimenivät kolmanneksen. Päivä menetti kolmanneksen valostaan, ja samoin synkkeni yö. (Ilmakehässä oleva tuhka voi aiheuttaa kuvatun kaltaisen pimentymisen.)
3 viimeistä pasuunaa (Kotkan kolme voi–huutoa = loput kolme pasuunaa.) Ilm. 8:13 Silloin näin kotkan, joka lensi korkealla taivaan laella ja huusi kovalla äänellä: "Voi! Voi! Voi niitä, jotka asuvat maan päällä! Vielä tulevat torvet soimaan, vielä puhaltaa torveensa kolme enkeliä." Ilm. 12:1-18. Näky; (Nainen ja lohikäärme. Näyllä selkiytetään lopunajan kahden pedon syntymistä lohikäärmeen vaikutuksesta. Näyssä kuvataan Kristuksen syntymää ja sen jälkeistä aikaa. Muissa ilmestyskirjan näyissä Johannes on ikään kuin niissä sisällä, tätä näkyä hän katselee ulkoapäin. Siten tämä näky voisi olla menneen katselemista.) Taivaalla näkyi suuri tunnusmerkki: nainen, jolla oli pukunaan aurinko, kuu jalkojen alla ja pään päällä seppeleenä kaksitoista tähteä (1. Moos. 37:9-10 mukaan kuvattu Israelin kansa, josta Kristus syntyi). Hän oli raskaana ja huusi tuskissaan synnytyspolttojen vaivaamana. ("Synnytyspoltot" ennen Jeesuksen ensimmäistä tulemista, ihmiseksi syntymistä. Myöhemmin ilmestyskirjassa mainitaan toiset "synnytyspoltot", jotka koetaan ennen Jeesuksen toista tulemista.) Toinenkin tunnusmerkki näkyi taivaalla: suuri tulipunainen lohikäärme, jolla oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea ja kruunu kaikissa seitsemässä päässä. (Kuva saatanasta ja saatanan hallinnassa olevista maailmanvaltiaista, joka Jeesuksen aikana toteutui Rooman valtakuntana. Lohikäärmettä kuvataan tässä lähes samoilla sanoilla kuin lopunajan 10-valtioliittoa Ilm. 13:10 kohdassa. Erona vain se, että kruunut ovat sarvissa.) Pyrstöllään se pyyhkäisi pois kolmanneksen taivaan tähdistä ja sinkosi ne maahan (Tämä on tulkittu siten, että 1/3 osa taivaan enkeleistä lankesi kapinaan Jumalaa vastaan saatanan mukana. Nämä langenneet enkelit ovat nyt maan päällä riivaajina.) Lohikäärme asettui synnyttävän naisen eteen nielaistakseen lapsen heti kun se syntyy. (Rooman vasalli, Herodes yritti tappaa Jeesuksen jo lapsena.) Nainen synnytti lapsensa, pojan, joka on paimentava maailman kansoja rautaisella sauvalla. (Kuvaus Jeesuksen vallasta lopun ajan päätöksessä ja 1000 vuotisen aikakauden aikana.) Tämä lapsi temmattiin Jumalan ja hänen valtaistuimensa luo (Jeesuksen ylösnousemus kuolleista ja istuutuminen Isän oikean käden puolelle), ja nainen pakeni autiomaahan. Jumala on sinne valmistanut hänelle turvapaikan, missä hänestä pidetään huolta tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää. (Israel säilyy kansana ilman valtiota muiden kansojen seassa.) Taivaassa syttyi sota. Mikael ja hänen enkelinsä kävivät taisteluun lohikäärmettä vastaan. Lohikäärme enkeleineen teki vastarintaa mutta kärsi tappion, eikä sille ja sen joukolle ollut enää sijaa taivaassa. (Jobin, joka oli Aabrahamin aikalainen, aikana saatanalla oli vielä pääsy Jumalan luo.) Job 1:6-7. Eräänä päivänä Jumalan pojat (enkeleitä) tulivat koolle ja asettuivat Herran eteen. Myös Saatana oli heidän joukossaan. Herra kysyi Saatanalta: "Mistä sinä tulet?" Saatana vastasi: "Olen kuljeksinut pitkin ja poikin maita mantereita." Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit. (Itse sijoittaisin tämän tapahtuman Jeesuksen taivaaseen astumisen yhteyteen, jolloin Hän vei mukanaan oman sovintoverensä taivaaseen kaikkeinpyhimpään. Voi olla tapahtunut aikaisemminkin.) Hepr. 9:12. Hän on uhrannut oman verensä. Näin hän on kertakaikkisesti täyttänyt tehtävänsä, astunut sisään kaikkeinpyhimpään ja hankkinut meille ikiajoiksi lunastuksen. Luuk. 10:18. Jeesus sanoi heille (opetuslapsille): "Minä näin, kuinka Saatana sinkoutui taivaasta kuin salama. Minä kuulin, kuinka taivaassa sanottiin kovalla äänellä: Nyt on pelastus tullut, meidän Jumalallamme on kuninkuus ja mahti ja hänen Voidellullaan valta. Nyt on Syyttäjä syösty alas, tuo, joka meidän Jumalamme edessä syytti veljiämme päivin ja öin. He voittivat hänet, Karitsan veri ja heidän todistuksensa toivat heille voiton. (Valkoinen hevonen ratsastajineen on voittaja.) He eivät säästäneet henkeään vaan olivat valmiit kuolemaankin. Iloitkaa siis, taivaat ja te taivaiden asukkaat! Mutta voi maata ja merta - Saatana on laskeutunut teidän luoksenne! Se on raivon vallassa, sillä se tietää, että sen aika on lyhyt. Kun lohikäärme huomasi, että se oli syösty maahan, se lähti ajamaan takaa naista, joka oli pojan synnyttänyt. (Saatana vihaa Israelia ja saa kansat vainoamaan juutalaisia.) Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. (Tämä 3,5 vuoden aika toteutuu mahdollisesti vielä ennen vihan maljoja tai niiden aikana.) Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään (kansainvaellukset?), mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan (Kristusta tunnustavia kristittyjä), niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle. Lohikäärme seisahtui meren rannalle (kansojen meri).	Ilm. 9:1-11 / 5. pasuuna (5 kk piina. Toisaalta tässä pasuunassa kuvataan laaja-alaista ihmisten riivaustilaa, toisaalta ihmisten kesken käytävää sotaa.) Viides enkeli puhalsi torveensa. (= Ensimmäinen voi–huuto) Silloin minä näin, että taivaasta oli pudonnut maahan tähti. (Liittyy Ilm. 12:1-18 näkyyn naisesta ja lohikäärmeestä. Tähti voi olla samaan aikaan kuvausta sekä maahan heitetystä saatanasta että maahan törmänneestä asteroidista.) Sille annettiin syvyyden kuilun avain, ja se avasi tuon syvyyteen vievän kuilun. (Ironista on, että saatana itse lukitaan syvyyteen myöhemmin kahleissa.) Kuilusta nousi savua kuin suuresta uunista, ja savu pimensi auringon ja ilman. Savusta levisi maan päälle heinäsirkkoja, ja niille annettiin sama valta kuin on skorpioneilla maan päällä. Niille sanottiin, että ne eivät saa vahingoittaa kedon ruohoa eivätkä mitään muutakaan vihantaa eivätkä yhtään puuta, vaan ainoastaan niitä ihmisiä, joilla ei ole otsassaan Jumalan sinettiä (Kristuksen omat / 144000 sinetöityä ovat Jumalan antamassa turvassa.). Heitäkään ne eivät saaneet tappaa, ainoastaan piinata viiden kuukauden ajan. Tuska, jonka ne ihmiselle tuottavat, on samanlainen kuin skorpionin piston tuottama. Sinä aikana ihmiset etsivät kuolemaa mutta eivät löydä, he haluavat kuolla, mutta kuolema pakenee heitä. (Vastaava riivaustilanne on kuvattu Luuk. 8:27 ja Mark. 5:1-20. Riivaajia kyllä maailmassa riittää, koska 1/3 osa taivaan enkeleistä lankesi ja muuttui riivaajiksi.) Luuk. 8:27. Kun Jeesus nousi rannalle (Gerasan alueella), häntä vastaan tuli kaupungista mies, jota vaivasivat pahat henget. Mies oli jo kauan kulkenut vaatteitta, … Mark. 5:2-5. … eikä kukaan kyennyt hillitsemään häntä. Kaiket päivät ja yöt hän oleskeli haudoissa ja vuorilla, huusi ja runteli itseään kivillä. Heinäsirkat olivat näöltään kuin taisteluun varustettuja hevosia. Niillä oli päässään kullalta kimaltavat seppeleet, niiden kasvot olivat kuin ihmisen kasvot, ja niillä oli naisen tukan kaltainen tukka. (nuttura?) Niiden hampaat olivat kuin leijonan hampaat, ja niillä oli rintapanssarit, jotka olivat kuin rautaa. Niiden siivistä lähti samanlainen jyminä kuin sotavaunuista, joita monet hevoset täyttä laukkaa vetävät taisteluun. Niillä oli pyrstö ja pistin kuin skorpioneilla, (Tässä mahdollisesti kuvataan taisteluhelikoptereita.) ja pyrstöllään ne saivat tehdä ihmisille pahaa viiden kuukauden ajan. Kuninkaanaan niillä oli syvyyden enkeli, hepreankieliseltä nimeltään Abaddon, kreikankieliseltä Apollyon. ("Kadottaja", jota pidetään saatanan alaisena enkelinä. Arameankielisen Uuden testamentin mukaan kyseessä on "abdo", joka merkitsee palvelijaa / johtajaa. A. Laaton mukaan Abaddon on tuonelan toinen nimi.) Ilm. 9:12. Ensimmäinen voi-huuto on ohi. Mutta sen jälkeen tulee vielä kaksi huutoa. (Googin sotaa on vaikea sijoittaa ilmestyskirjan tekstien perusteella mihinkään. Se käydään ilmeisesti kuitenkin ennen kolmatta maailmansotaa. Ilm. 9:13-21 / 6. pasuuna (Kolmas maailmansota, kolmasosa kaikista maailman ihmisistä kuolee.) Kuudes enkeli puhalsi torveensa (= Toinen voi–huuto). Silloin kuulin, kuinka Jumalan edessä olevan kultaisen alttarin sarvista tuli ääni, joka sanoi kuudennelle torveaan soittaneelle enkelille: "Päästä irti ne neljä enkeliä, jotka ovat kahleissa suuren Eufratvirran rannalla." (Vertaa Dan. 7:1-6 "taivaan neljä tuulta".) Dan. 7:1-6. ... Minä näin näyssäni yöllä, miten taivaan neljä tuulta (henkeä) panivat valtameren (kansojen meren) äkkiä kuohumaan. … Niin päästettiin irti nämä neljä enkeliä, jotka olivat valmiina tätä tuntia, päivää, kuukautta ja vuotta varten (Jumala tietää kolmannen maailmansodan alunkin tarkalleen. Joten Hänen läsnäoloonsa voi sodan ahdistusten keskelläkin luottaa.): niiden oli määrä surmata kolmannes ihmiskunnasta. Niillä oli ratsuväkeä kaksikymmentätuhatta kertaa kymmenentuhatta sotilasta; minä kuulin joukkojen lukumäärän. Tällaisia olivat näyssäni ratsut ja ratsastajat: niillä oli tulipunaiset, savunsiniset ja rikinkeltaiset rintapanssarit, ja hevosilla oli kuin leijonan pää ja niiden suusta suitsi tulta, savua ja rikin katkua. Näihin kolmeen vitsaukseen - tuleen, savuun ja rikin katkuun, jotka suitsivat hevosten suusta - kuoli kolmannes ihmiskuntaa. Hevosten voima oli niiden suussa ja hännässä. Häntä oli kuin käärme, ja sillä oli käärmeen pää, jolla se tuotti tuhoa. (Voisi kuvata panssarivaunuja, joiden antaman suojan takana sotilaat seuraavat.) Loput ihmiset, ne jotka eivät kuolleet näihin vitsauksiin, eivät kuitenkaan lakanneet palvomasta kättensä töitä. He kumarsivat yhä pahoja henkiä ja kullasta, hopeasta, pronssista, kivestä ja puusta tekemiään jumalankuvia, jotka eivät voi nähdä, eivät kuulla eivätkä kävellä. He eivät kääntyneet, he eivät luopuneet murhatöistään eivätkä taioistaan, eivät siveettömästä elämästä eivätkä varastamisesta. (Sodan kauhut eivät muuta ihmistä, vain Kristus voi sen tehdä.)
(Mahdollista kuvausta Googin sodasta.) Sak. 13:8-9. Näin sanoo Herra: Kaksi kolmasosaa tämän maan asukkaista joutuu tuhoon ja kuolee, vain yksi kolmannes jää jäljelle. Tämän kolmanneksen minä vien tuleen, puhdistan sen kuin hopean ja koettelen sitä tulessa niin kuin kulta koetellaan. (Tämä on jo koskenut juutalaisia pitkän ajan kuluessa. Voi toteutua vielä kerran Googin sodassa. Jäljelle jäänyttä kolmannesta ei tuhota, vaan puhdistetaan ja koetellaan.) Sak. 14:1-3. Jerusalem, Herran päivä on jo lähellä! Sinä päivänä sinut ryöstetään tyhjäksi, ja saalis jaetaan muuriesi sisällä. Minä kokoan kaikki kansat taistelemaan Jerusalemia vastaan. (Tähän mennessä, aina kun Jerusalem on hävitetty, siinä ei vielä ole ollut mukana kaikkia kansoja. Hyökkäys voi toteutua YK:n hyväksymänä.) Kaupunki valloitetaan, talot ryöstetään, naiset raiskataan, puolet kaupungin asukkaista viedään vieraaseen maahan. Mutta jäljelle jääneitä ei tuhota. Herra itse lähtee sotaan viholliskansoja vastaan, niin kuin hän on lähtenyt ennenkin vihollisen hyökätessä. (Tämäkin on jo koskenut juutalaisia pidemmän ajan kuluessa. Voi vielä kerran toteutua Googin sodassa.) Room. 9:27-28. Mutta Israelista Jesaja huudahtaa: Vaikka Israelin kansa olisi lukuisa kuin merenrannan hiekka, siitä pelastuu vain rippeet (Tämäkin on jo toteutunut mutta toteutunee vielä Googin sodassa.). Äkkiä ja lopullisesti on Herra toteuttava sanansa maan päällä. (Googin sota, pohjoisen valtion hyökkäys Israeliin lopun aikana. Egyptiä ei tässä mainita joten se on saattanut jo tuhoutua 40 vuoden ajaksi mahdollisesti Assuanin padon rikkomisen aiheuttaman tulvan vuoksi.) Hes. 38 ja 39 luvut. Minulle tuli tämä Herran sana: "Ihminen, käännä katseesi kohti Magogin maata, kohti Gogia, Mesekin ja Tubalin ylintä ruhtinasta (Turkki ja Venäjä), ja julista hänelle tuomio. Sano hänelle: Näin sanoo Herra Jumala: Gog, Mesekin ja Tubalin ylin ruhtinas, minä käyn sinua vastaan! Minä kuljetan sinua paikasta toiseen, minä panen koukut leukoihisi ja tuon nähtäväksi sinut ja koko sotajoukkosi, hevosesi ja ratsumiehesi, kaikki täysissä varusteissa, koko suuren joukkosi pitkine ja pyöreine kilpineen, miekkamiehiä kaikki. Heidän kanssaan ovat Persian (Iran), Nubian (Ylä-Egypti) ja Putin (Libya) miehet, kaikilla kilvet ja kypärät, heidän kanssaan ovat Gomer (Turkki) ja Bet-Togarma (Etelä-Venäjä), kaikki perimmän pohjoisen joukot - sinun kanssasi on monia kansoja. "Valmistaudu, varustaudu, sinä ja kaikki sinun joukkosi, jotka ovat luoksesi kokoontuneet. Varaudu olemaan minun käytettävissäni, sillä aikojen kuluttua sinä saat kutsun ja tehtävän. Kun aika on täysi, sinä tulet sodan jäljiltä rakennettuun maahan, jonka asukkaat ovat palanneet monien kansojen keskeltä. Sinä tulet Israelin vuorille, jotka ovat pitkään olleet autioina mutta ovat saaneet väkensä takaisin kansojen keskeltä. (Israelin paluu maahansa on jo toteutunut.) Kaikki asuvat siellä turvallisin mielin. (Israel luottaa joko sotilaalliseen voimaansa tai rauhansopimuksiin islamilaisten valtioiden kanssa.) Silloin tulet sinä, hyökkäät kuin rajuilma, pilven lailla sinä peität koko maan. Sinä hyökkäät kaikkine joukkoinesi, ja sinun kanssasi on monia kansoja. "Näin sanoo Herra Jumala: Sinä päivänä nousee mieleesi ilkeitä ajatuksia, sinä punot juonia ja sanot: 'Minä hyökkään suojattomaan maahan, käyn ahdistamaan sen asukkaita, jotka elävät rauhassa ja turvallisin mielin eivätkä suojaa itseään ympärysmuureilla, eivät portein eivätkä salvoin. Minä ryöstän sieltä kaiken ryöstettävän, rosvoan mitä on rosvottavissa.' Sinä kohotat kätesi raunioita vastaan, jotka on jälleen asutettu, kohti kansaa, joka on koottu takaisin toisten kansojen keskeltä ja joka nyt asuu maan navalla ja on hankkinut karjaa ja vaurastunut. Kaikki Saban ja Dedanin kauppiaat ja Tarsisin mahtavat kauppamiehet sanovat sinulle: 'Aiotko ryöstää kaiken ryöstettävän, kokositko joukkosi rosvoamaan rosvottavan? Aiotko anastaa hopean ja kullan, kaapata karjan ja kaiken tavaran, ryöstää mahtavan saaliin?' (Yksikään ulkopuolinen valtio ei halua estää Googin hyökkäystä Israeliin. USA:kaan ei joko enää kykene tai ei halua puolustaa Israelia.) "Sen tähden, ihminen, julista Gogille: Näin sanoo Herra Jumala: Tuohon aikaan, kun minun kansani Israel elää turvallisin mielin (joko sotilaallisesti mahtavana tai rauhansopimuksen väärään luuloon tuudittamana), saat sinä kutsun. Sinä lähdet kotimaastasi pohjoisen periltä, ja sinun kanssasi lähtee monia kansoja, ratsumiehiä kaikki, suuri joukko, suunnaton armeija. Sinä hyökkäät minun kansaani Israelia vastaan ja peität pilven lailla koko maan. (Israel miehitetään.) Tämä tapahtuu silloin kun aika on täysi, minä vien sinut silloin maatani vastaan, jotta kansat oppisivat tuntemaan minut. Siinä, mitä sinulle teen, Gog, minä osoitan pyhyyteni kaikkien kansojen nähden. (Israelin kansalta on tässä vaiheessa riisuttu tai tullaan riisutaan oma voima pois sillä Jumala ei anna kunniaansa muille. Niin pitääkin tapahtua 5. Moos. 32:36 mukaan, ennen kuin Jumala voi armahtaa kansaansa, sillä Jumala on luvannut pelastaa jäännöksen.) 5. Moos. 32:36. Sillä Herra hankkii oikeuden kansallensa ja armahtaa palvelijoitansa, koska hän näkee, että heidän voimansa on poissa ja että kaikki tyynni on lopussa. "Näin sanoo Herra Jumala: Juuri sinä olet se, josta minä muinoin puhuin palvelijoideni Israelin profeettojen suulla. He ennustivat, että minä tuon sinut Israelia vastaan. Ja sinä päivänä, jona Gog hyökkää Israelin maahan, syttyy minun vihani hehku - näin sanoo Herra Jumala. Täynnä vimmaa, vihaa leimuten minä vannon: tuona päivänä järisee koko Israelin maa. Minun edessäni vapisevat meren kalat ja taivaan linnut, metsän eläimet, kaikki maassa ryömivät matelijat ja kaikki ihmiset, jotka ovat maan päällä. Vuoret luhistuvat, pengermät sortuvat, ja kaikki muurit murenevat maan tasalle. Minä nostan kaikilla vuorillani miekat Gogia vastaan, ja kaikki kohottavat miekan ja käyvät toistensa kimppuun - näin sanoo Herra Jumala. Minä panen täytäntöön Gogin tuomion. Minä lähetän ruton ja vuodatan verta, minä syöksen hänen päälleen ja kaikkien hänen joukkojensa ja kaikkien häntä seuraavien kansojen päälle rankkasateita ja raekuuroja, tulta ja tulikiveä. Minä osoitan suuruuteni ja pyhyyteni, annan kaikkien kansojen tuntea, kuka minä olen. Ne tietävät silloin, että minä olen Herra. "Ihminen, julista Gogille tuomio. Sano: Näin sanoo Herra Jumala: Gog, Mesekin ja Tubalin ylin ruhtinas, minä käyn sinua vastaan! Minä kuljetan sinua paikasta toiseen, minä talutan sinua, minä ajan sinut liikkeelle pohjoisen periltä ja tuon sinut Israelin vuorille. Siellä minä isken jousen vasemmasta kädestäsi ja sivallan oikeasta kädestäsi nuolet. Israelin vuorilla sinä kaadut, sinä ja kaikki sinun joukkosi ja kansat, jotka ovat mukanasi. Minä annan sinut petolintujen, kaikkien siivekkäiden ja kaikkien metsän eläinten ruoaksi. Sinä kaadut taistelukentällä, niin minä olen päättänyt, sanoo Herra Jumala. "Minä sinkoan tulen Magogin maahan ja sytytän tuleen meren rannoilla asuvien kansojen maat. Silloin nuo kansat, jotka luulivat olevansa turvassa, tietävät, että minä olen Herra. (Kolmas maailmansota alkaa Googin sodan jälkeen.) Oman kansani Israelin minä opetan tuntemaan pyhän nimeni, enää minä en salli nimeäni häväistävän. Kaikki kansat tulevat tietämään, että minä olen Herra, Israelin Pyhä. Näin käy, sanoo Herra Jumala, näin tapahtuu. Se päivä tulee, josta minä olen puhunut. "Israelilaiset lähtevät kaupungeistaan, sytyttävät tulen ja heittävät siihen aseet, pyöreät kilvet ja pitkät kilvet, jouset, nuolet, nuijat ja keihäät. Niitä riittää poltettavaksi seitsemän vuotta. He eivät käy kokoamassa risuja eivätkä kaada metsästä puita, vaan tekevät tulen aseista. He ryöstävät ryöstäjänsä, rosvoavat niiltä, jotka ovat heiltä rosvonneet. (Googin joukkojen mukana olleet varusteet ja omaisuus jäävät Israeliin.) Näin sanoo Herra Jumala. "Sinä päivänä minä osoitan Gogille Israelista hautapaikan, Abarimin laakson, joka on Kuolleestamerestä itään, ja se hauta sulkee kulkijoilta tien. Sinne haudataan Gog ja koko hänen korskea joukkonsa, ja sitä laaksoa kutsutaan Gogin joukkion laaksoksi. Israelilaiset hautaavat heidät puhdistaakseen maansa saastasta, ja tämä työ kestää seitsemän kuukautta. Maan kaikki asukkaat ovat hautaamassa kaatuneita, ja he saavat siitä kiitoksen sinä päivänä, jona minä tuon julki kunniani. Näin sanoo Herra Jumala. "Noiden seitsemän kuukauden kuluttua on valittava miehiä, jotka työkseen kulkevat ympäri maata ja etsivät hautaamatta jääneitä, jotta nämäkin saataisiin haudatuksi ja maa tulisi puhtaaksi. Kun joku näistä miehistä näkee ihmisen luut, hänen tulee pystyttää niiden viereen merkki, jotta hautaajat tietävät viedä ne Gogin joukkion laaksoon. Onpa eräällä kaupungillakin sama nimi, Hamona. Näin saadaan maa puhtaaksi. "Ihminen, näin sanoo Herra Jumala: Sano linnuille, kaikille siivekkäille, ja kaikille metsän pedoille: Tulkaa koolle, kokoontukaa kaikilta tahoilta teurasuhrille, jonka minä teitä varten teurastan, suurelle uhriaterialle Israelin vuorille. Syökää lihaa ja juokaa verta! Syökää sotasankarien lihaa, juokaa mahtavien ruhtinaiden verta - pässejä, karitsoja, pukkeja, härkiä, Basanin syöttiläitä kaikki! Te saatte syödä teurasuhristani, jonka minä teitä varten teurastan, te saatte syödä rasvaa kylläksenne ja juoda verta, kunnes juovutte. Minun pöydässäni te saatte syödä kyllälti hevosia ja ratsuja, sankareita ja sotureita. Näin sanoo Herra Jumala. "Minä osoitan kansoille mahtini ja kunniani. Kaikki kansat saavat nähdä, miten minä panen täytäntöön tuomioni ja kohotan käteni vihollisiani vastaan. Siitä päivästä alkaen israelilaiset tietävät, että minä olen Herra, heidän Jumalansa, ja kaikki kansat saavat tietää, että israelilaiset joutuivat pakkosiirtolaisuuteen syntinsä tähden, siksi, että eivät pysyneet minulle uskollisina. Minä kätkin heiltä kasvoni ja annoin heidät vihollistensa käsiin, ja he kaatuivat kaikki miekkaan. Heidän saastaisuutensa ja heidän rikkomustensa tähden minä tein minkä tein, kätkin kasvoni heiltä. "Sen tähden sanoo Herra Jumala: Nyt minä käännän Jaakobin kohtalon, armahdan koko Israelin heimon ja puolustan kiivaasti pyhän nimeni kunniaa. Niin israelilaiset saavat unohtaa häpeänsä ja kaiken uskottomuuden, jota ovat minua kohtaan osoittaneet, ja he saavat taas rauhassa asua omassa maassaan, eikä kukaan ahdista heitä. (Tämä ”eikä kukaan ahdista heitä” toteutuu vasta Googin sodan jälkeen.) Kun minä tuon heidät takaisin kansojen keskeltä ja kokoan heidät vihollismaista, niin tällä, minkä heille teen, minä osoitan pyhyyteni kaikkien kansojen nähden. Ja israelilaiset tietävät, että minä olen Herra, heidän Jumalansa, sillä niin kuin minä vein heidät pakkosiirtolaisuuteen vieraiden kansojen keskelle, niin minä myös kokoan heidät taas omaan maahansa, yhtäkään unohtamatta. Enää en kätke heiltä kasvojani, vaan vuodatan henkeni Israelin heimon ylle. Näin sanoo Herra Jumala." (Googin sota) Dan. 11:40-45. "Lopun hetkellä Etelän kuningas iskee yhteen hänen kanssaan. (Mikäli Etelän kuningas on Egypti, se tuhoutuu tässä vaiheessa 40:ksi vuodeksi.) Ja Pohjoisen kuningas käy Etelän kuninkaan kimppuun vaunuin, ratsuin ja lukuisin laivoin, valtaa maan toisensa jälkeen ja pyyhkäisee tulvan tavoin kaiken yli. Hän hyökkää myös Ihanaan maahan (Israeliin), ja kymmenettuhannet sortuvat. Mutta Edom, Moab ja useimmat ammonilaiset (osa Jordaniaa) pelastuvat hänen käsistään. Hän tunkee kätensä maahan toisensa jälkeen, eikä edes Egypti pelastu. (Egypti tulee jossain vaiheessa autioksi 40 vuodeksi, Hes. 29:12-13.) Hes. 29:12-13. Minä teen Egyptistä autiomman kuin yksikään autiomaa, ja sen kaupungit ovat raunioista raunioituneimmat neljäkymmentä vuotta. Minä hajotan Egyptin kansan toisten kansojen sekaan, minä sirotan sen vieraisiin maihin. "Mutta näin sanoo Herra Jumala: Neljänkymmenen vuoden kuluttua minä kokoan egyptiläiset toisten kansojen keskeltä, sieltä minne heidät oli hajotettu. Hän ottaa haltuunsa kulta- ja hopeakätköt ja kaikki Egyptin ihmeelliset rikkaudet, ja libyalaiset ja nubialaiset seuraavat häntä saattueena. Sitten idästä (Kiina?) ja pohjoisesta (Natojoukot?) tulevat sanomat pelästyttävät hänet, ja hän lähtee vihoissaan tuhoamaan ja perin pohjin hävittämään monia (kolmas maailmansota alkaa). Hän pystyttää telttapalatsinsa meren ja ihanan pyhäkkövuoren välille. Sitten hän tapaa loppunsa, eikä kukaan auta häntä. Sak. 14:12-15. Mutta Herra lyö vitsauksella kaikkia niitä kansoja, jotka sotivat Jerusalemia vastaan. Ihmisiltä mätänee ruumis heidän vielä seisoessaan, silmät mätänevät kuopissaan, ja kieli mätänee heidän suuhunsa. Sinä päivänä Herra saattaa heidät täyteen sekasortoon. He käyvät käsiksi toinen toiseensa, nostavat käden toistaan vastaan. Silloin Juuda taistelee Jerusalemin rinnalla, ja ympärillä asuvien kansojen rikkaudet kootaan saaliina yhteen: kultaa, hopeaa ja vaatteita suuret määrät. (Googin joukkojen sotaretkellään keräämät rikkaudet jäävät Israeliin.) Sama vitsaus on kohtaava hevosia, muuleja, kameleita ja aaseja, kaikkia eläimiä, jotka ovat noissa leireissä. (Ilmeisesti kuvausta kolmannesta maailmansodasta.) Joel 2:1-17. Puhaltakaa torveen Siionissa (kuudes pasuuna?), antakaa hälytys minun pyhällä vuorellani! Vaviskaa, kaikki maan asukkaat: Herran päivä tulee. Se on jo lähellä. Se on pimeyden ja synkeyden päivä, pilven ja sumun päivä. Niin kuin aamurusko leviää vuorille, niin levittäytyy maahan suuri ja väkevä kansa. Sellaista kansaa ei ole ennen ollut eikä koskaan enää ole, ei tulevienkaan sukupolvien aikana. Hävittävä tuli kulkee sen edellä, leimuava liekki sen jäljessä. Maa on sen edessä kuin Eedenin puutarha, sen jäljessä kuin eloton aavikko. Mikään ei säästy tuholta. Hyökkääjät ovat näöltään kuin hevoset, ne juoksevat kuin ratsut. Ne hyppivät vuorten harjanteilla rämisten kuin sotavaunut, rätisten kuin olkia ahmiva liekki. Ne ovat kuin väkevä sotajoukko, taisteluun valmis. Kansat vapisevat niiden edessä, ihmisten kasvot kalpenevat. Ne ryntäävät eteenpäin kuin soturit, kiipeävät muurille kuin sankarit. Kukin kulkee tietään suoraan, yksikään ei poikkea suunnastaan. Ne eivät sysi toinen toistaan, kukin tietää oman tiensä. Ne syöksyvät keihäiden välitse, etenevät hyvässä järjestyksessä. Ne hyökkäävät kaupunkiin, ryntäävät muurille, kiipeävät taloihin, tunkeutuvat ikkunoista sisään kuin varkaat. Maa järisee niiden edessä, taivas vapisee. (Voisi olla kuvausta sotaroboteista ja –drooneista.) Aurinko ja kuu pimenevät, tähtien loiste sammuu. Herra itse johtaa sotajoukkoa jylisevällä äänellään. Valtava on hänen sotaväkensä, väkevä hänen käskynsä toteuttaja. Herran päivä on suuri, pelottava ja hirmuinen. Kuka sen kestää? (Kolmasosa ihmiskunnasta kuolee.) Vielä nytkin Herra sanoo: - Kääntykää minun puoleeni, tehkää niin koko sydämestänne, paastotkaa, itkekää ja valittakaa. Repikää rikki sydämenne, älkää vaatteitanne. Palatkaa Herran, Jumalanne, luo, sillä hän on anteeksiantava ja laupias, hän on kärsivällinen ja hänen hyvyytensä on suuri. Hän voi muuttaa mielensä, peruuttaa määräämänsä rangaistuksen. Ehkä hän vielä leppyy ja siunaa jälleen sadon. Silloin voitte taas tuoda ruokauhrin ja juomauhrin Herralle, Jumalallenne. (Ihmisillä on vieläkin mahdollisuus ottaa vastaan evankeliumi ja pelastua.) Puhaltakaa torveen Siionissa, kuuluttakaa pyhä paasto, kutsukaa koolle juhlakokous! Kootkaa väki, pyhittäkää kansa, kutsukaa vanhukset, kootkaa lapset ja imeväiset. Lähteköön sulhanen morsiuskammiosta ja morsian häähuoneesta. Itkekää, papit, pyhäkön esipihalla, eteishallin ja alttarin välissä. (Jerusalemin kolmas temppelikin on mahdollisesti tässä vaiheessa jo rakennettu tai tullaan rakentamaan. Kaikki tarpeellinen uhritoimituksien aloittamista varten on ollut valmiina ainakin vuodesta 2019 alkaen.) Sanokaa, te Herran palvelijat: "Katso, Herra, säälien kansasi puoleen. Älä anna sen joutua häväistäväksi, vieraitten kansojen hallittavaksi. Miksi saisivat kansat pilkaten sanoa: 'Missä on Israelin Jumala?" (Israelin jäännös on turvassa Googin sodan jälkeen kolmannen maailmansodan aikana.) Joel 2:18-27. Silloin Herran rakkaus syttyi, hän armahti kansaansa ja maataan. Herra vastaa omilleen: - Minä annan teille viljaa, viiniä ja öljyä, niin että te tulette kylläisiksi. En anna teidän enää joutua vieraiden kansojen pilkattaviksi. Viholliset, jotka tulivat pohjoisesta, minä karkotan pois teidän kimpustanne. Minä hajotan heidät kuivaan ja autioon maahan, työnnän etujoukon itäiseen mereen saakka, jälkijoukon läntiseen mereen. Heidän raadoistaan nousee lemu, leviää mätänemisen löyhkä. He ovat ylvästelleet teoillaan! Älkää pelätkö, pellot, iloitkaa ja riemuitkaa! Herra tekee suuria tekoja. Älkää pelätkö, metsän eläimet! Autiot laitumet tulevat jälleen vihreiksi, puut kantavat hedelmää, viikunapuu ja viiniköynnös antavat runsaan sadon. Siionin lapset, iloitkaa ja riemuitkaa Herrasta, Jumalastanne! Hyvyydessään hän lahjoittaa teille jälleen sateen, lähettää sadekuurot ajallaan, antaa syyssateen ja kevätsateen niin kuin ennen. Silloin puimatantereet ovat täynnä viljaa, ja puristamoissa öljy ja viini tulvivat yli reunojen. Minä hyvitän teille ne vuodet, jolloin sadon söivät sirkat ja niiden toukat, vaeltajasirkat ja kalvajasirkat, tuo suuri sotajoukko, jonka lähetin teidän kimppuunne. Te saatte syödä ja tulette kylläisiksi, te ylistätte Herraa, Jumalaanne, joka on tehnyt ihmeellisiä tekoja teidän hyväksenne. Minun kansaani ei enää koskaan pilkata. Te tulette tietämään, että minä olen Israelin keskellä ja että vain minä, Herra, olen teidän Jumalanne, muuta Jumalaa ei ole. Koskaan enää ei minun kansaani pilkata.
Ilm. 13:1-10 / (Maallinen petovaltio ilmestyy kolmannen maailmansodan jälkeen.) Minä näin, kuinka merestä (kansojen merestä) nousi (maallinen) peto. Sillä oli kymmenen sarvea ja seitsemän päätä, ja kaikissa kymmenessä sarvessa oli kruunu ja jokaiseen päähän oli kirjoitettu herjaava nimi. (Tässä 10-valtioliitossa herjataan Kristusta Pelastajana.) Peto, jonka näin, muistutti leopardia (Kreikka), mutta sillä oli jalat kuin karhulla (Meedo-Persia) ja sen kita oli kuin leijonan kita (Babylon). Lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. (Myöhemmin ilmenee, että hengellinen peto saa johtoonsa tämän maallisen petovaltioliiton). Minä näin, että yksi (maallisen) pedon päistä oli saanut surmaniskun (aikoinaan historiassa tai kolmannen maailmansodan aikana) mutta haava oli parantunut. Koko maailma ihmetteli (maallista) petoa ja lähti seuraamaan sitä, ja kaikki kumarsivat lohikäärmettä, joka oli antanut (maalliselle) pedolle sellaisen vallan. (Maallinen peto olisi tämän hetken oletuksen mukaan 10 valtion liitto, joista viisi on entisen Itä-Rooman puolella olevia muslimimaita ja viisi jälkikristillisen Länsi-Rooman puolella olevia maita. = Danielin näkemät 10 varvasta kahdessa jalassa. Kolme valtiota eroaa tästä liitosta, kun valtaan aluksi tulee hengellinen peto, joka minun näkemykseni mukaan on Jeesuksen hylännyt luopio- / porttokirkko, joka Maria-kultin alle hyväksyy myös islamin. Vaihtoehtoisesti kolme valtiota eroaa myöhemmin kun maallinen peto ottaa vallan takaisin itselleen ja hävittää luopiokirkon, mahdollisena johtajanaan islamin odottama Mahdi. Maallinen peto hävittää joka tapauksessa aikanaan porttokirkon.) He kumarsivat myös (maallista) petoa ja sanoivat: Kuka on pedon vertainen, kuka pystyy taistelemaan sitä vastaan? (Maalliselle) Pedolle annettiin suu, joka herjaa ja puhuu suuria sanoja, ja se sai tämän vallan neljänkymmenenkahden kuukauden ajaksi. (Porttokirkon muodostama hengellinen peto käyttää maallisen pedon valtaa maallisen pedon ja lohikäärmeen äänitorvena ilmeisesti 3,5 vuotta, kunnes maallisen pedon kuninkaat hävittävät porttokirkon.) Niin se avasi suunsa ja alkoi herjata Jumalaa. Se herjasi hänen nimeään ja hänen asuinsijaansa ja niitä, jotka asuvat taivaassa. Sille annettiin myös lupa käydä taisteluun pyhiä vastaan ja voittaa heidät (kuten Daniel oli jo Vanhassa testamentissa kertonut, Dan. 7:20-25. Tämä aika kestää ilmeisesti 3,5 vuotta.), ja niin sen valtaan annettiin kaikki heimot, kansat, kielet ja maat. Kaikki maan asukkaat kumartavat sitä - kaikki ne, joiden nimi ei maailman luomisesta alkaen ole ollut kirjoitettuna teurastetun Karitsan elämänkirjaan. (Vastaava tilanne kumartamiseen painostamisen suhteen oli jo Babyloniassa noin v. 580 eKr. Dan. 3:16-18.) Dan. 3:16-18. Sadrak, Mesak ja Abed-Nego sanoivat kuningas Nebukadnessarille: "... Jumala, jota me palvelemme, pystyy pelastamaan meidät tulisesta uunista, ja hän voi pelastaa meidät myös sinun käsistäsi, kuningas. Ja vaikka niin ei kävisikään, kuningas, saat olla varma siitä, että sinun jumaliasi me emme palvele ja sitä kultaista patsasta, jonka olet pystyttänyt, me emme kumarra." Jolla on korvat, se kuulkoon: Kenen osana on vankeus, se joutuu vankeuteen, kenen osana on kaatua miekkaan, se kaatuu miekkaan. Nyt kysytään pyhiltä kestävyyttä ja uskoa. (Bo Giertz kääntää tämän kohdan seuraavasti; "Jos kuka vankeuteen viedään, jääköön vankeuteen, jos kuka miekalla tapetaan, antakoon tappaa itsensä.") 2. Piet. 3:3-9. Erityisesti tietäkää, että lopun aikoina tulee pilkkaajia, jotka ovat omien himojensa vietävinä. He sanovat pilkaten: "Onko hän muka tullut, niin kuin lupasi? Isämme ovat nukkuneet pois, ja kaikki on entisellään, niin kuin on ollut maailman luomisesta asti." Tieten tahtoen he unohtavat, että jo aikojen alussa olivat olemassa taivaat ja maa, jotka Jumalan sana vedestä ja vedellä loi ja jotka se piti koossa. (Kirkoissakin on filosofisin perustein vaihdettu Jumala luojana kehitysoppiin ja luomistapahtuma vaihdettu miljoonien vuosien aikana tapahtuneeseen epäkelpojen tappamisen kautta tapahtuneeseen kehitykseen.) Vedellä ja sanalla sen ajan maailma myös hävitettiin vedenpaisumuksessa. Ja sen saman sanan varassa ovat nykyiset taivaat ja nykyinen maa tulen tuhoa odottamassa. Niitä säilytetään sitä päivää varten, jona tuomio tulee ja jumalattomat tuhotaan. Mutta älkää te, rakkaat ystävät, unohtako tätä: Herralle yksi päivä on kuin tuhat vuotta ja tuhat vuotta kuin yksi päivä. Ei Herra vitkastele täyttäessään lupaustaan, vaikka hän joidenkin mielestä on myöhässä. Päinvastoin: hän on kärsivällinen teitä kohtaan, koska ei halua kenenkään tuhoutuvan vaan tahtoo, että kaikki kääntyisivät.	Ilm. 10:1-11. (Pieni avattu kirjakäärö ja 7 ukkosta. Danielin sinetöity kirjakäärö avautuu. Dan. 12:4.) Sitten näin taas uuden, mahtavan enkelin, joka tuli alas taivaasta. Hänellä oli pukunaan pilvi ja hänen päänsä päällä oli sateenkaari, hänen kasvonsa olivat kuin aurinko ja hänen jalkansa kuin tulipatsaat, ja kädessään hänellä oli pieni avattu kirjakäärö. Dan. 12:4 edellinen käännös. "Mutta sinä, Daniel, lukitse nämä sanat ja sinetöi tämä kirja lopun aikaan asti. Monet sitä tutkivat, ja ymmärrys lisääntyy." Hän laski oikean jalkansa meren päälle, vasemman maalle ja huusi kovalla äänellä, niin kuin leijona olisi ärjynyt. Hänen huudettuaan puhui seitsemän ukkosta jylisevällä äänellä. Kun nämä seitsemän ukkosta olivat jylisten puhuneet, minä rupesin kirjoittamaan, mutta silloin kuulin taivaasta äänen, joka sanoi: "Sulje sinetillä se, mitä seitsemän ukkosta puhuivat, älä kirjoita sitä muistiin." (Jotain sellaista tapahtuu tässä yhteydessä, jota meidän on vielä mahdotonta tietää.) Job 37:5 ja 13. Kun Jumalan ääni jyrisee, tapahtuu ihmeitä. Hän tekee suuria tekoja, joita me emme käsitä. … Joskus ne tuovat rangaistuksen, joskus siunauksen hänen maalleen. Enkeli, jonka näin seisovan meren ja maan päällä, kohotti oikean kätensä taivasta kohti ja vannoi hänen nimeensä, joka elää aina ja ikuisesti, hänen, joka on luonut taivaan, maan ja meren ja kaiken mitä niissä on. Hän vannoi: "Aika on lopussa. Kun tulee päivä, jolloin seitsemäs enkeli kohottaa torvensa ja puhaltaa, on Jumalan salattu suunnitelma viety päätökseen, sen mukaisesti kuin hän on palvelijoilleen profeetoille ilmoittanut." (Pakanoiden täysi luku on silloin tullut täyteen ja uskovien ylösotto tapahtuu.) Ääni, jonka olin taivaasta kuullut, puhui minulle uudestaan: "Mene tuon enkelin luo, joka seisoo meren ja maan päällä, ja ota avattu kirjakäärö, joka hänellä on kädessään." Minä menin enkelin luo ja pyysin häntä antamaan käärön minulle. Hän vastasi: "Ota ja syö se. Se karvastelee vatsassasi, mutta suussasi se maistuu makealta kuin hunaja." Minä otin käärön enkelin kädestä ja söin sen. Se maistui suussani makealta kuin hunaja, mutta kun olin sen syönyt, alkoi vatsaani karvastella. (Tässä vaiheessa Kristuksen omille ilmeisesti tapahtuu epämiellyttäviä asioita.) Minulle sanottiin: "Vieläkin sinun tulee ennustaa, miten käy maailman kansoille, maille, kielille ja kuninkaille." Dan. 7:20-25. Halusin myös tietää niistä kymmenestä sarvesta, jotka olivat sen (maallisen pedon) päässä, ja vielä siitä sarvesta, joka kasvoi esiin (luultavimmin hengellinen peto, mahdollisesti myös islamin odottama Mahdi) ja jonka tieltä putosi pois kolme sarvea, tuosta sarvesta, jolla oli silmät (esim. kattava ihmisten valvonta) ja suuria sanoja puhuva suu (kuten kerrottu Ilm. 13:5.) ja joka näytti muita sarvia suuremmalta. Minun katsellessani tuo sarvi ryhtyi sotaan pyhiä vastaan, ja se voitti heidät ja piti heitä vallassaan (kuten Ilm. 13:7 kertoo), kunnes Ikiaikainen saapui … Ne kymmenen sarvea ovat kymmenen kuningasta, jotka tulevat hallitsemaan sitä valtakuntaa (maallista petovaltioliittoa). Heidän jälkeensä nousee vielä yksi. Hän on erilainen kuin edelliset (Kuvaus sopii sekä hengelliseksi pedoksi muuttuneeseen porttokirkkoon että islamista nousevaan Mahdiin. Kumpikin on erilainen maallisiin valtioihin verrattuna.) ja kukistaa kolme kuningasta. Uhmaten hän puhuu Korkeinta vastaan, tuhoaa Korkeimman pyhiä ja pyrkii muuttamaan juhla-ajat ja lain. Korkeimman pyhät annetaan hänen armoilleen ajaksi, kahdeksi ajaksi ja puoleksi ajaksi. (Tässä ilmeisesti tarkoitetaan 3,5 vuoden aikaa ennen vihan maljoja.) (Tuleva 10 valtion liitto olisi se kansojen merestä nouseva peto. Maasta nouseva hengellinen peto olisi todennäköisimmin Kristuksesta luopunut kirkko, joka ottaa Maria-kultin alle myös islamin. Tämä onkin parhaillaan hyvää vauhtia toteutumassa. Luopiokirkko voisi mahdollisesti olla myös se sarvi, joka nousee myöhemmin esiin, koska se käyttää koko maallisen pedon valtaa. Sekä islam että katolisuus pitävät Mariaa merkittävänä henkilönä. Katolisuudessa Maria on se, joka vie rukoukset Jumalalle, islamissa Maria on Muhammedin tuleva vaimo. Sekä islamin että katolisuuden historia on jo nyt täynnä tunnustavien kristittyjen vainoa. Vaino jatkuu Kristuksen paluuseen asti, jonka jälkeen porttokirkko tuhotaan.)
(Jeesukseen Kristukseen pelastajanaan uskovat ovat tässä vaiheessa vielä maan päällä ja uskonsa tähden vainottuina. Maailmassa on kuitenkin vielä niitä, jotka tulevat ottamaan vastaan pelastuksen. Heidän tähtensä Jumala antaa omiensa olla vaivan alla ja kärsii itse heidän kanssaan eikä ihan vielä tuhoa maailmaa tulella. Menestysteologian ja ”rakkauden” teologian saarnaajat eivät valmista kristittyjä kohtaamaan tulevaa vainon aikaa. Kun aikoinaan Kiinassa alkoivat kulttuurivallankumouksen aikaiset vainot, luopui 700 000 kristittyä uskostaan, koska he eivät olleet valmiina ja vainot yllättivät heidät. Kiinalaiset kristityt ovat jälkikäteen voimakkaasti kritisoineet länsimaisia lähetystyön tekijöitä tästä asiasta.) Iislam näyttäisi liittyvän Herramme Jeesuksen Kristuksen paluun aikaan, joten islamista muutama asia. 600 –luvulla jKr. syntynyt islam on aluksi voinut olla kristillinen lahko, joka kehittyi itsenäiseksi uskonnoksi. Koraanin kuva Jeesuksesta sopii yhteen Lähi-idässä esiintyneiden kristillisten harhaoppien kanssa. Toisen teorian mukaan Muhammed oli tutustunut juutalaisuuteen ja kristinuskoon ja saanut vaikutteita molemmista uskonnoista Koraania tehdessään. Islamin omien oppien mukaan kaikki Vanhan testamentin profeetat olisivat olleet muslimeja, mukaan lukien Jeesus. Islamin mukaan Vanhan testamentin profeettojen kirjat sekä evankeliumi olisivat rappeutuneet aikojen saatossa. Kristinusko olisi siten rappeutunutta islamia ja tämä islamin mukaan selittää niiden monet yhtäläisyydet. Mikään tutkimus ei kuitenkaan osoita, että Raamatun kirjoista yksikään olisi merkittävästi muuttunut aikojen saatossa. Islamin oppi sen sijaan on muuttunut. Islamin Jeesus palaisi maailmanlopun koittaessa muslimina maan päälle sotimaan Mahdin alaisena. Islamin Jeesus surmaisi antikristuksen, särkisi ristit, hävittäisi kirkot, surmaisi kristityt, tappaisi siat ja huolehtisi siitä, että juutalaisia ei enää ole. Islamin Jeesus tuomitsisi ihmiset islamin sharia-lain mukaan. Mahdia ei mainita Koraanissa. Mahdi liitettiin islamilaiseen teologiaan vasta 900 –luvulla jKr. Siialaisten keskuudessa kehittyi näkemys poliittisesta hahmosta, joka nostaisi šiiat valtaan sunnimuslimien ohi. Mahdin viipyminen aiheutti kuitenkin sen, että hänet siirrettiin lopun aikaan. Mahdi olisi Muhammedin sukuun kuuluva, lopunaikana maan pinnalle palaava imaami, joka johtaa viimeistä taistelua pahan voimia vastaan Jeesus alaisenaan. Mahdista yritettiin tehdä Jeesuksen syrjäyttäjä, siinä kuitenkaan onnistumatta, sillä Jeesus mainitaan Koraanissa liian monta kertaa, paljon useammin kuin Muhammed. Islamilaisista valtioista erityisesti Iran on korostanut politiikassaan Mahdin odotettua tulemista. Tällä hetkellä tunnetuin Mahdin mukaan nimetty poliittinen liike ja aseellinen järjestö on Irakissa toimiva ”Mahdin armeija”.)
Ilm. 13:11-18 / (Hengellinen peto ilmestyy. Mahdollisesti Maria-kultin ympärille synnytetty luopiokristillisyyden ja Islamin liitto.) Sitten näin, kuinka toinen (hengellinen) peto nousi maan uumenista (määrätystä maasta, hengellinen valta). Sillä oli kaksi sarvea, kuin karitsan sarvet, mutta se puhui kuin lohikäärme. (Tämä hengellinen peto voisi olla Raamatun sanasta luopuneen kristillisyyden ja islamilaisuuden liitto. Tätä voivat kuvata kaksi sarvea "kuin karitsan sarvet". Paavi Frances I on jo nyt muodostamassa Maria-kultin ympärille maailmanlaajuista uskontoa, krislamia, joka hyväksyy sisälleen muut uskonnot ja jonka ytimenä on katolinen kirkko. Se, miten pitkällä Maria-kultissa jo ollaan, käy ilmi siitä, kuinka kristillisen luostarin esimies rukoili Puolan presidentti Dudan puolesta; ”Toisen kauden kynnyksellä annamme hänet käsiisi, Maria, ja kaikki kotimaamme asiat uskoen, että olet aina hänen kanssaan”.) Se (hengellinen peto) käyttää ensimmäisen pedon (maallisen pedon) puolesta tämän koko valtaa ja panee maan ja sen asukkaat kumartamaan ensimmäistä (maallista) petoa, sitä, jonka kuolinhaava oli parantunut. (Maallinen peto on muodostunut 5:stä Itä-Rooman alueella olevasta valtiosta ja 5:stä Länsi-Rooman alueella olevasta valtiosta. = Danielin näkemät 10 varvasta. Kaksi jalkaa on yhdistynyt kymmeneksi varpaaksi. Kuolinhaava on parantunut.) Se (hengellinen peto) tekee suuria tunnustekoja ja saa tulen lyömään taivaasta maahan ihmisten nähden. (Nyt jo suunnitellaan avaruuteen aurinkopaneeleilla toimivaa voimalaa, josta energia johdetaan maahan lasersäteellä.) Niillä tunnusteoilla, joita sillä (hengellisellä pedolla) on valta tehdä ensimmäisen (maallisen) pedon nimissä, se johtaa harhaan kaikki maan asukkaat, niin että saa heidät tekemään patsaan sen (maallisen) pedon kunniaksi, jota on isketty miekalla mutta joka on vironnut henkiin. Se on saanut vallan antaa (maallisen) pedon kuvalle hengen, niin että kuva jopa kykenee puhumaan, ja se on myös saanut vallan tappaa kaikki, jotka eivät kumarra pedon kuvaa. (Ed. käännös; että pedon kuva puhuisikin ja saisi aikaan, että ketkä vain eivät kumartaneet pedon kuvaa, ne tapettaisiin.) (Tietojenkäsittely on tässä vaiheessa niin pitkällä, että kameratekniikalla, paikannuksella sekä kuvan- ja äänen tunnistuksella kyetään valvomaan yksittäisiä henkilöitä.) Se pakottaa kaikki, pienet ja suuret, rikkaat ja köyhät, vapaat ja orjat, ottamaan oikeaan käteensä tai otsaansa merkin. (Tunnuslukua käteen kokeiltiin Euroopassa ensimmäisen kerran vuonna 1975. Nyt mikrosiru on esim. kotieläimissä arkipäivää.) Kenenkään ei ole lupa ostaa eikä myydä mitään, ellei hänellä ole tätä merkkiä, joka on pedon nimi tai sen nimen luku. (Pedon luku 666 muodostaa myös nimen, "Allahin nimeen". Selitys myöhemmin.) Tässä vaaditaan viisautta. Se, jolla on ymmärrystä, laskekoon (hengellisen) pedon nimen lukuarvon: se on erään ihmisen luku (Hengellisen pedon toiminta tiivistyy erääseen laittomuuden ihmiseen.), ja se luku on kuusisataakuusikymmentäkuusi. (Pedon merkkiin liittynee se, että myös kristittyjen on tunnustettava Allah Jumalaksi ja Muhammed hänen profeetakseen. Tätä ei voi yksikään Jeesukseen uskova kristitty tehdä mutta sen kykenee jokainen luopiokristitty tekemään. Johanneksen näkemässä pedon merkissä on Allahin nimen lisäksi mukana myös kolme kuutosta jollain tavalla.) (Mielenkiintoista on, että paavin käyttämässä päähineessä, tiarassa, lukee "vicarius filii dei", "Jumalan Pojan sijainen". Lauseen lukuarvo on 666. Jeesus Kristus on kuitenkin itse läsnä uskovissaan joten Hänellä ei ole sijaista.) (Google kehittää keinoälyä ja valvontaverkostoa, joka kerää kaiken informaation, ohjaa sen tietopankkiin ja selvittää, mitä olemme tekemässä ja keiden kanssa olemme yhteydessä. Se tietää, ketkä ovat ystäviä, perheenjäsenet, mieltymykset, yms. Kiinassa on jo käytössä vastaava järjestelmä, joka valvoo, että ihmisten käyttäytyminen ja puhuminen on poliittisesti korrektia. Kiinassa kännykkäliittymää ei saa, ellei suostu kasvojen tunnistukseen. Jos alkaa käyttäytyä hallituksen toivoman vastaisesti, muuttuu epäpersoonaksi. Valvontaverkostot on mahdollista yhdistää kaikenkattavaksi taloutta valvovaksi 10-valtioliiton ohjauksessa olevaksi "pedon kuvaksi".) (Tässä voisi olla vaihtoehtoinen paikka sille Ilm. 14:1-5 tapahtumalle, jossa Karitsa seisoo Siionin vuorella ja hänen kanssaan sataneljäkymmentäneljätuhatta ihmistä, jotka on otettu esikoislahjana Jumalalle.) Matt. 13:30. Antakaa niiden (hyvä siemen ja rikkavilja) kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.'" (Ennen tempausta "pahuus klimppiytyy". Pedon merkki kokoaa valtavan väkimäärän yhdeksi kimpuksi.) Ilm. 14:6-13. Näky - Kolme enkeliä Minä näin taas uuden enkelin, joka lensi korkealla taivaan laella. Hänen tehtävänään oli julistaa ikuinen evankeliumi maan asukkaille, kaikille kansoille, heimoille, kielille ja maille. Hän kuulutti kovalla äänellä: "Pelätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia - hänen tuomionsa aika on tullut! Kumartakaa häntä, joka on luonut taivaan, maan ja meren ja vesien lähteet." (Evankeliumin julistamisen aika alkaa olla loppumassa ja mahdollisesti jopa päättyy uskovien ylösoton jälkeen.) Joh. 9:4. Nyt, kun vielä on päivä, meidän on tehtävä niitä tekoja, joita lähettäjäni (Isä Jumala) meiltä odottaa. Tulee yö, eikä silloin kukaan kykene tekemään työtä. Hänen jäljessään tuli toinen enkeli, joka kuulutti: "Kukistunut, kukistunut on suuri Babylon, tuo portto, joka iljetyksillään on vietellyt kaikki kansat juomaan vihan viiniä." (Tässä Babylonin kukistuminen on sijoitettu ennen pedon merkkiä, toisessa kohdassa vasta sen jälkeen. Totuuden me tiedämme vasta sitten, kun se on tapahtunut. Tämänkään vuoksi me emme voi etukäteen lyödä lukkoon lopunaikojen tapahtumajärjestystä, sillä Jumala osaa yllättää aina.) Näiden kahden jäljessä tuli vielä kolmas enkeli, joka kuulutti kovalla äänellä: "Se, joka kumartaa petoa ja sen kuvaa ja ottaa otsaansa tai käteensä sen merkin, joutuu yhtä lailla juomaan Jumalan vihan viiniä, joka laimentamattomana on kaadettu Jumalan vihan maljaan. Häntä kidutetaan tulessa ja rikin katkussa pyhien enkelien ja Karitsan edessä. Tulesta, joka ihmisiä kiduttaa, nousee savu aina ja ikuisesti. Heillä ei ole päivän, ei yön lepoa - ei niillä, jotka kumartavat petoa ja sen kuvaa, eikä kenelläkään, joka ottaa pedon nimen merkikseen. Tässä kysytään pyhiltä kestävyyttä, niiltä jotka noudattavat Jumalan käskyjä ja uskovat Jeesukseen." Minä kuulin taivaasta äänen, joka sanoi: "Kirjoita: Autuaita ne, jotka tästä lähtien kuolevat Herran omina. He ovat autuaita, sanoo Henki. He saavat levätä vaivoistaan, sillä heidän tekonsa seuraavat heitä." (Joku voisi ihmetellä, miksi Herra näyttäisi viivyttävän takaisin tulemistaan ja antaa omiensa olla vainottuina. Pakanoista koottava luku ei ole tullut vielä täyteen ja Jumala pitkämielisyydessään odottaa sitä. Room. 11:25 ja Hes. 18:23.) Hes. 18:23. Näin sanoo Herra Jumala: Minäkö haluaisin, että jumalaton kuolee? Enkö ennemminkin halua, että hän kääntyy teiltään ja saa elää? Luuk. 13:20-21. Vielä hän (Jeesus) sanoi: "Mihin vertaisin Jumalan valtakuntaa? Se on kuin hapate. Kun nainen sekoitti sen kolmeen vakalliseen jauhoja, koko taikina happani." (Ensimmäinen vakallinen oli ihmiskunta ennen vedenpaisumusta. Se tuhottiin vedenpaisumuksessa. Toinen vakallinen on ihmiskunta vedenpaisumuksesta Jumalan vihan maljoihin. Se tuhoutuu tulessa mutta Jumala jättää joitakin ihmisiä jäljelle lupauksensa mukaan. 1. Moos. 8:21; … enää en hävitä kaikkea elävää, niin kuin tein. Kolmas vakallinen on 1000 vuotinen aikakausi, jonka lopussa saatana nostaa kansat Jumalaa vastaan. Heidätkin tuhotaan tulessa.)	Ilm. 11:1-14. (Jumalan temppelin mittaus ja kaksi todistajaa) Sitten minulle annettiin mittakeppi, joka oli kuin sauva, ja minulle sanottiin: "Mene mittaamaan Jumalan temppeli ja alttari ja laske ne, jotka siellä rukoilevat. (Jerusalemin temppeli oli jo hävitetty v. 70 jKr. joten tässä mahdollisesti tarkoitetaan Kristus-temppeliä, jonka Jeesukseen uskovat muodostavat. Kyseessä voisi myös olla Jerusalemiin rakennettu kolmas temppeli, jolloin kyseessä olisivat juutalaiset.) Temppelin ulompaa esipihaa älä kuitenkaan lue mukaan, jätä se mittaamatta, sillä se on annettu vieraiden kansojen haltuun. Ne polkevat pyhää kaupunkia neljänkymmenenkahden kuukauden ajan (3,5 vuotta, niin kauan kuin hengellinen peto käyttää maallisen pedon valtaa, tempaukseen asti). "Minä annan kahdelle todistajalleni (Apt. 1:8 kohdassa Jeesus sanoo yhdeksi todistajakseen koko opetuslasten joukkoa. Jes. 44:8 kohdassa Jumala sanoo todistajakseen Israelin kansaa. Uskovissa läsnä oleva Jeesus on Ilm. 1:5 kohdan mukaan todistaja. Uskoville sinetiksi annettu Pyhä Henki todistaa myös.) tehtäväksi julistaa sanaani säkkivaatteeseen pukeutuneina (murheen ja ahdistuksen alla) tuhat kaksisataakuusikymmentä päivää." (3,5 vuotta) Nämä todistajat ovat ne kaksi oliivipuuta (öljypuuta) (vanha liitto ja uusi liitto) ja kaksi lampunjalkaa jotka seisovat maan Herran edessä. (Perinteisesti on ajateltu, että nämä kaksi todistajaa olisivat Mooses ja Elia. Raamatun kielenkäytössä lampunjalalla tarkoitetaan aina seurakuntaa, joten kyseessä lienee uuden liiton seurakunta ja 144000 sinetöityä - tai sitten kaksi muuta seurakuntaa.) Jos joku aikoo tehdä heille pahaa, heidän suustaan lähtee tuli, joka nielee heidän vihollisensa. Näin on kuoleva jokainen, joka aikoo heille pahaa. Heillä on valta sulkea taivas, niin ettei tule sadetta koko sinä aikana, jona he sanaa julistavat. Heillä on myös valta muuttaa vedet vereksi ja piinata maata kaikenlaisilla vitsauksilla niin usein kuin haluavat. Kun he ovat päättäneet todistajantyönsä (evankeliumia vielä saarnataan ja ihmisten on mahdollista vielä pelastua), käy syvyydestä nouseva peto taisteluun heitä vastaan, ja se voittaa heidät ja tappaa heidät. (Peto voi toimia vain Jumalan sille antamissa rajoissa.) Heidän ruumiinsa lojuvat sen suuren kaupungin kadulla, jota profeettojen puheissa kutsutaan Sodomaksi ja Egyptiksi ja jossa heidän Herransa ristiinnaulittiin. (Israelin kansa on vielä tässä vaiheessa petojen suojeluksessa, messiaaniset juutalaiset eivät ole. Jumala tulee pyyhkäisemään tämän liiton kuitenkin, Jes. 28:18-22 mukaan, pois.) Kolmen ja puolen päivän ajan käy ihmisiä eri kansoista, heimoista, kielistä ja maista katselemassa heidän ruumiitaan, eikä niitä anneta haudata. Maan asukkaat iloitsevat heidän kohtalostaan, pitävät juhlia ja lähettävät toisilleen lahjoja, sillä nuo kaksi profeettaa olivat pahoin vaivanneet maan asukkaita. Mutta noiden kolmen ja puolen päivän kuluttua tuli profeettoihin elämän henki, jonka Jumala oli lähettänyt, ja he nousivat jaloilleen. (Kyseessä voisi olla vastaava tapahtuma kuin Jeesuksen ylösnousemuksessa, jossa monia pyhiä nousi myös ylös. Matt. 27:52.) Kauhu valtasi kaikki, jotka sen näkivät. He kuulivat, kuinka taivaasta huudettiin kovalla äänellä: "Nouskaa tänne!", ja vihollistensa nähden profeetat nousivat pilven kannattelemina taivaaseen. Samalla hetkellä (kun kuolleista heränneet profeetat nousivat taivaaseen) tuli ankara maanjäristys. Kymmenesosa (Jerusalemin) kaupungista sortui, ja järistyksessä sai surmansa seitsemäntuhatta ihmistä. Muut kauhistuivat ja taipuivat kunnioittamaan taivaan Jumalaa. (Kaikkialla muualla aikaisemmin ja tämän jälkeenkin ihmiset kirosivat Jumalaa vitsausten tähden. Tässä kohdassa poikkeuksellisesti Jumalalle annetaan kunnia. Mahdollisesti Israelin kansa kääntyy tässä vaiheessa Jumalan puoleen mutta ei vielä löydä Jeesusta Kristusta Messiastansa. Vaihtoehtoisesti tämä voisi kuvata Ilm. 14:1-5 kerrottua tapahtumaa, jossa Karitsa seisoo Siionin vuorella ja hänen kanssaan sataneljäkymmentäneljätuhatta. Mikäli tässä on kyse siitä, se voisi merkitä sitä, että Israel ottaa tässä vaiheessa Jeesuksen vastaan Messiaanaan.) Toinen voi-huuto (kuudes pasuuna) on ohi. Mutta kolmas (seitsemäs pasuuna) tulee pian. 2. Tess. 2:1-12. Otamme nyt puheeksi Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemisen ja sen, että meidät kootaan hänen luokseen. Me pyydämme, veljet, ettette heti menetä malttianne ja säikähdä, jos joku vedoten Hengen ilmoitukseen (Hengen ilmoitukseen vedotaan lopunaikana useinkin mutta kyseessä ei aina ole Jumalan Pyhä Henki.) tai muka meidän puheeseemme tai kirjeeseemme väittää, että Herran päivä on jo käsillä. (Yksi yleinen harhaoppi kirkoissa on väittää, että nykyinen aika olisi vertauskuvallisesti sama kuin ilmestyskirjassa mainittu 1000 –vuotinen aika.) Älkää antako kenenkään millään tavoin johtaa itseänne harhaan. Ennen tuota päivää näet tapahtuu uskosta luopuminen (alkuteksti puhuu vain irrottamisesta ja jotkut ymmärtävät sen jopa uskovien ylösotoksi) ja ilmaantuu itse laittomuus ihmishahmossa, kadotuksen ihminen. (Kristuksen vastakohta, antikristus, on laittomuus ja kadottaja. Jeesus Kristus on Totuus ja Pelastaja.) Hän, Vastustaja, korottaa itsensä kaiken jumalana pidetyn yläpuolelle, asettuu itse istumaan Jumalan temppeliin ja julistaa olevansa Jumala. (Porttokirkon johtaja ilmoittaa mahdollisesti porttokirkossa tai Jerusalemiin uudelleen rakennetussa temppelissä olevansa takaisin tullut Jeesus, jota myös islam odottaa. Islam odottaa takaisin palaavan Jeesuksen hävittävän kristillisyyden. Mahdi ei voine julistautua jumalaksi koska islamissa vain Allah on jumala. Ortodoksijuutalaiset odottavat vielä messiaan ensimmäistä tulemista. Heidän messiaansa voinee olla vain juutalainen syntyperältään ja hänen odotetaan julistautuvan Jerusalemin uudelleen rakennetussa temppelissä messiaaksi. Jos muut messiaskandidaatit tekevät sen, he saavat ortodoksijuutalaiset vastaansa.) Muistattehan, että puhuin teille tästä jo silloin kun olin luonanne. Te tiedätte, mikä häntä (laittomuutta ihmishahmossa) vielä pidättää, niin että hän ilmestyy vasta kun hänen hetkensä koittaa. Vääryyden salainen vaikutus on jo olemassa. Sen, joka sitä on vielä pidättämässä, on vain ensin poistuttava tieltä (Tämä voisi mahdollisesti tarkoittaa sitä, että osa seurakunnasta menettää suolaisuutensa luopumalla Jumalan sanasta ja osa kärsii marttyyrikuoleman. Myös Jumalan vielä toteutumaton ennakkoilmoitus estää toteutumista); silloin ilmestyy tuo vääryyden ihminen, jonka Herra Jeesus on surmaava suunsa henkäyksellä ja tuhoava tulemisensa kirkkaudella. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. (Käyttää myös kaikkea taloudellista valtaa.) Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta (Jumalan sanaa, Raamattua), joka olisi pelastanut heidät. Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen (darvinistinen kehitysoppi nykyisin, myöhemmin mahdollisesti myös luopiokristillisyyden ja islamin liitto), jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen vaan ovat valinneet vääryyden. (Jeesus Kristus on tie, totuus ja elämä. Häneen uskotaan. Kun Jeesukseen ei uskota, silloin on valittu vääryys.)
(Vääryyden salaisesta vaikutuksesta, 2. Tess. 2:7, joka on jo vallannut Suomen ja etenee hyvää vauhtia Suomen kirkoissa, on netissä kuunneltavissa Tapio Puolimatkan esitys nimellä; "Laittomuuden salainen vaikutus".) (Alla olevan pedon merkin kuvauksen olen ottanut Markku Grahnin nettiesityksestä - Pedon "luku 666" salaisuus ratkaistu. – Tämä yksityiskohta kannattaa huomioida, vaikka olenkin Grahnin joistakin esityksistä hänen kanssaan eri linjoilla.) (Ilmestyskirjassa oleva Pedon merkki on kuvattuna Codex Vaticanus Raamatussa vuodelta 350 jKr. Tekstisymboli tulkittiin kreikkalaisina kirjaimina, joilla on tietty lukuarvo huomioimatta yläpuolella olevaa viivaa ja näin saatiin luku 666. Lukusymbolin toinen merkki, sisältäen sen yläpuolella olevan viivan sekä kolmas merkki ovat tulkittavissa myös arabiaksi, jolloin pedon merkin loppuosa kuuluu "Allahin nimeen".) (Nimi "Allah" arabiaksi kirjoitettuna.) (Allahin nimi käännettynä 90° ja peili-kuvana.) (Pedon merkin keskimmäinen symboli Codex Vatikanus Raamatussa vuodelta 350 jKr.) (Kolmas merkki, symbolissa käännettynä sivuttain, lausutaan arabian kielessä "nimeen" tai "nimessä".) 1. Piet. 4:12-19. Rakkaat ystävät, älkää oudoksuko sitä tulta ja hehkua, jossa teitä koetellaan, ikään kuin teille tapahtuisi jotakin outoa. Iloitkaa päinvastoin sitä enemmän, mitä enemmän pääsette osallisiksi Kristuksen kärsimyksistä, jotta saisitte iloita ja riemuita myös silloin, kun hänen kirkkautensa ilmestyy. Kun teitä solvataan Kristuksen nimen tähden, te olette autuaat, sillä teidän yllänne on kirkkauden Henki, Jumalan Henki. Kenenkään teistä ei tule kärsiä murhamiehenä tai varkaana tai pahantekijänä tai toisten petkuttajana. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä (Jeesusta Kristusta tunnustavista kristityistä), mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen! (Aluksi Jumala erottaa luopiot Jumalan lapsista kärsimyksellä ja vainolla. Seuraavaksi Jumalan lapset temmataan taivaaseen ja luopiot, jotka ovat kokoontuneet yhteen hengelliseksi pedoksi, tuhotaan. Lopuksi Jumalasta luopunut maailmakin tuhotaan tulella.) Sen tähden ne, jotka joutuvat kärsimään, jos niin on Jumalan tahto, antakoot elämänsä uskollisen Luojan haltuun ja tehkööt edelleen sitä, mikä on hyvää. (Ilm. 13:10 Bo Giertzin mukaan; "Jos kuka vankeuteen viedään, jääköön vankeuteen, jos kuka miekalla tapetaan, antakoon tappaa itsensä.") (Kristuksen paluu on tässä vaiheessa jo todella lähellä.) Matt. 24:23-28. "Jos joku silloin sanoo teille: 'Täällä on Messias', tai: 'Messias on tuolla', älkää uskoko. Sillä vääriä messiaita ja vääriä profeettoja ilmaantuu, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ihmeitä, niin että he johtavat, jos mahdollista, valitutkin harhaan. (Ilmestyskirjan antikristus / väärä profeetta on tällainen.) Tämän minä olen teille nyt ennalta ilmoittanut. "Jos siis teille sanotaan: 'Hän on tuolla autiomaassa', älkää lähtekö sinne, tai jos sanotaan: 'Hän on sisällä talossa', älkää uskoko sitä. Sillä niin kuin salama leimahtaa idässä ja valaisee taivaan länteen asti, niin on oleva Ihmisen Pojan tulo. (Jeesuksen Kristuksen tulo takaisin omiaan noutamaan on koko maailmaa koskeva äkillinen tapahtuma. Koska islam odottaa heidän Jeesuksensa jäävän maan päälle ja perustavan perheen, he eivät tule pitämään tempausta Jeesuksen aitona paluuna.) Missä on raato, sinne kokoontuvat korppikotkat. (Niin kuin korppikotkat näyttävät raadon paikan, tempauskin tulee aikanaan olemaan selvä asia. Tempauksen jälkeen "raadonsyöjät" valtaavat seurakunnat joissa ovat enää luopiot jäljellä.)

Seuraavassa alustuksessa käsitellään uskovien ylösottoa ja vihan maljoja.

Kristuksen paluu ja vihan maljat

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös – Kristuksen paluu ja vihan maljat.

Ilm. 14:14-16. Näky – (Sadonkorjuun aika, tempaus) Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: 1. Tess. 4:16. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato. (Kristuksen ei tässä kohdassa kerrota laskeutuvan maan pinnalle asti. Myöhemmin Hän seisoo öljymäellä.) (Tempaus viimeisen pasuunan soidessa) 1. Kor. 15:51-52. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. 2. Kor. 4:14. Me tiedämme, että hän, joka herätti kuolleista Herran Jeesuksen, herättää Jeesuksen tullessa meidätkin ja tuo meidät eteensä yhdessä teidän kanssanne. Jes. 26:19 ed.käännös. Mutta sinun kuolleesi virkoavat eloon, minun ruumiini nousevat ylös. Herätkää ja riemuitkaa, te jotka tomussa lepäätte, sillä sinun kasteesi on valkeuksien kaste, ja maa tuo vainajat ilmoille. Sak. 14:4-5. Hän (Jeesus) seisoo sinä päivänä Öljymäellä, joka kohoaa Jerusalemin itäpuolella. (Tähän yhteyteen sopii Ilm. 14:1-5 kohta, jossa Karitsan mukana on 144 000.) Ja Öljymäki halkeaa kahtia idästä länteen, toinen puoli vuoresta väistyy pohjoiseen, toinen puoli etelään, ja välille syntyy valtaisa laakso. Te (ilmeisesti juutalaisia, jotka eivät ole tempauksessa mukana) pakenette vuorten välissä olevaa laaksoa pitkin, ja se ulottuu Asaliin asti. Te pakenette, niin kuin paettiin maanjäristystä Juudan kuninkaan Ussian aikana. Apt. 1:11. Nämä sanoivat: "Galilean miehet, mitä te siinä seisotte katselemassa taivaalle? Tämä Jeesus, joka otettiin teidän luotanne taivaaseen, tulee kerran takaisin, samalla tavoin kuin näitte hänen taivaaseen menevän."	Ilm. 11:15-19. Seitsemäs pasuunan soitto (Uskovien ylösotto eli tempaus tapahtuu. Myös tämä pasuuna on tuomion pasuuna, sillä maailmaa koskeva armon aika on lopussa. Tämän jälkeen vuodatetaan Jumalan vihan maljat maan päälle.) Seitsemäs enkeli puhalsi torveensa. Taivaassa kajahti monien äänten huuto: Koko maailman kuninkuus on nyt tullut meidän Herrallemme ja hänen Voidellulleen. Hän on hallitseva aina ja ikuisesti. Silloin ne kaksikymmentäneljä vanhinta, jotka istuivat Jumalan edessä valtaistuimillaan, lankesivat kasvoilleen ja osoittivat Jumalalle kunnioitustaan sanoen: Me kiitämme sinua, Herra Jumala, Kaikkivaltias, sinua, joka olet ja joka olit (tempaus on tapahtunut koska "olet tuleva" puuttuu)! Sinä panit liikkeelle suuren voimasi ja otit käsiisi kuninkuuden. Kansat ovat vihan vallassa, mutta nyt on sinun vihasi hetki. On tullut kuolleiden tuomion aika, (Ne ovat hengellisesti kuolleita, jotka eivät ole hyväksyneet Jeesusta Kristusta pelastajakseen. He jäävät maailmaan Jumalan vihan maljojen alle. Myös heidät herätetään kuolleista mutta vasta kuulemaan tuomionsa.) aika palkita profeetat, sinun palvelijasi, ja kaikki pyhät ja kaikki jotka kunnioittavat sinun nimeäsi, pienet ja suuret. (Karitsan häät alkavat.) On aika tuhota ne, jotka tuhoavat maata. Taivaassa avattiin Jumalan temppeli, niin että temppelissä oleva liitonarkku voitiin nähdä. Salamat leimusivat, ukkonen jylisi, maa järähteli ja raemyrsky riehui. Ilm. 14:1-5. Näky – Karitsa ja 144 000 Sionin vuorella Sitten näin tämän: Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan oli sataneljäkymmentäneljätuhatta ihmistä, joiden otsaan oli kirjoitettu hänen nimensä ja hänen Isänsä nimi. Minä kuulin taivaasta äänen, joka oli kuin suurten vesien pauhu tai kuin ukkosen jylinä. Ääni, jonka kuulin, oli myös kuin harppujen helinää ja harpunsoittajien laulua. Valtaistuimen edessä ja neljän olennon ja vanhinten edessä laulettiin uutta laulua, jota ei voinut oppia kukaan muu kuin nuo sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka on ostettu maan päältä. He eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa vaan ovat pysyneet puhtaina kuin neitsyet, ja he seuraavat Karitsaa, minne hän meneekin. Heidät on ostettu (Jeesuksen verellä) ihmisten joukosta esikoislahjaksi Jumalalle ja Karitsalle. Valhetta ei heidän suustaan ole kuultu, he ovat puhtaita ja virheettömiä.
(Uskovien ylösoton yhteydessä tai pian sen jälkeen juutalaiset hyväksyvät Jeesuksen Kristuksen Messiaakseen.) Room. 11:15. Jos juutalaisten hylkääminen on avannut maailmalle pääsyn sovintoon, niin mitä tapahtuukaan, kun Jumala ottaa heidät yhteyteensä? Silloin kuolleet heräävät eloon! 1. Tess. 4:15-17. Ilmoitamme teille, mitä Herra on sanonut: Me elossa olevat, jotka saamme jäädä tänne siihen asti kun Herra tulee, emme ehdi poisnukkuneiden edelle. Itse Herra laskeutuu taivaasta ylienkelin käskyhuudon kuuluessa ja Jumalan pasuunan kaikuessa, ja ensin nousevat ylös ne, jotka ovat kuolleet Kristukseen uskovina. Meidät, jotka olemme vielä elossa ja täällä jäljellä, (Suuri osa Kristuksen omista on kuollut marttyyrikuoleman.) temmataan sitten yhdessä heidän kanssaan pilvissä yläilmoihin Herraa vastaan. Näin saamme olla aina Herran kanssa. (Tässä ei erotella pakanakristittyjä eikä messiaanisia juutalaisia toisistaan. Paavalikin, vaikka oli juutalainen, luki itsensä kuuluvaksi tähän joukkoon.) 1. Joh. 3:1-2 ed. käännös. Katsokaa, minkä kaltaisen rakkauden Isä on meille antanut, että meitä kutsutaan Jumalan lapsiksi, joita me olemmekin. Sen tähden ei maailma tunne meitä, sillä se ei tunne häntä. Rakkaani, nyt me olemme Jumalan lapsia, eikä ole vielä käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Me tiedämme tulevamme hänen kaltaisikseen, kun hän ilmestyy, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena, kuin hän on. Matt. 13:37-43. Hän (Jeesus) vastasi heille (opetuslapsille): Mies, joka kylvi hyvää siementä, on Ihmisen Poika (Jeesus Kristus). Pelto on maailma. Hyvä siemen tarkoittaa niitä, jotka kuuluvat taivasten valtakuntaan, rikkavilja niitä, jotka ovat Paholaisen vallassa. Paholainen, joka kylvi rikkaviljaa, on Saatana, elonkorjuu on maailman loppu, ja korjuumiehet ovat enkeleitä. Niin kuin rikkavilja kootaan ja hävitetään polttamalla, niin tapahtuu maailman lopussa. Ihmisen Poika lähettää enkelinsä, ja he kokoavat hänen valtakunnastaan kaikki, jotka viettelevät pahaan ja harjoittavat vääryyttä. Enkelit heittävät heidät tuliseen pätsiin, ja siellä itketään ja kiristellään hampaita. Mutta Jumalan omat loistavat silloin Isänsä valtakunnassa niin kuin aurinko. Jolla on korvat, se kuulkoon! Matt. 24:29-31. "Mutta kohta noiden päivien ahdingon jälkeen aurinko pimenee eikä kuu anna valoaan. Tähdet putoavat taivaalta ja taivaiden voimat järkkyvät. Silloin taivaalle ilmestyy Ihmisen Pojan merkki. Kaikki maan sukukunnat puhkeavat valituksiin, kun näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Suuren torven (pasuuna) soidessa hän lähettää enkelinsä neljälle ilmansuunnalle kokoamaan kaikkialta, maan kaikista ääristä ne, jotka hän on valinnut. Mark. 13:24-27. "Mutta noina päivinä, tuon ahdingon jälkeen, aurinko pimenee eikä kuu anna valoaan, tähtiä putoaa taivaalta ja taivaiden voimat järkkyvät. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilvien keskellä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan, ja silloin hän lähettää enkelinsä ja kokoaa valitut neljältä ilmansuunnalta, maan ja taivaan ääriä myöten. Luuk. 21:25-28. "Auringossa, kuussa ja tähdissä näkyy merkkejä. Meren aallot pauhaavat jylisten, ja maan päällä ovat kansat ahdistuksen ja epätoivon vallassa. Kaikki lamaantuvat pelosta odottaessaan sitä, mikä on kohtaava ihmiskuntaa, sillä taivaiden voimat järkkyvät. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilven päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä." Apt. 2:17-21. Minä näytän ihmeitä ylhäällä taivaalla, merkkejä alhaalla maan päällä: verta, tulta ja suitsevaa savua. Aurinko pimenee, kuu värjäytyy vereen, ennen kuin koittaa Herran päivä, suuri ja häikäisevä. Mutta joka huutaa avuksi Herran nimeä, se pelastuu. (Maapalloa kohdanneet vitsauksetkin ovat olleet Jumalan rakkautta ihmiskuntaa kohtaan. Kun Jumalan pelastusteko Jeesuksessa Kristuksessa ei näytä kelpaavan ihmisille, Jumala yrittää vielä ahdistuksen kautta saada joitakin pelastumaan.) Luuk. 18:7-8. Tottahan sitten Jumala hankkii oikeuden valituilleen, jotka päivin ja öin huutavat häntä avuksi. Hänkö viivyttäisi apuaan? Minä (Jeesus) sanon teille: hän hankkii heille oikeuden viipymättä. Mutta kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä?" (Maria-kultti on harhauttanut ihmiset rukoilemaan Jeesuksen sijasta Mariaa. Harhaan johdetut opettajat ovat ristiinnaulitun Jeesuksen tilalle tuoneet voiman Jeesuksen, ihmeidentekijä Jeesuksen sekä rakkauden ja suvaitsevaisuuden Jeesuksen. Sellaisen Jeesuksen, joka ei vaadi parannuksen tekemistä. Näihin valejeesuksiin uskovat palvovat Jumalan Pojan sijasta Jumalan antamia lahjoja. Ei Kristus Jeesus epäjumalanpalvelijoita tunnusta omakseen.) Jer. 9:22-23. Näin sanoo Herra: - Älköön viisas kerskuko viisaudellaan, älköön väkevä voimillaan, älköön rikas rikkaudellaan. Joka haluaa kerskua, kerskukoon sillä, että tuntee minut ja tietää, mitä minä tahdon. Sillä minä olen Herra, minun tekoni maan päällä ovat uskollisuuden (Jumala toimii aina ilmoituksensa mukaan. Jumalan ilmoitus Raamatussa on luotettava.), oikeuden ja vanhurskauden tekoja (Jumala on oikeamielinen ja äärettömän Pyhä. Siksi Jumala ei koskaan toimi sanaansa vastaan.). Niitä minä tahdon myös teiltä, sanoo Herra. (Jumalan tahto on, että me lukisimme Hänen sanastaan, mitä nämä "oikeuden ja vanhurskauden teot" ovat ja tekisimme niitä. Jumala on antanut lapsilleen Pyhän Henkensä että Hänen sanansa noudattaminen olisi meille mahdollista. Kun Jumala sanassaan ilmoittaa, että Hän ei siedä joitakin käyttäytymistapoja, kuten ahneutta, Hän todella tarkoittaa sitä. Tätä eivät kaikki kristityt näytä ymmärtäneen.) 1. Kor. 2:2. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta. (Paavalikin olisi halutessaan voinut julistaa voiman Jeesusta ja ihmeidentekijä Jeesusta, koska nämä armolahjat toimivat hänen kauttaan, mutta hän kieltäytyi sellaisen Jeesuksen julistamisesta.) 2. Kor. 12:7-10. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas. 1. Piet. 5:5-6. Samoin te, jotka olette nuorempia, tyytykää asemaanne vanhimpien alaisina. Ja te kaikki: pukeutukaa keskinäiseen nöyryyteen, sillä Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille hän antaa armon. Nöyrtykää siis Jumalan väkevän käden alle, niin hän ajan tullen korottaa teidät. (Tapani Suonto sanoi eräässä puheessaan, että he eivät palkkaa hengelliseen työhön ketään sellaista, joka suosittelee itse itseään. Itsensä suositteleminen on ylpeyttä ja keskenkasvuisuutta Kristuksen tuntemisessa.) Joh. 14:2-3. Minun Isäni kodissa on monta huonetta - enhän minä muuten sanoisi, että menen valmistamaan teille asuinsijan. Minä menen valmistamaan teille sijaa mutta tulen sitten takaisin ja noudan teidät luokseni, jotta saisitte olla siellä missä minä olen. Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. Oli kymmenen morsiusneitoa, jotka ottivat lamppunsa ja lähtivät sulhasta vastaan. Viisi heistä oli tyhmää ja viisi viisasta. Tyhmät ottivat lamppunsa mutta eivät varanneet mukaansa öljyä. Viisaat sitä vastoin ottivat lampun lisäksi mukaansa öljyastian (Pyhän Hengen vaikuttama jatkuva yhteys Jeesukseen Kristukseen). Kun sulhanen viipyi, heitä kaikkia alkoi väsyttää ja he nukahtivat. (Nukahtaminen ei tämän kohdan mukaan välttämättä ole este taivaalliseen hääjuhlaan pääsemiselle, paitsi Mark. 13:33-37 tarkoittamalle ovenvartijalle sekä niille, joita tämä nukahtanut ovenvartija ei herätä.) Mutta keskellä yötä kuului huuto: 'Ylkä tulee! Menkää häntä vastaan!' Silloin kaikki morsiusneidot heräsivät ja panivat lamppunsa kuntoon. Tyhmät sanoivat viisaille: 'Antakaa meille vähän öljyä, meidän lamppumme sammuvat.' Mutta viisaat vastasivat: 'Emme me voi, ei se riitä meille kaikille. Menkää ostamaan kauppiailta.' (Jokaisella kristityllä on oltava henkilökohtainen yhteys ja suhde Jeesukseen Kristukseen. Jos joku tai jotain on siinä välissä, suhde ei ole oikea.) Mutta kun he olivat ostamassa öljyä, sulhanen tuli. Ne, jotka olivat valmiit, menivät hänen kanssaan häätaloon, ja ovi suljettiin. Jonkin ajan kuluttua toisetkin saapuivat sinne ja huusivat: 'Herra, Herra, avaa meille!' Mutta hän vastasi: 'Totisesti, minä en tunne (tunnusta omikseni) teitä.' "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä päivää ettekä hetkeä. (Joku voisi kysyä, että mitä jos joku tyhmistä morsiusneidoista olisi vain mennyt muiden mukana häihin mukaan ilman öljyä lampussa? Tähän Jeesus on vastannut Matt. 22:11-13 kohdassa.) Matt. 22:11-13. "Kun kuningas tuli sisään katsomaan juhlavieraitaan, hän näki siellä miehen, jolla ei ollut hääpukua (Jeesuksen Kristuksen lahjavanhurskautta). Hän kysyi tältä: 'Ystäväni, kuinka saatoit tulla tänne ilman häävaatteita?' Mies ei saanut sanaa suustaan. Silloin kuningas sanoi palvelijoilleen: 'Sitokaa hänet käsistä ja jaloista ja heittäkää ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita. Luuk. 17:22-37. Opetuslapsilleen hän sanoi: Tulee aika, jolloin te toivotte näkevänne edes yhden Ihmisen Pojan päivän mutta ette saa nähdä. Teille sanotaan silloin: 'Hän on tuolla', ja: 'Hän on täällä', mutta älkää lähtekö minnekään, älkää juosko perässä. Sillä niin kuin salama välähtää ja valaisee taivaan äärestä ääreen, niin on Ihmisen Poika oleva ilmestymisensä päivänä (kun Hän tulee noutamaan omansa Isän kotiin). Mutta sitä ennen hänen täytyy kärsiä paljon ja tämä sukupolvi hylkää hänet. (Se sukupolvi ristiinnaulitsi Jeesuksen.) "Niin kuin oli Nooan päivinä, niin on Ihmisen Pojan päivinä oleva. Ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin, ja tulva tuli ja tuhosi heidät kaikki. (Vain arkissa olleet pelastuivat.) On oleva niin kuin oli Lootin päivinä. Ihmiset söivät ja joivat, ostivat ja myivät, istuttivat ja rakensivat. Mutta sinä päivänä, jona Loot lähti Sodomasta, taivaasta satoi tulta ja tulikiveä, ja se tuhosi heidät kaikki. (Vain Loot tyttärineen pelastui.) "Samoin käy sinä päivänä, jona Ihmisen Poika ilmestyy. (Joidenkin selittäjien mukaan vihan maljojen aikanakin vielä pelastuisi ihmisiä mutta minun tulkintani mukaan se ei ole enää mahdollista. Joten kannattaa laittaa välinsä Jeesuksen Kristuksen kanssa kuntoon nyt, kun Hän vielä lähestyy meitä armahtajana. Vielä on armon aika. Ei kannata jäädä odottamaan sitä tulevaisuutta, jolloin Kristus tulee Tuomarina.) Jos sinä päivänä joku on katolla ja hänen tavaransa ovat sisällä talossa, hänen ei pidä mennä alas noutamaan niitä (Sydäntään ei saa kiinnittää tavaraan vaan Jumalan sanaan ja Kristukseen Jeesukseen.), ja jos joku on pellolla, hänen ei pidä palata kotiin. (Sydäntään ei saa myöskään kiinnittää omaisiinsa siten, että kiintymys heihin estäisi Jumalan sanan noudattamisen ja Jeesuksen seuraamisen.) Muistakaa Lootin vaimoa! Joka yrittää turvata elämänsä, kadottaa sen, mutta joka sen kadottaa, (Noudattaa elämän valintatilanteissa Jumalan sanaa omien mielihalujen sijasta. Luottaa kirjoitettuun Jumalan sanaan omien tunteiden sijasta.) on pelastava sen omakseen. Minä sanon teille: Sinä yönä on kaksi samalla vuoteella: toinen otetaan (ylösotetaan), toinen jätetään. Kaksi naista on yhdessä jauhamassa: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. "Missä, Herra?" kysyivät opetuslapset. Hän sanoi: "Missä on haaska, sinne kokoontuvat korppikotkat." (Luuk. 18:8 mukaan; kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä. Kristilliset seurakunnat ovat Jeesuksen tullessa pääosin luopumuksen tilassa "haaskoina", koska vain pedon merkin ottaminen on taannut taloudelliset toimintaedellytykset. Jeesuksen Kristuksen seuraajat ovat vainottuina.) Matt. 24:37-44. Niin kuin kävi Nooan päivinä, niin on käyvä silloinkin, kun Ihmisen Poika tulee. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee. (Tässäkin Jeesus varottaa tekemästä tarkkaa aikataulua paluustaan. Hänen paluunsa merkkejä me voimme kuitenkin seurata, että pysyisimme valveilla.) Ymmärrättehän, että jos talon isäntä tietäisi, mihin aikaan yöstä varas tulee, hän valvoisi eikä antaisi murtautua taloonsa. Olkaa siis tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista. (Tämä on ilmoitettu Jeesuksen opetuslapsille. Mekään emme aavista Jeesuksen paluuhetkeä. Se päivä ei kuitenkaan 1. Tess. 5:1-4 mukaan yllätä meitä. Ehkä siksi, että valvova kristitty odottaa Kristuksen paluuta.) Luuk. 12:35-46. "Pitäkää vaatteenne vyötettyinä ja lamppunne palamassa. Olkaa niin kuin palvelijat, jotka odottavat isäntäänsä häistä valmiina heti avaamaan oven, kun hän tulee ja kolkuttaa. Autuaita ne palvelijat, jotka heidän herransa palatessaan tapaa valvomasta! (Jumalan palvelijoilla on eri tehtäviä. Ovenvartijan yksi tehtävä on valvoa ja tunnistaa Herran ääni, Mark. 13:34. Herra voi palatessaan myös löytää palvelijansa sellaisista hommista, jotka eivät saa Isännältä kiitosta.) Totisesti: hän vyöttäytyy, kutsuu heidät pöytään ja jää itse palvelemaan heitä. Autuaita nuo palvelijat, jos hän tapaa heidät näin valvomasta, tulipa hän ennen sydänyötä tai sen jälkeen! (Me emme tiedä Herramme tuloaikaa. Hän voi tulla joko aikaisemmin tai myöhemmin kuin mitä me luulemme.) "Ymmärrättehän, että jos talon isäntä tietäisi, minä yön tuntina varas tulee, hän ei antaisi murtautua taloonsa. Olkaa tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista." Pietari sanoi: "Herra, tarkoitatko näillä vertauksilla kaikkia vai ainoastaan meitä?" Herra vastasi: Kuka on uskollinen ja viisas taloudenhoitaja, sellainen jonka isäntä asettaa huolehtimaan palvelusväestään ja jakamaan vilja-annokset ajallaan? Autuas se palvelija, jonka hänen isäntänsä palatessaan tapaa näin tekemästä! (Se palvelija on ollut valveilla.) Totisesti: hänen hoitoonsa isäntä uskoo koko omaisuutensa. (Jumalan omaisuutta ovat Luuk. 14:21 mukaan köyhät, raajarikot, sokeat ja rammat. Ilm. 21:21 mukaan kulta on vain ainetta, jonka päällä kävellään.) "Palvelija saattaa kuitenkin ajatella: 'Isäntä ei tule vielä pitkään aikaan!' Niin hän alkaa piestä palvelijoita ja palvelustyttöjä, syödä ja juoda ja juopotella. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen isäntänsä tulee ja hakkaa hänet kuoliaaksi, ja niin palvelija saa saman kohtalon kuin epäuskoiset. (Vaikka mekin näkisimme keskuudessamme näitä epäasiallisesti käyttäytyviä Jumalan palvelijoita, meidän asiamme ei ole tuomita heitä. Jumala tulee sen aikanaan itse tekemään, elleivät he tee parannusta. Eriävät näkemykset kannattaa käydä läpi kahden kesken heidän kanssaan.) 2. Tim. 4:8. Minua (Paavalia) odottaa nyt vanhurskauden seppele, jonka Herra, oikeudenmukainen tuomari, on antava minulle tulemisensa päivänä, eikä vain minulle vaan kaikille, jotka hartaasti odottavat hänen ilmestymistään. 1. Tess. 5:1-4. Aikamääristä teille ei tarvitse kirjoittaa, veljet, sillä te tiedätte itse aivan hyvin, että Herran päivä tulee kuin varas yöllä. Juuri kun ihmiset sanovat: "Kaikki on hyvin, ei mitään hätää", tuho kohtaa heidät äkkiarvaamatta niin kuin synnytyspoltot raskaana olevan naisen, eivätkä he pääse pakoon. Mutta te, ystävät, ette elä pimeydessä, eikä tuo päivä pääse yllättämään teitä kuin varas. (Jeesuksen takaisintulon hetkellä, kun uskovat ylösotetaan, on maailman ihmisillä ilmeisesti hetkellinen rauhanaika.) Jes. 57:1 (1933/38 käännös). Vanhurskas hukkuu (otetaan pois pahuutta näkemästä / katoaa), eikä kukaan pane sitä sydämelleen, hurskaat miehet otetaan pois kenenkään siitä välittämättä, sillä vanhurskas otetaan pois pahuutta näkemästä. (Maailmassa jäljellä olevien Jeesusta tunnustavien kristittyjen yllättävä katoaminen ei maailmaa juuri hetkauta. Maailma onkin jo niin paljon scifi-elokuvien ja ufo-uskovien sokaisema, että jokin selitys uskovien ylösotolle kyllä tarvittaessa keksitään.)
Ilm. 14:17-20. (Tempauksen jälkeinen aika maan päällä) Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan. Rypäleet poljettiin altaassa kaupungin ulkopuolella, ja verta pursui niin, että veri vielä tuhannen kuudensadan stadionmitan (1600 x 192m = 307,2 km) päässä ulottui hevosen kuolaimiin asti. (Ennakkokuvausta Harmagedonista, kuudennesta vihan maljasta.) Israelin jäännöksen pelastuminen tempauksen jälkeen, muut kansat joutuvat ahdinkoon. Dan. 12:1. Silloin astuu esiin Mikael, suuri enkeliruhtinas, joka seisoo kansasi (Israelin kansan) suojana. Ja tulee ahdistuksen aika, jonka kaltaista ei ole ollut siitä alkaen, kun kansoja on ollut, aina tuohon aikaan saakka. (Vain muutama ihminen jää maailmaan jäljelle seitsemännen vihan maljan jälkeen.) Mutta sinun kansasi pelastuu, pelastuu jokainen, jonka nimi on kirjoitettu kirjaan. (Israelin kansan jäännös pelastuu.) Jes.26:20-21. Ja nyt, kansani, mene huoneisiisi, sisälle, sulje ovet jäljessäsi. Pysy piilossa lyhyt hetki, kunnes raivo on ohi. Sillä itse Herra lähtee asuinpaikastaan vaatiakseen maan asukkaat tilille kaikesta pahasta, mitä he ovat tehneet. Silloin maa paljastaa kaiken siihen vuodatetun veren eikä enää peitä surmattujen ruumiita. (Tämä on myös kuvausta seitsemännestä vihan maljasta, jolloin lähes kaikki ihmiset kuolevat.)	Ilm. 15:1-8. Näky (Tempauksen jälkeinen aika taivaassa. Kristallimeri, jonka rannalla seisovat pedon voittaneet, ennen maan päälle vuodatettavia vihan maljoja.) Minä näin taas taivaalla suuren ja ihmeellisen tunnusmerkin: (Johannes ei ole näyssä mukana, hän katselee tätä näkyä ulkopuolisena. Mahdollisesti siksi, etteivät uskovat ole vihan maljojen kohteena, vaan luopunut maailma.) seitsemän enkeliä, seitsemän vitsauksen toimeenpanijat. Nämä vitsaukset ovat viimeiset, niihin tyhjentyy Jumalan viha. Minä näin kuin kristallisen meren, joka välkehti tulta. Tuon kristallimeren rannalla (kristallimerellä) seisoivat pedosta voiton saaneet, ne, jotka eivät olleet kumartaneet sen kuvaa eivätkä ottaneet merkkiä, jossa on sen nimen luku. Heillä oli käsissään Jumalan harput, ja he lauloivat Mooseksen, Jumalan palvelijan (vanha liitto), ja Karitsan laulua (uusi liitto): Suuret ja ihmeelliset ovat sinun tekosi, Herra Jumala, Kaikkivaltias! Oikeat ja todet ovat sinun tiesi, sinä kansojen kuningas! Kuka ei sinua pelkäisi, Herra, kuka ei ylistäisi nimeäsi? Sinä yksin olet pyhä. Kaikki kansat tulevat eteesi ja kumartavat sinua, sillä sinun oikeat tuomiosi ovat tulleet julki. Tämän jälkeen minä näin, kuinka taivaan temppeli, todistuksen teltta, avattiin ja temppelistä tuli ulos seitsemän enkeliä, seitsemän vitsauksen toimeenpanijat. Heidän pukunsa oli puhtaan valkoista pellavaa, ja rinnan ympärillä heillä oli kultainen vyö. Yksi neljästä olennosta antoi näille seitsemälle enkelille seitsemän kultaista maljaa, jotka olivat täynnä Jumalan vihaa, hänen, joka elää aina ja ikuisesti. Jumalan kirkkaus ja voima täytti temppelin savulla, niin ettei kukaan voinut mennä sisälle temppeliin, ennen kuin nuo seitsemän enkeliä olivat panneet seitsemän vitsausta täytäntöön.
(Voi olla mahdollista, ettei vihan maljojen aikana enää yksikään pakana tee parannusta ja pelastu. Jumalan temppeliin ei vihan maljojen aikana pääse. Pakanoiden täysi luku on jo tullut sisälle. Israelin jäännös kuitenkin on turvassa. Room. 11:25 ed.käännös. Sillä minä en tahdo, veljet - ettette olisi oman viisautenne varassa - pitää teitä tietämättöminä tästä salaisuudesta, että Israelia on osaksi kohdannut paatumus - hamaan siihen asti, kunnes pakanain täysi luku on sisälle tullut, Muutama pakana sentään jää maailman kansoihin jäljelle ilmeisesti Jumalan valinnan mukaan. Heistä kasvaa kansanpaljous 1000 vuotisen aikakauden aikana. Heitäkin koetellaan ko. ajanjakson lopussa.) Matt. 24:45-51. "Kuka siis on uskollinen ja viisas palvelija, jonka talon isäntä asettaa palvelusväkensä esimieheksi katsomaan, että kaikki saavat ruokansa ajallaan? Autuas se palvelija, jonka hänen herransa palatessaan tapaa näin tekemästä! Totisesti: herra uskoo hänen hoitoonsa koko omaisuutensa. "Mutta jos palvelija on kelvoton, hän ajattelee: 'Herrani ei tule vielä pitkään aikaan', ja hän alkaa lyödä tovereitaan ja syö ja juo juoppojen seurassa. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen herransa tulee, hakkaa hänet kuoliaaksi ja tuomitsee hänet samaan paikkaan, jossa teeskentelijät ovat. Siellä itketään ja kiristellään hampaita. Kristus on tullut ja tempaus tapahtunut. Israelin jäännös hyväksyy Jeesuksen messiaakseen. Hoos. 3:4-5. Samoin saavat israelilaiset olla kauan ilman kuningasta ja ruhtinasta, ilman uhria ja kivipatsasta, ilman efodia ja jumalankuvia. Mutta lopulta he kääntyvät ja etsivät Herraa, Jumalaansa, ja kuningastaan Daavidia (Daavidin Poikaa, Jeesusta Kristusta). Tulevina aikoina (päivien lopulla) israelilaiset lähestyvät vavisten Herraa ja panevat toivonsa hänen hyvyyteensä. Sak. 12:10-13:6. Mutta Daavidin sukuun ja Jerusalemin asukkaisiin minä vuodatan armon ja rukouksen nöyrän hengen. Ja he kohottavat katseensa minuun, kohottavat katseensa häneen, jonka ovat lävistäneet. (Myös Israel pelastuu kerran vain uskomalla Jeesukseen Kristukseen Herranaan.) He surevat häntä, niin kuin surraan ainoaa poikaa, ja valittavat häntä katkerasti, niin kuin esikoista valitetaan. Silloin Jerusalemissa itketään yhtä äänekkäästi kuin itkettiin Hadad-Rimmonia Megiddon laaksossa. Koko maa on täynnä valitusta. Kukin suku valittaa erikseen, ja erikseen niiden miehet ja naiset: Daavidin suku, Natanin suku, Leevin suku, Simein suku ja kaikki muutkin suvut, jokainen niistä erikseen ja erikseen niiden miehet ja naiset. "Sinä päivänä Daavidin suvulle ja Jerusalemin asukkaille puhkeaa lähde, joka puhdistaa synnistä ja saastaisuudesta. "Silloin - näin sanoo Herra Sebaot - minä hävitän epäjumalat maasta, niin ettei niiden nimiäkään enää tunneta. Minä poistan maasta myös saastaisen hengen ja väärät profeetat. Jos joku vielä profetoi, hänen isänsä ja äitinsä - hänen omat vanhempansa - sanovat hänelle: 'Sinun täytyy kuolla, sillä sinä olet puhunut valhetta Herran nimissä.' Ja hänen isänsä ja äitinsä - hänen omat vanhempansa - pistävät hänet kuoliaaksi, koska hän rupesi profeetaksi. Siihen aikaan profeetat varovat kertomasta näkyjään, eikä kukaan enää pukeudu karkeaan viittaan tekeytyäkseen profeetaksi. He sanovat: 'En ole profeetta, minä viljelen maata. Nuoruudestani lähtien olen tehnyt peltotöitä.' Jos heiltä kysytään, mistä he ovat nyt saaneet haavat rintaansa (silloin häneltä tullaan kysymään, mitä ovat nuo haavat käsissäsi), he vastaavat (Hän vastaa): 'Minua lyötiin ystävieni luona.'" Sak. 13:9. He (Israel) huutavat avuksi minun nimeäni, ja minä vastaan heille. Minä sanon: "He ovat minun kansani." He vastaavat: "Herra, meidän Jumalamme." Jes. 62:11-12. Maailman ääriin saakka Herra on kuuluttanut: - Sanokaa tytär Siionille: Katso, sinun pelastajasi saapuu, hän kuljettaa mukanaan työnsä palkkaa, johdattaa niitä, jotka on omikseen hankkinut. Heitä kutsutaan nimellä Pyhä kansa, Herran lunastamat, ja sinua nimellä Kaivattu kaupunki, Kaupunki, jota ei hylätä. Room. 11:25-26. Veljet, jotta ette olisi oman viisautenne varassa, teidän tulee tuntea tämä salaisuus: paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen. Sen tapahduttua koko Israel on pelastuva, niin kuin on kirjoitettu: Siionista on tuleva Pelastaja, hän poistaa jumalattomuuden Jaakobin jälkeläisistä. Luuk. 13:35. Kuulkaa siis: teidän temppelinne on jäävä asujaansa vaille. Ja minä sanon teille, että te ette minua näe ennen kuin sinä päivänä, jona sanotte: 'Siunattu olkoon hän, joka tulee Herran nimessä!' Israelin jäännös on turvassa tempauksen jälkeen, muut kansat joutuvat ahdinkoon. Mal. 3:17-21. Sinä päivänä, jonka minä määrään, he jälleen ovat minun oma kansani, sanoo Herra Sebaot. - Ja minä olen hyvä heitä kohtaan, niin kuin isä on hyvä pojalleen, joka tottelee häntä. Te näette jälleen eron vanhurskaan ja jumalattoman välillä. Te näette, kuka on palvellut Jumalaa ja kuka ei ole häntä palvellut. Katso, se päivä tulee liekehtivänä kuin tulinen uuni. Kaikki röyhkeät ja pahantekijät ovat silloin oljenkorsia. Se päivä tulee ja sytyttää ne liekkiin - sanoo Herra Sebaot - eikä niistä jää jäljelle juurta eikä vartta. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla. Te astutte ulos, hypitte riemusta kuin vasikat laitumella. Sinä päivänä, jonka minä määrään, te poljette jumalattomat maahan, tallaatte heidät tomuksi, sanoo Herra Sebaot.
Ilm. 17:1-18. Portto Babylon ja Peto Yksi niistä seitsemästä enkelistä, joilla oli seitsemän maljaa, tuli luokseni ja sanoi: "Tule, minä näytän sinulle, millainen tuomio annetaan sille suurelle portolle (hengellinen peto), joka asuu suurten vesien äärellä (maailman kansat ja kielet), sille, jonka kanssa maailman kuninkaat ovat irstailleet ja jonka iljettävästä viinistä (opista) maan asukkaat ovat juopuneet." Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut autiomaahan. Minä näin naisen (portto Babylon, maasta noussut hengellinen peto), joka istui helakanpunaisen pedon selässä (kansojen merestä nousseen maallisen pedon, kymmenvaltioliiton selässä). (Hengellinen peto on maallisen pedon äänitorvena ja käyttää sen valtaa 3,5 vuotta.) Peto (maallinen peto) oli yltympäri täynnä siihen kirjoitettuja herjaavia nimiä (Toteutuu mm. siten, että ihmiset ovat ottaneet pedon nimen ja luvun voidakseen ostaa ja myydä.), ja sillä oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea. Naisen puku hohti purppuraisena ja helakanpunaisena (Sekä naisen puku että häntä selässään kantava peto ovat samanvärisiä. Naisen puku ei ole enää valkoinen.), hänen yllään kimalsivat kulta, jalokivet ja helmet, ja kädessään hän piti kultaista maljaa, joka oli täynnä hänen haureutensa iljetystä ja saastaa. Hänen otsassaan oli nimi, jolla on salainen merkitys: "Suuri Babylon, maailman porttojen ja iljetysten äiti." Minä näin, että nainen oli juopunut pyhien verestä ja Jeesuksen todistajien verestä, ja hämmästyin suuresti hänet nähdessäni. (Tässä naisessa, hengellisessä pedossa, näkyi ilmeisesti ulospäin kristillisyyden ulkoiset merkit vaikka se aktiivisesti tappoi uskovia kristittyjä. Mikäli nainen olisi ajanut pelkästään islamin oppeja, se ei olisi hämmästyttänyt Johannesta.) Enkeli sanoi minulle: "Miksi ihmettelet? Minä paljastan sinulle naisen salaisuuden ja häntä kantavan (maallisen) pedon salaisuuden, tuon, jolla on seitsemän päätä ja kymmenen sarvea (petovaltioliitto ja petovaltioliitossa valtaa pitävät kuninkaat). "Peto, jonka näit, on ollut, mutta nyt sitä ei ole. Se tulee vielä nousemaan syvyydestä, (Ne petovaltiot, joita ei Johanneksen aikana enää ollut, ovat Egypti tai Assyria, Babylon, Meedia, Persia ja Kreikka. Assyria voitaisiin lukea mukaan mutta se ei ole koskaan hallinnut Jerusalemia. Egypti taas hävitetään lopun aikana 40 vuoden ajaksi.) mutta lopulta se joutuu tuhon omaksi. Ne maan asukkaat, joiden nimi ei maailman luomisesta alkaen ole ollut kirjoitettuna elämän kirjaan, hämmästyvät pedon nähdessään, sillä vaikka se on ollut ja mennyt, se on vielä tuleva. "Tässä tarvitaan ymmärrystä ja viisautta. Seitsemän päätä tarkoittaa seitsemää vuorta, joilla nainen istuu. Myös kuninkaita (petovaltioita) on seitsemän. Viisi näistä on jo poissa (Egypti tai Assyria, Babylon, Meedia, Persia, Kreikka), kuudes on vallassa (Rooma). Yksi ei ole vielä tullut, ja kun hän tulee, hänen on määrä hallita vain vähän aikaa. (Israelille kuulunutta maa-aluetta ovat jKr. hallinneet seuraavat valtiot; vuoteen 395 Rooma 395 – 636 Bysantti (Itä-Rooma) 636 – 1100 islamilaiset kalifit 1100 – 1291 ristiretkeläiset ja/tai islamilaiset kalifit 1291 – 1517 islamilaiset kalifit 1517 – 1922 turkkilaiset ottomaanit, islamilaisia 1922 – 1948 brittiläinen mandaattihallinto Gazan alue 1948 Egyptin valloitusalueena ja länsiranta Jordanian valloitusalueena 1948 eteenpäin Israel itsenäisenä ilman länsirantaa ja Gazan aluetta 1967 Länsiranta osana Israelia Kansainliitto teki toisen maailmansodan jälkeen päätöksen että maa Jordanin ja Välimeren välissä kuuluu juutalaisille luvattuun kotimaahan, arabit huomioiden. Tämä päätös on juridisesti edelleen voimassa. Kun roomalaiset hävittivät Israelin "lopullisesti" v. 120 jKr., ei Israelia sen jälkeen enää edes vallattuna valtiona ollut olemassa. Israel oli hajotettuna kansojen mereen, juuri niin kuin Raamatussa ilmoitettiin. Tämän vuoksi "sen yhden, jonka on määrä hallita vain vähän aikaa" määrittely on vaikeaa. Brittiläinen mandaattihallinto voisi olla yksi ehdokas, koska se vastusti Israelin valtion syntymistä ja lähti Israelista päivä sen jälkeen, kun Israel oli julistautunut itsenäiseksi. Mahdollista on myös, että "tämä yksi" tulee vasta Googin sodan yhteydessä.) Peto itse - se, joka on ollut mutta jota ei enää ole - on kahdeksas kuningas ja samalla yksi noista seitsemästä (Egypti tai Assyria, Babylon, Meedia, Persia, Kreikka, Rooma tai "seitsemäs"). Se joutuu tuhon omaksi. "Kymmenen sarvea, jotka näit, tarkoittavat kymmentä kuningasta, jotka eivät ole vielä nousseet valtaan mutta saavat myöhemmin kuninkuuden yhdessä pedon kanssa, kuitenkin vain hetkeksi aikaa. Yksissä tuumin he antavat valtansa ja voimansa pedon palvelukseen. Nuo kaikki käyvät taisteluun Karitsaa vastaan, mutta Karitsa voittaa heidät, sillä hän on herrojen Herra ja kuninkaiden Kuningas. Hänen kanssaan saavat voiton hänen uskollisensa, kaikki kutsutut ja valitut." Vielä enkeli sanoi: Vedet, jotka näit, ne, joiden äärellä portto asuu, ovat kansoja, joukkoja, maita ja kieliä. Näkemäsi kymmenen sarvea ja peto vihastuvat porttoon ja repivät hänet paljaaksi ja alastomaksi, syövät hänen lihansa ja polttavat hänet tuhkaksi. Jumala näet panee heidät toimimaan oman suunnitelmansa mukaisesti. Siksi he myös yksissä tuumin antavat kuninkaanvaltansa (maalliselle) pedolle siihen saakka kun Jumalan sanat toteutuvat. "Nainen (porttokirkko), jonka näit, on se suuri kaupunki, joka hallitsee maan kaikkia hallitsijoita." (Johanneksen aikana tämä maininta sopi vain Rooman kaupunkiin.) (10 sarvea ja peto ovat ilmeisesti 10 kuninkaan liitto, joista viisi on entisen Itä-Rooman puolella olevia muslimimaita, viisi jälkikristillisen Länsi-Rooman puolella olevia. Ne tulevat hävittämään porttokirkon, väärän profeetan suostumuksella. Islamilainen Mahdi, saanee tässä vaiheessa täyden vallan. Mahdollisesti tässä yhteydessä kolme valtiota eroaa tästä 10-valtioliitosta, ellei se ole jo tapahtunut aikaisemmin porttokirkon saatua vallan. Tämän jälkeen Mahdi kykenee halutessaan saattamaan voimaan vaikka islamilaisen sharia-lain.)	Dan. 8:19-26. Hän sanoi: "Katso, minä teen sinulle tiettäväksi, mitä on tapahtuva vihan ajan lopussa, sillä näky koskee lopun aikaa. Kaksisarvinen pässi, jonka näit, tarkoittaa Meedian ja Persian kuninkaita. Vuohipukki on Kreikan valtakunta, ja suuri sarvi sen otsassa on valtakunnan ensimmäinen kuningas. Sarven murtuminen ja tilalle nousseet neljä sarvea tarkoittavat, että siitä kansasta nousee neljä kuningaskuntaa. Niillä ei kuitenkaan ole ensimmäisen kuninkaan voimaa. Ja kun niiden valta on lopuillaan, kun jumalattomuuden määrä on täysi, on nouseva häikäilemätön kuningas, juoniin perehtynyt. (Sarvi, jonka tieltä kolme sarvea putoaa pois, nousee 10-valtioliiton johtoon. Tämä voisi tarkoittaa joko luopiokirkkoa tai islamin Mahdia.) Hänellä on valtava voima, hän tuottaa tavatonta tuhoa, menestyy kaikessa mitä tekee ja tuhoaa maan mahtavia ja pyhien kansaa. Viekkaan älynsä vuoksi hän menestyy petollisissa toimissaan ja kasvaa sydämeltään ylpeäksi ja tuhoaa monia rauhankin aikana. Myös ruhtinaiden ruhtinasta vastaan hän nousee, mutta käden koskematta hänet murskataan. Ja näky illoista ja aamuista, jonka sait, on tosi. Mutta pidä salassa se näky, sillä se koskee tulevia päiviä." Dan. 7:1-12. Belsassarin, Babylonian kuninkaan, ensimmäisenä hallitusvuotena Daniel näki vuoteellaan unen ja näkyjä. Hän kirjoitti ne muistiin, ja hänen kertomuksensa kuuluu näin. Näin sanoi Daniel: Minä näin näyssäni yöllä, miten taivaan neljä tuulta panivat valtameren äkkiä kuohumaan. Merestä (kansojen merestä) nousi neljä suurta eläintä (maailmanvaltaa), kaikki erilaisia. Ensimmäinen oli kuin leijona, ja sillä oli kotkan siivet. Minun katsellessani siltä revittiin siivet ja se nostettiin maasta ja pantiin seisomaan kahdelle jalalle kuin ihminen, ja sille annettiin ihmisen sydän (Babylon). Ja katso, oli toinen eläin, karhun kaltainen, joka seisoi toisella suunnalla, ja sillä oli kolme kylkiluuta suussaan hampaitten välissä (Meedo-Persia). Sille sanottiin: "Nouse, syö paljon lihaa." Vielä minä näin, että oli kolmaskin eläin, kuin pantteri (leopardi), jolla oli neljä linnunsiipeä selässään, ja sillä eläimellä oli neljä päätä, ja sille annettiin valta. (Kreikan Aleksanteri Suuri, jonka valtakunta jakautui hänen neljälle sotapäällikölleen.) Ja vielä minä näin yöllisessä näyssäni, että oli neljäs eläin, pelottava, kauhistuttava ja hyvin väkevä (Rooma). Sillä oli suuret rautaiset hampaat, ja se söi ja ruhjoi kaiken ja tallasi tähteet jalkoihinsa. Se oli erilainen kuin aikaisemmat eläimet, ja sillä oli kymmenen sarvea (Itä-Rooman ja Länsi-Rooman alueille perustettava lopunajan petovaltioliitto). Minä katselin niitä sarvia ja näin, että niiden väliin kasvoi vielä pieni sarvi (joko hengellisenä petona oleva luopiokirkko tai valtio, josta Mahdi nousee), ja entisistä sarvista kolme irtosi sen tieltä. Ja katso, sillä sarvella oli silmät, ihmisen silmien kaltaiset, ja suu, joka puhui suuria sanoja. Dan. 7:20-22. Halusin myös tietää niistä kymmenestä sarvesta, jotka olivat sen päässä, ja vielä siitä sarvesta, joka kasvoi esiin ja jonka tieltä putosi pois kolme sarvea, tuosta sarvesta, jolla oli silmät ja suuria sanoja puhuva suu ja joka näytti muita sarvia suuremmalta. Minun katsellessani tuo sarvi (Mahdi tai porttokirkko tai he yhdessä) ryhtyi sotaan pyhiä vastaan, ja se voitti heidät ja piti heitä vallassaan, kunnes Ikiaikainen saapui (uskovien ylösotto) ja Korkeimman pyhät saivat oikeutensa ja tuli hetki, jolloin pyhät ottivat haltuunsa vallan (1000 vuoden aikakausi). Kun minä sitä katselin, istuimet asetettiin paikoilleen, ja Ikiaikainen istuutui. Hänen pukunsa oli valkea kuin lumi ja hänen hiuksensa ja partansa kuin puhdas villa. Hänen valtaistuimensa oli tulen liekkejä, ja sen pyörät olivat palavaa tulta. Hänen luotaan lähti liikkeelle tulinen virta. Tuhannet ja taas tuhannet palvelivat häntä, miljoonat seisoivat odottaen hänen edessään. Oikeus asettui istumaan, ja kirjat avattiin. (Valkoisen valtaistuimen tuomio 1000 vuoden aikakauden jälkeen.) Minun yhä katsellessani se eläin (joko hengellinen peto tai maallinen peto tai ne yhdessä) surmattiin niiden suurien sanojen vuoksi, jotka sarvi oli puhunut, ja sen ruumis tuhottiin, heitettiin roihuavaan tuleen (tämä petovaltakunta tuhoutuu tulessa). Myös muilta eläimiltä (maallisilta valtakunnilta) riistettiin valta, mutta niiden annettiin jäädä eloon määrähetkeensä saakka (1000 vuotisen aikakauden loppuun asti, jolloin saatana vapautetaan ja se saa taas kansat nousemaan Jumalaa vastaan). Dan. 7:23-27. Ja minulle vastattiin: - Neljäs eläin tarkoittaa neljättä valtakuntaa (Rooma), joka on syntyvä maailmaan. Se valtakunta on erilainen kuin muut valtakunnat, ja se syö koko maailman ja tallaa ja murskaa sen. Ne kymmenen sarvea ovat kymmenen kuningasta, jotka tulevat hallitsemaan sitä valtakuntaa. Heidän jälkeensä nousee vielä yksi (Mahdi tai porttokirkko). Hän on erilainen kuin edelliset ja kukistaa kolme kuningasta. Uhmaten hän puhuu Korkeinta vastaan, tuhoaa Korkeimman pyhiä ja pyrkii muuttamaan juhla-ajat ja lain. Korkeimman pyhät annetaan hänen armoilleen ajaksi, kahdeksi ajaksi ja puoleksi ajaksi. Mutta oikeus on istuva tuomitsemaan, ja hänen valtansa otetaan häneltä pois, se (pedon valtakunta) tuhotaan ja hävitetään lopullisesti (peto ja väärä profeetta heitetään tulijärveen, Saatana vangitaan 1000 vuodeksi). Kuninkuus ja valta ja valtakuntien mahti kaiken taivaan alla annetaan Korkeimman pyhien kansalle. Sen kansan valtakunta on ikuinen valtakunta, ja kaikki vallat palvelevat ja tottelevat sitä.

(On myös mahdollista, että samalla kun on sovittu kristinuskon ja islamin yhdistämisestä, on sovittu siitä, että juutalaisilla on erivapaus oman uskontonsa perusteella laittaa pedon merkistä poikkeava merkki otsaansa tai käteensä.) 5. Moos. 11:18. "Painakaa tarkoin mieleenne nämä käskyt, jotka minä annan. Sitokaa ne merkiksi käteenne ja pitäkää niitä tunnuksena otsallanne. (Tämä mahdollinen erivapaus ilmeisesti kumotaan myöhemmin. Siihen yhteyteen sopisi myös väärän profeetan jumalaksi julistautuminen, josta Daniel sanoo; "Ja temppelin ylimmällä kohdalla on oleva turmion iljetys aina siihen saakka kun turmion tuoja vääjäämättä joutuu turmioon", Dan 9:27.)
Dan. 9:27. (Seitsemänkymmentä vuosiviikkoa määrättiin Israelille, Dan. 9:22-26, joista on kulunut 69. Jäljellä oleva 70:s vuosiviikko on tulkittu kuuluvaksi lopunajan antikristilliseen aikaan, jolloin temppelivuorella olisi jälleen aloitettu vanhan liiton uhritoimitukset.) Hän (porttokirkko tai Mahdi) on tekevä liiton raskaaksi monille yhden vuosiviikon ajaksi, ja puoleksi sitä viikkoa hän on lakkauttava teuras- ja ruokauhrin. (Uhritoimitukset on pitänyt ensin aloittaa että ne voidaan lakkauttaa. Islamin oppeihin kuuluu, että toisuskoisen kanssa saa tehdä sopimuksia mutta ne tulee rikkoa aina, kun islamin kunnia sitä edellyttää, viimeistään kuitenkin 10 vuoden kuluttua sopimuksen teosta.) Ja temppelin ylimmällä kohdalla on oleva turmion iljetys aina siihen saakka kun turmion tuoja vääjäämättä joutuu turmioon." Ilm. 18:1-24. Käsky lähteä Babylonista ja Babylonin tuho Tämän jälkeen näin taas yhden enkelin tulevan alas taivaasta. Hänellä oli suuri valta, ja hänen kirkkautensa valaisi koko maan. Hän huusi kovalla äänellä: "Kukistunut, kukistunut on suuri Babylon! (porttokirkko). Siitä on tullut pahojen henkien tyyssija ja kaikkien saastaisten henkien ja kaikkien saastaisten ja inhottavien lintujen pesäpaikka. Sen porton viiniä (oppi), vihan viiniä, ovat kaikki kansat juoneet, kaikki maailman kuninkaat ovat irstailleet hänen kanssaan, ja kaikki maailman kauppamiehet ovat rikastuneet hänen vauraudestaan ja ylellisestä elämästään." Minä kuulin taivaasta toisenkin äänen, joka sanoi: "Lähtekää pois, jättäkää hänet, te, jotka olette minun kansaani, (tarkoittaa mahdollisesti juutalaisia) ettette joutuisi ottamaan osaa hänen synteihinsä ettekä jäisi alttiiksi niille vitsauksille, joilla häntä lyödään. "Hänen syntiensä röykkiö ulottuu jo taivaaseen asti, eikä Jumala unohda hänen pahoja tekojaan. Tehkää hänelle niin kuin hän on tehnyt muille, maksakaa kaksin verroin hänen teoistaan. Siihen maljaan, johon hän on toisille juomansa sekoittanut, sekoittakaa häntä itseään varten kahta katkerampi juoma. Minkä hän on mainetta ja rikkautta ahnehtinut, saman verran antakaa hänelle tuskaa ja murhetta. Hän vakuuttelee yhä itselleen: 'Minä olen kuningatar (liittyy Maria-kulttiin taivaan kuningattarena) ja istun valtaistuimella. Leski en ole, surua en ikinä koe.' Sen tähden häneen iskevät yhtenä ja samana päivänä kaikki hänelle langetetut vitsaukset, rutto, murhe ja nälkä, ja hänet poltetaan tuhkaksi. Väkevä on Herra Jumala, joka hänet on tuominnut! "Maailman kuninkaat, jotka ovat hänen kanssaan irstailleet ja mässäilleet, itkevät ja valittavat häntä, kun näkevät savun nousevan hänen roviostaan. (Tämä voisi toteutua siten, että porttokirkon pääpaikan alla oleva supertulivuori purkautuisi. Ainakin Italiassa on tällainen tulivuori.) He seisovat loitolla, kauhuissaan siitä, miten häntä piinataan. He sanovat: Voi sinua, suuri kaupunki! Voi sinua, Babylon, mahtava kaupunki: hetkessä tuli sinun tuomiosi. "Maailman kauppamiehet itkevät ja surevat häntä, sillä enää ei kukaan osta heidän tavaroitaan: ei kultaa, hopeaa, jalokiviä eikä helmiä, ei pellavakangasta, ei purppurakangasta, ei silkkiä eikä helakanpunaisia kankaita, ei tuoksuvaa tuijapuuta, ei norsunluusta eikä jalopuusta tehtyjä esineitä, ei pronssi-, rauta- eikä marmoritöitä, ei kanelia eikä muita mausteita, ei suitsukkeita, ei hajuvoiteita eikä suitsutuspihkaa, ei viiniä eikä öljyä, ei hienoja jauhoja eikä viljaa, ei nautakarjaa, ei lampaita, ei hevosia eikä vaunuja, ei orjia, ihmisiä ruumiineen ja sieluineen. Hedelmät, joita koko sydämestäsi himoitsit, ovat nyt poissa, kaikki komeutesi ja koreutesi on mennyttä, eikä se milloinkaan palaa. "Noiden tavaroiden kauppiaat, nuo, jotka ovat rikastuneet porton vauraudesta, seisovat loitolla, kauhuissaan siitä, miten häntä piinataan. He itkevät ja valittavat: Voi sinua, suuri kaupunki! Sinä pukeuduit pellavaan, purppuraiseen ja helakanpunaiseen pukuun, sinun ylläsi kimalsivat kulta, jalokivet ja helmet, mutta hetkessä on rikkautesi tuhoutunut. "Myös kaikki laivurit ja purjehtijat, kaikki merimiehet ja muut merenkulkijat seisoivat loitolla, ja kun he näkivät savun nousevan hänen roviostaan, he huusivat: 'Mikä veti vertoja tälle suurelle kaupungille?' He ripottivat hiekkaa hiuksiinsa ja huusivat itkien ja valittaen: Voi suurta kaupunkia, jonka vauraudesta rikastuivat kaikki merenkulkijat! Se on hetkessä tuhoutunut. Iloitse sen lopusta, taivas, iloitkaa, kaikki pyhät, kaikki apostolit ja profeetat! Jumala on tuominnut sen, joka tuomitsi teidät." Muuan mahtava enkeli otti ison kiven, myllynkiven kokoisen, heitti sen mereen ja sanoi: Näin paiskataan pois Babylon, tuo suuri kaupunki, eikä sitä löydetä enää. Enää ei kuulla kaduillasi harpunsoittoa, ei laulua, ei huilun eikä torven ääntä. Enää ei ole minkään ammatin taitajaa, ei kuulla jauhinkiven jyrinää. Enää ei nähdä lampun valoa, ei kuulla sulhasen, ei morsiamen iloista ääntä. Sinun kauppiaasi olivat maan mahtavia, sinä lumosit noitakeinoillasi kansat ja johdit ne harhaan. Sinun käsiäsi tahrasi profeettojen ja pyhien veri, maailman kaikkien murhattujen veri. (Ensimmäinen ihmiskuntaa vedenpaisumuksen jälkeen hallinnut ja Jumalan sanaa vastustanut maailmanvalta oli Babylonin kaupunki, 1. Moos. 11:1-9. Myöhemmät maailmanvallat ovat olleet sille jatkumoa.) Ilm. 19:1-10. Riemulaulu taivaassa (Tempaus on jo tapahtunut) Tämän jälkeen kuulin taivaasta mahtavan äänen, ikään kuin suuri kansanjoukko olisi laulanut: Halleluja! Pelastuksen tuo meidän Jumalamme, hänen on kirkkaus ja voima. Oikeat ja vanhurskaat ovat hänen tuomionsa. Hän on tuominnut suuren porton (porttokirkon), joka turmeli maailman iljetyksillään, hän on kostanut portolle palvelijoidensa veren. Taas kuului ääni: Halleluja! Porton roviosta nousee savu aina ja ikuisesti. (Voi toteutua konkreettisestikin, kun porttokirkon alla oleva supertulivuori purkautuu.) Kaksikymmentäneljä vanhinta ja ne neljä olentoa heittäytyivät kasvoilleen Jumalan eteen ja osoittivat kunnioitustaan hänelle, joka istuu valtaistuimella. He sanoivat: Aamen. Halleluja! Ja valtaistuimelta kuului ääni: Ylistäkää meidän Jumalaamme, kaikki te hänen palvelijansa, te, jotka häntä pelkäätte, pienet ja suuret! Sitten kuulin äänen, joka oli kuin suuren kansanjoukon kohinaa, kuin suurten vesien pauhua ja voimakasta ukkosen jylinää. Se lausui: Halleluja! Herra, meidän Jumalamme, Kaikkivaltias, on ottanut kuninkuuden. Iloitkaamme ja riemuitkaamme, antakaamme hänelle kunnia! Nyt on tullut Karitsan häiden aika. (Tässä kohtaa korostuu se, miten erilainen kohtalo on maailmaan mukautuneella kirkolla, jota sanotaan portoksi ja Kristuksen sanaa seuraavalla kirkolla, jota sanotaan Karitsan morsiameksi.) Hänen morsiamensa on valmiina, hänen ylleen on puettu hääpuku, hohtavan valkea pellavapuku. Se pellavapuku tarkoittaa pyhien vanhurskaita tekoja. Enkeli sanoi minulle: "Kirjoita: Autuaita ne, jotka on kutsuttu Karitsan hääaterialle." Ja hän jatkoi: "Nämä ovat tosia Jumalan sanoja." Minä heittäydyin hänen jalkoihinsa kumartaakseni häntä, mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja veljesi, jotka olette Jeesuksen todistajia. Jumalaa sinun tulee kumartaa!" Jeesuksen todistajissa on profetoimisen Henki. (Jeesuksen todistus on profetian henki.)	Ilm. 16:1-21. Jumalan 7 vihan maljaa Minä kuulin, kuinka temppelistä sanottiin kovalla äänellä seitsemälle enkelille: "Menkää! Tyhjentäkää Jumalan vihan seitsemän maljaa maan päälle." Ilm. 16:2 / 1. vihan malja Ensimmäinen enkeli lähti ja tyhjensi maljansa maan päälle. Silloin tuli pahoja märkiviä haavoja niihin ihmisiin, joilla oli pedon merkki ja jotka kumarsivat sen kuvaa. (Vastaava vitsaus kohtasi egyptiläisiä.) 2. Moos. 9:10-11. Ja he ottivat pätsin nokea ja astuivat faraon eteen, ja Mooses viskasi sen taivasta kohti; niin märkäpaiseita tuli ihmisiin ja karjaan. Eivätkä tietäjätkään voineet pitää puoliaan Moosesta vastaan paiseiden tähden, sillä paiseita oli tietäjissä samoin kuin kaikissa muissakin egyptiläisissä. Ilm. 16:3 / 2. vihan malja Toinen enkeli tyhjensi maljansa mereen. Meri muuttui kuin kuolleen vereksi, ja kaikki meressä elävä kuoli. Ilm. 16:4-7 / 3. vihan malja Kolmas enkeli tyhjensi maljansa virtoihin ja vesien lähteisiin, ja ne muuttuivat vereksi. Minä kuulin, kuinka vesien enkeli sanoi: Vanhurskas olet sinä, joka olet ja joka olit (tässäkin kohtaa maininta "olet tuleva", puuttuu, joten tempaus on jo tapahtunut), sinä Pyhä, joka annoit nämä tuomiot! He ovat vuodattaneet pyhien ja profeettojen verta, ja verta sinä panit heidät juomaan. He saavat ansionsa mukaan. Sitten kuulin alttarin sanovan: Niin, Herra Jumala, Kaikkivaltias! Oikeat ja vanhurskaat ovat sinun tuomiosi. Ilm. 16:8-9 / 4. vihan malja Neljäs enkeli tyhjensi maljansa aurinkoon, ja aurinko sai vallan korventaa ihmisiä tulellaan. Ihmiset paahtuivat kovassa helteessä mutta herjasivat Jumalaa, jonka vallassa nämä vitsaukset olivat. He eivät kääntyneet, eivät antaneet kunniaa Jumalalle. (Israelin jäännös on turvassa tempauksen jälkeen, muut kansat ovat ahdingossa. Kristukseen uskovat ovat taivaassa Karitsan häissä.) Jes. 30:19-33. Siionin kansa, sinä joka asut Jerusalemissa, sinun itkusi aika on ohi! Kun huudat häneltä apua, hän armahtaa, hän kuulee ja vastaa sinulle. Vaikka Herra suo sinulle vain kapean leivän ja niukasti vettä, hän, sinun opastajasi, ei enää kätkeydy. Omin silmin sinä saat nähdä hänet. Aina kun olet eksymässä tieltä, milloin oikeaan, milloin vasempaan, sinä omin korvin kuulet takaasi ohjeen: - Tässä on tie, kulkekaa sitä. Niin sinä julistat saastaisiksi hopeoidut jumalankuvasi ja heität menemään kullalla silatut jumalasi kuin nainen verisen rievun ja huudat: "Tiehesi, saasta!" Kun kylvät maan, hän antaa sateen kostuttaa siemenet niin että maan kasvu, vilja, on sankkaa ja satoisaa. Sinun karjasi käy sinä päivänä laitumella avaralla kedolla, ja härät ja aasit, jotka kyntävät peltosi, saavat syödäkseen parasta hapanrehua, jota heitellään niiden eteen hangolla ja talikolla. Ja jokaisella vuorella, jokaisella korkealla kukkulalla vesi on virtaava puroissa ja peltojen ojissa suuren surman päivänä tornien sortuessa. Silloin kuun valo on oleva kuin auringon valo, ja auringon valo on oleva seitsenkertainen, kuin seitsemän päivän valo yhdellä kertaa (4. vihan malja) - sinä päivänä, jona Herra sitoo kansansa haavat ja parantaa sen ruhjeet ja vammat. Herran nimi saapuu kaukaa, Herra saapuu, hänen kasvonsa leimuavat, hänessä palaa vihan liekki, hänen huulillaan hehkuu raivo, hänen kielensä on kuin kaiken nielevä tuli, hänen henkäyksensä kuin joenuoman tulvavesi, joka hetkessä kohoaa kaulaan saakka. Hän valjastaa kansanheimot ankaraan ikeeseen, panee niiden suupieliin suitset, jotka suistavat ne tieltä. Silloin teidän huulillanne on laulu niin kuin pyhän juhlan aattoiltana ja sydämessänne ilo niin kuin niillä, jotka kulkevat huilujen soidessa Herran vuorelle, kohden Israelin turvakalliota. Niin Herra antaa valtiasäänensä kaikua, kaikkien nähden hänen käsivartensa ojentuu maata kohden vihan vimmassa, ankarana tulenliekkinä, sademyrskynä, rajukuuroina, raeryöppyinä. Ja Herran äänen voimasta Assyrian rohkeus murtuu. Ruoskallaan hän sitä kurittaa, ja aina kun hänen sauvansa heilahtaa lyöntiin - kipeästi satuttavaan lyöntiin - kuuluu rumpujen ja harppujen ääni. Ja käsi koholla hän käy taisteluun vihollista vastaan. Jo aikoja sitten on valmiiksi kaivettu polttopaikka heitä varten - myös kuningasta varten se on valmistettu. Siitä on tehty syvä ja leveä, sytykkeitä on varattuna, polttopuita yllin kyllin. Herran henkäys on kuin laavavirta, se saa ne leimahtamaan liekkiin. (Pedon valtakunta tulee tuhoutumaan tulessa ja on tulen vallassa koko 1000 vuotisen aikakauden ajan. Väärän profeetan valtakunta, porttokirkko, on tässä vaiheessa jo tuhoutunut.) Ilm. 16:10-11 / 5. vihan malja Viides enkeli tyhjensi maljansa pedon valtaistuimelle, ja pedon valtakunta pimeni. (Voi toteutua konkreettisestikin tulivuoren lähellä, kun iso määrä tuhkaa nousee pilviin.) Ihmiset purivat tuskissaan kielensä verille mutta herjasivat taivaan Jumalaa tuskansa ja haavojensa tähden. He eivät kääntyneet, eivät luopuneet pahoista teoistaan. (Islamin lopunaikojen odotuksessa on kaksi tärkeää henkilöä. Toinen on takaisin palaava islamin Jeesus, joka tullessaan tuhoaa kristillisen kirkon ja saattaa islamin opit voimaan. Tämä voisi selittää sen, miksi väärä profeetta "voi hyvin", vaikka porttokirkko tuhotaan. Toinen, islamissa Jeesustakin tärkeämpi henkilö on Mahdi, johon merestä noussut maallinen peto, 10 valtion liitto, ilmeisesti henkilöityy. Tärkeä henkilö islamissa on myös katolisen kirkon palvoma neitsyt Maria, jonka kanssa Muhammed islamin oppien mukaan menee naimisiin.) 2. Tess. 1:7-10. mutta ahdistetut - niin teidät kuin meidätkin - hän päästää siitä, kun Herra Jeesus väkevien enkeleittensä kanssa ilmestyy taivaasta tulenlieskojen keskellä ja rankaisee niitä, jotka eivät tunne Jumalaa eivätkä suostu olemaan kuuliaisia Herramme Jeesuksen evankeliumille. Heidän rangaistuksenaan on ikuinen kadotus, ero Herrasta ja hänen voimansa kirkkaudesta, kun hän tuona päivänä saapuu ottamaan vastaan pyhiensä kunnioituksen ja kaikkien uskovien ylistyksen. Olettehan tekin niitä, jotka ovat uskoneet meidän todistuksemme.
(C.H. Mac Intoshin mukaan Egypti ja Babylon eroavat hengellisessä mielessä toisistaan. Egypti kuvaa maailmaa, josta Jumalan kansa erotettiin. Babylon kuvaa sitä, millaiseksi saatana tekee parhaillaan kirkkoa. Vaikka Egypti tuhotaankin hetkeksi, siunaukset odottavat sitä. Babylon sen sijaan tuhotaan lopullisesti ja hylätään.)
Ilm. 19:11-21. (Valkoinen hevonen ja sillä ratsastaja. Vihan maljojen loppuhuipentuma) Minä näin taivaan avoinna: näin valkoisen hevosen ja sen selässä miehen. Hän on uskollinen ja totuudellinen, hän tuomitsee ja taistelee vanhurskaasti. Hänen silmänsä olivat kuin tulen liekit, hänellä oli päässään monta kruunua, ja häneen oli kirjoitettu nimi, jota ei tunne kukaan muu kuin hän itse. Hänellä oli pukunaan vereen kastettu viitta, ja hänen nimensä on Jumalan Sana (Jeesus Kristus). Hänen jäljessään tulivat taivaan sotajoukot, valkoisilla hevosilla ratsastavat soturit, joiden puku oli hohtavan valkeaa pellavaa. Hänen suustaan lähtee terävä miekka. Sillä miekalla hän lyö kansoja, hän paimentaa niitä rautaisella sauvalla ja polkee viinikuurnassa (Harmageddon) kaikkivaltiaan Jumalan hehkuvan vihan viinin. Hänen viittaansa on reiden kohdalle kirjoitettu nimi: kuninkaiden Kuningas, herrojen Herra. Sitten näin enkelin, joka seisoi ylhäällä auringossa. Hän huusi kovalla äänellä kaikille linnuille, jotka lensivät korkealla taivaan laella: "Tulkaa, kokoontukaa Jumalan juhla-aterialle! Saatte syödä kuninkaiden lihaa, sotapäälliköiden ja mahtimiesten lihaa, ratsujen ja ratsastajien lihaa, kaikkien lihaa, niin vapaiden kuin orjien, niin pienten kuin suurten." Sitten näin, että peto ja maailman kuninkaat sotajoukkoineen olivat kokoontuneet yhteen käydäkseen taisteluun ratsastajaa ja hänen sotajoukkoaan vastaan. (Ihmiset eivät voi tuhota Jumalaa itseään mutta he voivat vieläkin yrittää tuhota Israelin.) Mutta peto otettiin kiinni, (Mikäli tässä tarkoitetaan yksittäistä henkilöä, voisi kyseessä olla Mahdi) samoin väärä profeetta (ilmeisesti porttokirkon johtaja), joka pedon nimissä oli tehnyt tunnustekoja ja johtanut harhaan sen merkin ottaneet ja sen kuvaa kumartaneet ihmiset. Ne molemmat heitettiin elävinä tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Loput saivat surmansa miekasta, joka lähti ratsastajan suusta, ja kaikki linnut söivät heidän lihastaan itsensä kylläisiksi.	Ilm. 16:12-14 / 6. vihan malja (Harmageddon) Kuudes enkeli tyhjensi maljansa suureen Eufratvirtaan. Virran vesi kuivui, ja niin aukeni tie idän kuninkaille. Minä näin, kuinka lohikäärmeen suusta, pedon suusta ja väärän profeetan suusta lähti kolme saastaista henkeä, jotka olivat sammakon näköisiä. Ne ovat pahoja henkiä, jotka tekevät ihmeitä, ja ne lähtivät kokoamaan maanpiirin kaikki kuninkaat taisteluun, joka käydään Jumalan, Kaikkivaltiaan, suurena päivänä. "Minä tulen kuin varas. Autuas se, joka valvoo ja pitää huolen vaatteistaan, ettei joutuisi häpeään, kulkemaan alasti kaikkien nähden." (Tässä yhteydessä lukijaa vielä varoitetaan siitä, että ennen kuin Kristus tulee kuninkaana ja tuomarina, hän tulee ilman ennakkovaroitusta noutamaan omansa pois maailmasta.) Henget kokosivat kuninkaat paikkaan, jonka nimi on hepreaksi Harmageddon (Megiddon vuori Israelissa). Jes. 63:1-6. Kuka on tuo, joka tulee Edomista, joka tulee Bosrasta, kirkkaanpunaisessa puvussa, tuo, joka astuu tietään voimaa uhkuen komeassa asussaan? - Minä se olen, oikeuden julistaja, suuri pelastaja (Jeesus Kristus). Miksi on pukusi punainen, vaatteesi kuin viinikuurnan polkijan? - Minä poljin kuurnallisen rypäleitä, poljin yksin, kansojen joukosta ei ketään tullut avukseni. Ja niin minä vihassani poljin ne kaikki ja kiivaudessani tallasin ne, niin että niiden mehu roiskui puvulleni ja tahri kaikki vaatteeni. Sillä koston päivää vaati minun sydämeni, kansani lunastamisen vuosi oli tullut. Minä katselin ympärilleni, mutta ei ollut yhtään auttajaa. Minä ihmettelin, ettei ketään tullut tuekseni. Vain oman käsivarteni voima minua auttoi, vain oma kiivauteni minua vahvisti. Niin minä poljin kansat vihassani, murskasin ne kiivaudessani ja annoin mehun valua maahan.
Jes.27:1. Sinä päivänä Herra vaatii tilille ja lyö suurella, vahvalla ja terävällä miekallaan Leviatanin, nopealiikkeisen käärmeen, Leviatanin, kiemurtavan käärmeen, iskee hengiltä syvyyden hirviön. (Tässäkin esiintyy pahan kolminaisuus, joka ilmestyskirjassa on väärä profeetta, peto ja lohikäärme.) Joel luku 4. Katsokaa, mitä tulee tapahtumaan! Tuohon aikaan minä käännän Juudan ja Jerusalemin kohtalon. Minä kokoan kaikki kansat Josafatinlaaksoon ja käyn siellä oikeutta niitä vastaan oman maani ja kansani Israelin tähden. Ne hajottivat Israelin muiden kansojen sekaan ja jakoivat minun maani. Minun kansani ne arpoivat saaliikseen, nuorukaisen ne antoivat portolle palkaksi, myivät tytön viinistä, jonka joivat. Ja nyt, mitä teillä on mielessänne, Tyros ja Sidon, mitä sinulla, Filistean maa? Minulleko yritätte kostaa? Jos yritätte, käännän tekonne teitä itseänne vastaan, hetkessä minä sen teen. Te olette ottaneet hopeani ja kultani ja vieneet palatseihinne kalliit aarteeni. Juudan ja Jerusalemin asukkaita te olette myyneet kreikkalaisille, olette raahanneet heidät etäälle asuinsijoiltaan. Mutta minä kutsun heidät pois sieltä, minne olette heidät myyneet, ja käännän pahat tekonne teitä itseänne vastaan. Minä myyn teidän poikanne ja tyttärenne Juudan asukkaille, ja he myyvät heidät edelleen Saban kaukaiselle kansalle. Näin Herra on puhunut. Kuuluttakaa kansoille näin: - Varustautukaa pyhään sotaan, hälyttäkää miehet taisteluun! Lähtekää liikkeelle, käykää hyökkäykseen, kaikki soturit! Takokaa auranne miekoiksi ja vesurinne keihäiksi. Arka sanokoon: "Olen urhea soturi." Kiirehtikää, kaikki kansat, tulkaa joka suunnalta, kokoontukaa tänne! Herra, johdata sotureitasi! Kansat lähtevät liikkeelle, rientävät Josafatinlaaksoon. Sinne minä asetan istuimeni ja siellä minä tuomitsen kaikki kansat. Lähettäkää sirppi, elo on jo kypsää. Tulkaa polkemaan viinikuurnaa, se on jo täynnä, altaissa viini kuohuu yli reunojen. Suuri on kansojen pahuus. Väkeä tungeksii tuomion laaksossa, sillä lähellä on Herran päivä. Aurinko ja kuu pimenevät, tähtien loiste sammuu. Herra ärjyy Siionista, antaa äänensä kaikua Jerusalemista. Silloin taivas ja maa vapisevat. Mutta Herra on kansansa turva, Israelin vuorilinna. (Vihan maljojen aikanakin Israelin jäännös on turvassa.) Silloin te tiedätte, että minä, Herra, olen teidän Jumalanne ja asun Siionissa, pyhällä vuorellani. Jerusalem on oleva pyhä, muukalaiset eivät enää koskaan tunkeudu sinne. Tuona päivänä vuoret tihkuvat rypäleitten mehua, kukkulat vuotavat maitoa, ja kaikki Juudan purojen uomat ovat tulvillaan vettä. Herran huoneesta kumpuaa lähde, se kastelee Sittiminlaakson. Egypti tulee autioksi (40 vuodeksi), Edom pelkäksi autiomaaksi, koska ne tekivät Juudalle väkivaltaa, vuodattivat viatonta verta. Juuda pysyy asuttuna läpi aikojen, Jerusalem polvesta polveen. Vielä en ole rangaissut kansani vihollisia viattoman veren vuodattamisesta. Mutta se hetki tulee! Herra itse asuu Siionissa.
Hab. 3:3-16. Jumala tulee Temanista, Pyhä ilmestyy Paranin vuorelta. Hänen valtansa loiste peittää taivaan, maa on täynnä hänen ylistystään. Hän loistaa valona, hän säteilee kirkkautta, hohde verhoaa hänen suuren voimansa. Hänen edellään rientää rutto, kuolema kulkee hänen jäljessään. Kun hän pysähtyy, maa vavahtaa, kun hän katsoo, kansat vapisevat. Ikuiset vuoret menevät murskaksi, ikiaikaiset kukkulat vajoavat. Voimallinen on aina hänen kulkunsa. Kusanin telttojen minä näen tuhoutuvan, Midianin telttakankaat vapisevat. Virtoihinko sinä, Herra, olet vihastunut, oletko kiivastunut jokiin, tulistunut merelle, kun nyt ajat hevosillasi, kiidät voitonvaunuissasi? Sinä otat jousen käteesi, asetat nuolen jänteelle. Sinä halkaiset maan, ja virrat (laavavirrat?) purkautuvat esiin. Vuoret näkevät sinut ja vapisevat, rankkasade lankeaa, syvät vedet pauhaavat ja kohottavat aaltonsa korkealle. Aurinko ja kuu jäävät piiloon majaansa, kun välkkyvät nuolesi viuhuvat ja keihääsi salamat leimahtelevat. Sinä tallaat maata vihassasi, poljet kansoja kiivaudessasi. Sinä lähdet pelastamaan omaa kansaasi, auttamaan voideltuasi. Jumalattomien päämiehen sinä murskaat, tuhoat hänen talonsa perustuksia myöten. Vihollisten päälliköt hyökkäävät kuin myrsky karkottaakseen meidät. He iloitsevat, kun raahaavat kurjan piilopaikkaansa, ja syövät saaliinsa kuin pedot. Mutta sinä lävistät heidät nuolillasi. Sinä ajat hevosillasi halki (kansojen) meren, jossa suuret vedet kuohuvat. Minä kuulin pauhun - sydämeni vapisi, huuleni värisivät. Tuska tunkeutui luihini, polveni tutisivat.
Jes. 13:9-13. Herran päivä tulee ankarana, täynnä raivoa ja hehkuvaa vihaa, se muuttaa maan (maanpinta) autioksi ja hävittää sen syntiset asukkaat. Taivaan tähdet ja tähtikuviot kieltävät silloin valonsa loiston. Pimeänä nousee aurinko, eikä kuu säteile valoa. (Toteutuu mikäli yläilmakehä on tuhkan kyllästämä.) Minä, Herra, vaadin maailman tilille pahuudestaan ja jumalattomat synneistään. Minä teen lopun röyhkeiden ylimielisyydestä, painan maahan väkivaltaisten ylpeyden, ja ihmisiä on oleva vähemmän kuin puhdasta kultaa, vähemmän kuin Ofirin jalokultaa. Sen tähden taivaat järisevät ja maa järkkyy sijoiltaan Herran Sebaotin suuttumuksen vuoksi hänen vihansa päivänä.	Ilm. 16:17-21 / 7. vihan malja Seitsemäs enkeli tyhjensi maljansa ilmaan. Silloin kuului temppelin valtaistuimelta mahtava ääni, joka sanoi: "Hetki on tullut." Salamat leimusivat, ukkonen jylisi, ja tuli ankara maanjäristys, niin ankara järistys, ettei sellaista ole ollut koko sinä aikana, jonka ihminen on ollut maan päällä. Suuri kaupunki hajosi kolmeen osaan, ja joka maassa kaupungit sortuivat. Jumala ei ollut unohtanut suurta Babylonia, vaan se joutui juomaan täyden maljan hänen vihansa ja vimmansa viiniä. Kaikki saaret katosivat, eikä vuoria näkynyt enää. Isoja, järkälemäisiä rakeita satoi taivaalta ihmisten päälle, ja ihmiset herjasivat Jumalaa tämän raevitsauksen tähden, sillä vitsaus oli tavattoman ankara.

(Tämä Jes. 28:18-22 kohta sopii myös tähän kohtaan koskien maailman kansoja.)

Jes. 28:18-22. teidän liittonne kuoleman kanssa pyyhitään pois ja teidän sopimuksenne tuonelan kanssa raukeaa. Tuhotulva vyöryy teidän ylitsenne, se lyö teidät maahan. Joka kerta kun se vyöryy ylitse, se tempaa teidät mukaansa. Aamu aamulta se vyöryy yli, päivä päivältä, yö yöltä. Kauhun vapina valtaa teidät, kun teille selviää, mitä sanoma merkitsee. Toden totta: vuode on lyhyt, ei sille voi ojentautua, peite kapea, ei siihen voi kääriytyä. Itse Herra nousee niin kuin hän nousi Perasiminvuoren luona, niin kuin kiivastui Gibeoninlaaksossa, niin hän kiivastuu ja tekee työnsä - outo on hänen työnsä! - ja toteuttaa tekonsa - merkillinen on hänen tekonsa! Älkää siis enää pilkatko, etteivät kahleenne tulisi vielä raskaammiksi, sillä olen saanut tietää, että Jumala, Herra Sebaot, on tehnyt päätöksensä ja on valmis hävittämään kaiken maan.

Miika 7:13-17. Nuo maat (Egyptistä Eufratvirtaan saakka) tulevat autioiksi niiden asukkaiden tähden. Tässä näkyy heidän tekojensa hedelmä! Paimenna, Herra, sauvallasi kansaasi, kaitse omaa laumaasi, joka asuu yksin keskellä metsää, kaukana hedelmätarhoistaan. Johda se Basanin ja Gileadin laitumille niin kuin entisinä aikoina. Niin kuin silloin, kun lähditte Egyptistä, niin te saatte vieläkin nähdä ihmeitä. Kaikki kansat näkevät nuo ihmeelliset teot, katselevat niitä voimattomina mahtavuudestaan huolimatta. Kaikki mykistyvät, ja heidän korvansa menevät tukkoon. He nuolevat tomua kuin käärmeet, kuin maan matelijat. Vavisten he tulevat varustuksistaan, lähestyvät kauhusta kalpeina Herraa, meidän Jumalaamme (päivien lopulla). Sinua, Herra, he pelkäävät! Luuk. 23:29-30. Tulee aika, jolloin sanotaan: 'Autuaita ovat hedelmättömät, autuaita ne kohdut, jotka eivät ole synnyttäneet, ja rinnat, jotka eivät ole lasta ruokkineet.' Silloin ihmiset sanovat vuorille: 'Kaatukaa meidän päällemme', ja kukkuloille: 'Peittäkää meidät.' Job 9:4-7, 13. Hänen (Jumalan) on viisaus, hänen on voima ja mahti. Kuka voisi uhmata häntä joutumatta tuhoon? Hän siirtää vuoria kuin huomaamatta, hän kääntää ne nurin, kun hän vihastuu. Hän koskettaa maata, ja se järähtää paikoiltaan, sen peruspylväät horjuvat. Hän käskee, ja aurinko pimenee. Hän sulkee sinetillään tähtien valon. … Mikään voima ei käännä pois Jumalan vihaa, hänen alleen lyyhistyvät Rahabin joukot. Jes. 66:15-17. Katso, Herra saapuu tulenlieskassa, hänen vaununsa ovat kuin pyörretuuli. Hänen vihansa purkautuu tulenhehkuna, hänen jyrinänsä liekkeinä. Niin Herra toteuttaa oikeutensa tulella, hänen miekkansa lyö ihmissukua, ja monet kaatuvat sen lävistäminä: nuo, jotka puhdistautuvat ja valmistautuvat palvontatarhojen menoihin johtajansa ympärillä, nuo, jotka syövät kaikkea iljettävää, sian lihaa, rottia - minä tunnen heidän tekonsa ja ajatuksensa, ja he kaikki saavat loppunsa, sanoo Herra. Jes. 24:1-13. Katso: Herra hävittää maan ja autioittaa sen, runtelee sen kasvot ja lyö hajalle sen asukkaat. Samalla tavoin käy papin kuin kansankin, niin isännän kuin orjankin, niin emännän kuin orjattaren, niin myyjän kuin ostajan, niin lainan antajan kuin sen saajan, niin velkojan kuin velallisenkin. Autioksi maa autioituu, tyhjäksi se ryöstetään. Näin on Herra puhunut. Maa kulottuu ja kuivuu, maanpiiri riutuu ja kuivuu, maan lailla taivaskin riutuu. Maa muuttuu saastaiseksi jalkojen alla, sillä sen asukkaat ovat hylänneet lain, rikkoneet käskyt, tehneet tyhjäksi ikuisen liiton. Siksi kirous syö maan, sen asukkaat saavat maksaa teoistaan. Siksi maan asukkaat käyvät vähiin, vain muutama harva jää jäljelle ihmisen suvusta. Rypäleen mehu ehtyy, viiniköynnökset kuivuvat ja kaikki ilosydämiset alkavat huokailla. Rumpujen riemu vaimenee, iloinen kohina hiljenee, vaikenee harppujen ääni. Enää ei juoda viiniä, ei lauleta, juoma on käynyt juojilleen karvaaksi. Kaupunki on kukistunut, se on sekasorron vallassa, jokainen ovi on sisältä teljetty. Kujilla kaikuu valitus viinin loppumisesta, kaikki ilo on poissa, riemu on maasta paennut. Vain autius on jäljellä, vain tyhjyys, kaupungin portit on murrettu. Näin käy maailman kansoille: niistä jää jäljelle sen verran kuin jää oliiveja puuhun, jota sadonkorjaaja ravistelee, sen verran kuin voi löytää rypäleitä, kun viininkorjuu on ohi. Jes. 51:5-6. Minun vanhurskauteni on lähellä, minä tuon pelastuksen ja luja käteni jakaa kansoille oikeutta. Kaukaiset rannat ikävöivät minua, minun vahvaa kättäni ne odottavat. Kohottakaa katseenne taivasta kohden, katselkaa alhaalla leviävää maata! Taivas hajoaa kuin savu ja maa ratkeaa kuin kulunut vaate, sen asukkaat kuolevat kuin kärpäset. Mutta minun pelastukseni pysyy iäti eikä minun vanhurskauteni murene. Jes. 34:1-10. Kansat, tulkaa kuulemaan, kuunnelkaa, kansakunnat! Kuule, maa kaikkine asukkainesi, maanpiiri ja kaikki mikä siitä versoo! Itse Herra on vihastunut kaikkiin kansakuntiin, hänen vihansa kohtaa kansojen joukot. Hän on vihkinyt ne tuhon omiksi, jättänyt ne teurastajan käsiin. Surmatut jätetään hautaamatta, löyhkä nousee heidän raadoistaan, heidän verensä valuu pitkin vuoria. Taivaan voimat hajoavat, ja taivas kiertyy kokoon kuin kirjakäärö. Sen tähtien joukot varisevat maahan kuin viiniköynnösten lakastuneet lehdet, niin kuin kuivettuneet viikunat karisevat puusta. Kun miekkani on kyllikseen juonut taivaissa, se syöksyy alas Edomiin, iskee kansaan, jonka olen syystä tuominnut tuhoon. Herran miekka on kauttaaltaan veressä ja tihkuu rasvaa, se valuu lampaiden ja pukkien verta ja pässien munuaisrasvaa, sillä Herralla on uhrijuhla Bosrassa ja suuri teurastus Edomin maassa. Siellä villihärät sortuvat rinnan muiden kanssa, vasikat ja mullikat rinnan sonnien kanssa. Maa juo kyllikseen niiden verta, Edomin kamara kiiltää niiden rasvasta. Tämä on Herran kostonpäivä, se vuosi, jolloin hän maksaa Siionin ahdistajalle. Edomin puroissa virtaa sula piki, rikiksi muuttuu sen sora, sen kamara on palavaa pikeä. Maa ei sammu yöllä eikä päivällä, siitä kohoaa savua lakkaamatta, polvesta polveen se pysyy asumattomana, ajasta aikaan se on kulkijaa vailla. (Pedon valtakunta tuhoutuu tulessa ja on tulen vallassa koko 1000 vuoden ajanjakson ajan.) Jes. 2:10-22. Paetkaa vuorten uumeniin, piiloutukaa maan tomuun Herran kauhistuttavan voiman tieltä, hänen ylhäisen kirkkautensa tieltä! Ylpeät silmät nöyrtyvät, ylpeä varsi taipuu, sinä päivänä Herra yksin on ylhäinen. Sillä Herran Sebaotin päivä iskee kaikkeen ylpeään ja korkeaan, kaikkeen mahtavaan ja ylhäiseen, niin että se vaipuu maahan. Se iskee kaikkiin Libanonin setreihin, korkeihin ja ylpeihin, ja kaikkiin Basanin tammiin, se iskee kaikkiin korkeihin vuoriin ja kaikkiin ylhäisiin kukkuloihin, jokaiseen ylpeään torniin se iskee ja jokaiseen murtumattomaan muuriin, se iskee rantojen huvipursiin ja kauas merelle purjehtiviin laivoihin. Ylpeä ihminen nöyrtyy, hänen täytyy taipua, korskeat miehet vaipuvat maahan. Sinä päivänä Herra yksin on ylhäinen ja epäjumalat väistyvät, joka ikinen. Paetkaa vuorten luoliin, maan onkaloihin Herran kauhistuttavan voiman tieltä, hänen ylhäisen kirkkautensa tieltä, kun hän nousee järisyttämään maata! Sinä päivänä ihmiset heittävät menemään hopeajumalansa ja kultajumalansa, jotka he ovat tehneet kumarrettavikseen. Myyrille ja lepakoille he ne heittävät paetessaan vuorten koloihin ja kallioiden halkeamiin Herran kauhistuttavan voiman tieltä, hänen ylhäisen kirkkautensa tieltä, kun hän nousee järisyttämään maata. Lakatkaa jo luottamasta ihmiseen, vain kevyt elämän henkäys hänellä on sieraimissaan. Mikä hän on, mihin hän kelpaa? Matt. 24:21-22. Ahdinko on oleva niin suuri, ettei sellaista ole ollut maailman alusta tähän päivään asti eikä tule koskaan olemaan. (Edes vedenpaisumus ei vedä sille vertoja.) Jos sitä aikaa ei lyhennettäisi, yksikään ihminen ei säästyisi. Mutta valittujen tähden se aika lyhennetään. (Tässä vaiheessa uskovat ovat turvallisesti Karitsan kanssa hääjuhlassa.) Mark. 13:20. Jos Herra ei olisi lyhentänyt sitä aikaa, yksikään ihminen ei säästyisi. Mutta niiden tähden, jotka hän on valinnut, hän on lyhentänyt sen ajan. (Jumala on valinnut myös ne harvat eloonjääneet, jotka jäävät eloon vihan maljojen alla ja joista kasvaa 1000 vuoden aikana uusi kansanpaljous.)

(Viimeinen alustus tästä aiheesta käsittelee tuhatvuotista aikakautta ja viimeistä tuomiota.)

(Mahdollisesti sen jälkeen vielä alustus siitä, miten Suomi voisi liittyä näihin lopun aikoihin.)

Tuhatvuotinen aikakausi ja viimeinen tuomio

Viimeiset ajat ja lopun ajan päätös – Tuhatvuotinen aikakausi ja viimeinen tuomio.

Ilm. 20:1-6. Tuhatvuotinen aikakausi Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. (Sana "syvyys" tarkoittaa Raamatun kielenkäytössä sekä maapallon pintaa että tuonelaa. Saatana on kahleissa 1000 vuoden ajan "syvyyden kuilussa".) 1. Moos. 1:2. Maa oli autio ja tyhjä, pimeys peitti syvyydet Room. 10:7. "tai: Kuka voi laskeutua syvyyksiin?" - nimittäin noutamaan Kristusta ylös kuolleista. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. (Tämä kohta näyttäisi puoltavan sitä tulkintaa, että ne ihmiset, jotka ovat vihan maljojen aikana Jumalan Sanan vuoksi kieltäytyneet pedon merkistä ja sen vuoksi kuolleet marttyyreina, herätettäisiin eloon tuhatvuotiseen aikakauteen. He eivät enää pääse mukaan Karitsan häihin, mutta pelastuisivat toiselta kuolemalta marttyyriuden kautta.) Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. (Ylöstemmattu Karitsan morsian on ylösnousemusruumiissa Kristuksen luona ja laskeutuu maan päälle Karitsan vaimona, Uutena Jerusalemina 1000 vuotisen aikakauden ajaksi.) Tämä on ensimmäinen ylösnousemus (Ensimmäinen ylösnousemus on tapahtunut useammassa osassa alkaen Kristuksen ylösnousemuksesta). Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta (1000 vuotinen aikakausi). 1. Tess. 3:13. ja vahvistakoon näin sydämenne, että ne olisivat pyhät ja moitteettomat Jumalamme ja Isämme edessä, kun Herramme Jeesus saapuu kaikkien pyhiensä kanssa. (Pyhä kaupunki, Karitsan vaimo, laskeutuu taivaasta, Jumalan luota.) Matt. 19:27-30. "Entä me?" kysyi silloin Pietari. "Me olemme luopuneet kaikesta ja seuranneet sinua. Mitä me siitä saamme?" Jeesus sanoi heille: Totisesti: kun Ihmisen Poika uuden maailman syntyessä (siirryttäessä tuhatvuotiseen aikaan) istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle, silloin tekin, jotka olette seuranneet minua, saatte istua kahdellatoista valtaistuimella ja hallita Israelin kahtatoista heimoa. Ja jokainen, joka minun nimeni tähden on luopunut talostaan, veljistään tai sisaristaan, isästään, äidistään tai lapsistaan tai pelloistaan, saa satakertaisesti takaisin ja perii iankaikkisen elämän. Mutta monet ensimmäiset tulevat olemaan viimeisiä ja viimeiset ensimmäisiä. Ps. 102:16-19. Kansat pelkäävät Herran nimeä, maan kuninkaat kumartavat häntä, kun Herra jälleen rakentaa Siionin ja ilmestyy kunniassaan. Hän katsoo sorrettujen puoleen, ei torju heidän rukoustaan. Tämä on kirjoitettu tulevalle polvelle (viimeiselle sukupolvelle), jotta uudeksi luotu kansa (Jeesuksen Kristuksen vastaanottanut Israel) ylistäisi Herraa. Miika 4:1-8. Tulee vielä aika, jolloin Herran pyhäkön vuori seisoo lujana. Ylimpänä vuorista se kohoaa, korkeimpana kukkuloista, ja kansat virtaavat sinne. Monet kansat lähtevät liikkeelle sanoen: "Tulkaa, nouskaamme Herran vuorelle, nouskaamme Jaakobin Jumalan pyhäkköön! Hän opastaa meitä tiellään, ja me, me tahdomme kulkea hänen polkujaan, sillä Siionista tulee Herran sana ja Jerusalemista kaikuu Jumalan puhe." Hän, Herra, ratkaisee kansakuntien riidat, hän jakaa oikeutta väkeville kansoille lähellä ja kaukana. Niin taotaan miekat auran teriksi ja keihäät vesureiksi. Yksikään kansa ei enää kohota miekkaa toista vastaan eikä harjoittele sotataitoja. Silloin jokainen saa istua mitään pelkäämättä oman viiniköynnöksensä ja viikunapuunsa alla. Näin on Herra Sebaot sanonut. Vaikka kaikki kansat palvelisivat muita jumalia, niin me palvelemme nyt ja aina Herraa, Jumalaamme. Sinä päivänä, sanoo Herra, minä kokoan ontuvat, tuon yhteen hajalle joutuneet, kaikki, joita olen rangaissut. Ontuvista minä teen maani perillisiä, hajalle joutuneista väkevän kansan. Herra on oleva heidän kuninkaansa Siionin vuorella nyt ja aina. Sinä vartiopaikka, tytär Siionin temppelivuori, sinä saat takaisin entisen valtasi, Jerusalemin kuninkuuden. Sak. 14:16-21. Kaikki jäljellä olevat niistä kansoista, jotka ovat hyökänneet Jerusalemia vastaan, tulevat nyt sinne vuosi vuodelta kumartaen rukoilemaan Kuningasta, Herraa Sebaotia, ja viettämään lehtimajanjuhlaa. Mutta jos jokin kansa ei tule Jerusalemiin rukoilemaan Kuningasta, Herraa Sebaotia, niin se saa turhaan odottaa maahansa sadetta. Jos egyptiläiset (Egypti on ollut 40 vuotta autiona) eivät lähde matkaan ja tule Jerusalemiin, niin hekään eivät saa sadetta. Sen sijaan Herra lyö heitä vitsauksella, niin kuin hän lyö muitakin kansoja, jos ne eivät tule lehtimajanjuhlaan. Tämä olkoon rangaistuksena egyptiläisille ja kaikille kansoille, jotka eivät saavu viettämään lehtimajanjuhlaa. Silloin on hevosten kulkusissa kirjoitus: "Herralle pyhitetty." Ja Herran temppelin padat ovat yhtä pyhät kuin alttarin edessä olevat vihmontamaljat. Jokainen pata Jerusalemissa ja Juudassa on oleva pyhitetty Herralle. Ihmiset, jotka tulevat uhraamaan, voivat keittää niissä uhrilihaa. (Uhreja joko uhrataan Jeesuksen Kristuksen ristinkuoleman muistoksi tai sitten tässä käytetään vertauskuvallista kieltä ehtoollisesta.) Silloin ei kukaan enää käy kauppaa Herran Sebaotin temppelissä. (Samoin kuin muut Israelin heimot aikoinaan vapaaehtoisesti huolehtivat leeviläisten toimeentulosta vanhan liiton aikana, samoin huolehtii muu maailma nyt Jerusalemin alueen toimeentulosta.) (Maa on edelleen sama maa 1000 vuotisen aikakaudenkin aikana mutta pinnanmuodoltaan muuttuneena. Meriä ei ole. Saasteet ovat hautautuneet syvälle ja maa on saanut täysin uuden puhtaan pinnan. Jes. 65:17-25 mukaan tässä uudessa maassa nuorin kuolee vasta 100-vuotiaana.) (Joidenkin tulkintojen mukaan uusi taivas ja uusi maa sekä uusi Jerusalem toteutuisivat vasta valkoisen valtaistuimen tuomion jälkeen.)	Ilm. 21:1-8. Uusi taivas ja uusi maa Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää. Näin, kuinka pyhä kaupunki, uusi Jerusalem, laskeutui taivaasta Jumalan luota juhla-asuisena, niin kuin morsian, joka on kaunistettu sulhasta varten. (Karitsan morsiamesta on taivaallisten häiden jälkeen tullut täysivaltainen Karitsan vaimo.) Ja minä kuulin valtaistuimen luota voimakkaan äänen, joka sanoi: "Katso, Jumalan asuinsija ihmisten keskellä! (Jumala asuu nyt Uudessa Jerusalemissa "näkyvänä" kuten ilmestysmajassa Israelin erämaavaelluksen aikana.) 2. Moos. 40:34. Silloin pilvi peitti pyhäkköteltan ja Herran kirkkaus täytti telttamajan. Hän asuu heidän luonaan, ja heistä tulee hänen kansansa. Jumala itse on heidän luonaan, ja hän pyyhkii heidän silmistään joka ainoan kyyneleen. Kuolemaa ei enää ole, ei murhetta, valitusta eikä vaivaa, sillä kaikki entinen on kadonnut." (Tämä on sanottu Karitsan vaimolle, ei kaikille 1000-vuotisessa aikakaudessa eläville ihmisille.) Valtaistuimella istuva lausui: "Uudeksi minä teen kaiken." Hän sanoi: "Kirjoita nämä sanat muistiin. Ne ovat luotettavat ja todet." Vielä hän sanoi minulle: "Nyt ne ovat käyneet toteen. Minä olen A ja O, alku ja loppu. Sille, jolla on jano, minä annan lahjaksi vettä elämän veden lähteestä. Tämä on voittajan palkinto. Minä olen hänen Jumalansa, ja hän on minun poikani. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema." (Eivät tässä vaiheessa ole vielä joutuneet. Tässä kerrotaan edessä olevasta tapahtumasta.) Jes. 66:22-24. Niin kuin uusi taivas ja uusi maa, jotka minä luon, pysyvät minun edessäni, sanoo Herra, niin pysyvät minun edessäni teidän sukunne ja teidän nimenne. Ja aina uudenkuun päivänä ja jokaisena sapattina tulee koko ihmissuku, ja kaikki kumartuvat minun eteeni, sanoo Herra. Ja kun he lähtevät ulos, he näkevät niiden ruumiit, jotka ovat minusta luopuneet. Mato, joka niitä kalvaa, ei kuole, liekki, joka niitä nuolee, ei sammu. Ne ovat kauhistava varoitus koko ihmissuvulle. (Pedon valtakunnan alue on 1000 vuoden ajan liekeissä ja muistuttaa ihmisiä Jumalan sanan laiminlyönnin seurauksista.) Ilm. 21:9-22:5. Uusi Jerusalem (1000 v. aikana) Yksi niistä seitsemästä enkelistä, joilla oli seitsemässä maljassaan seitsemän viimeistä vitsausta, tuli luokseni ja puhui minulle. Hän sanoi: "Tule, minä näytän sinulle morsiamen, Karitsan vaimon." (Jeesus puhui usein kuninkaan häistä. Nyt taivaalliset häät on vietetty.) Ef. 5:31-32. "Siksi mies jättää isänsä ja äitinsä ja liittyy vaimoonsa, niin että nämä kaksi tulevat yhdeksi lihaksi." Tämä on suuri salaisuus; minä tarkoitan Kristusta ja seurakuntaa. Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut suurelle ja korkealle vuorelle ja näytti minulle pyhän kaupungin, Jerusalemin, joka laskeutui taivaasta, Jumalan luota. Se loisti Jumalan kirkkautta, se säihkyi kuin kallein jalokivi, kuin kristallinkirkas jaspis. Sitä ympäröi suuri ja korkea muuri, jossa oli kaksitoista porttia, ja niitä vartioi kaksitoista enkeliä. Portteihin oli hakattu Israelin kahdentoista heimon nimet. Idän puolella oli kolme porttia, pohjoisessa kolme, etelässä kolme ja lännessä kolme porttia. Kaupungin muurissa oli kaksitoista peruskiveä, ja niissä oli kaksitoista nimeä, Karitsan kahdentoista apostolin nimet. 1. Kor. 3:9-10. … te olette … Jumalan rakennus. Jumalalta saamani armon mukaan olen (apostoli Paavali) taitavan rakentajan tavoin laskenut (Kristus)perustuksen, jolle joku toinen rakentaa. Enkelillä, joka minulle puhui, oli kultainen mittakeppi kaupungin sekä sen porttien ja muurin mittaamista varten. Kaupunki oli neliön muotoinen, yhtä leveä kuin pitkä. Enkeli mittasi kaupungin kepillään ja sai tulokseksi kaksitoistatuhatta stadionmittaa (n. 2300 km); pituus, leveys ja korkeus olivat kaikki tämänsuuruiset. Hän mittasi myös muurin, ja se oli sataneljäkymmentäneljä kyynärää (n. 72 m) - enkeli käytti siinä ihmismittaa. Muuri oli rakennettu jaspiskivestä, ja kaupunki oli kimmeltävää, lasinkirkasta kultaa. Kaupunginmuurin perustukset oli kaunistettu kaikenlaisilla kalliilla kivillä. Ensimmäisenä peruskivenä oli jaspis, toisena safiiri, kolmantena kalsedoni, neljäntenä smaragdi, viidentenä sardonyksi, kuudentena karneoli, seitsemäntenä krysoliitti, kahdeksantena berylli, yhdeksäntenä topaasi, kymmenentenä krysopraasi, yhdentenätoista hyasinttikivi ja kahdentenatoista ametisti. Porttitorneina oli kaksitoista helmeä - kukin kahdestatoista tornista oli tehty yhdestä helmestä. Kaupungin valtakatu oli kultaa, puhdasta kuin läpinäkyvä lasi. Temppeliä en kaupungissa nähnyt, sillä sen temppelinä on Herra Jumala, Kaikkivaltias, hän ja Karitsa. Kaupunki ei myöskään tarvitse valokseen aurinkoa eikä kuuta, sillä Jumalan kirkkaus valaisee sen, ja sen lamppuna on Karitsa. Jes. 60:19-20. Aurinko ei enää ole sinun päiviesi valona eikä kuu kirkasta sinun teitäsi, vaan Herra on sinun ikuinen valosi ja sinun Jumalasi on sinun kirkkautesi. Sinun aurinkosi ei enää laske eikä kuu katoa, sillä Herra on sinun ainaisena valonasi. Sinun murhepäiviesi luku on täyttynyt. Kansat kulkevat sen valossa, ja maailman kuninkaat tuovat sinne mahtinsa kaiken loiston. Sen portteja ei suljeta päiväsaikaan, ja yötä siellä ei olekaan. Kaikki kansojen kalleudet ja ihanuudet tuodaan sinne. Mitään epäpuhdasta ei sinne päästetä, ei ainoatakaan iljettävän valheen palvelijaa, vaan ainoastaan ne, joiden nimet on kirjoitettu Karitsan elämänkirjaan. Enkeli näytti minulle elämän veden virran, joka kristallinkirkkaana kumpuaa Jumalan ja Karitsan valtaistuimesta. Kaupungin valtakadulla, virran haarojen keskellä kasvoi elämän puu. Puu antaa vuodessa kahdettoista hedelmät, uuden sadon kerran kuukaudessa, ja sen lehdistä kansat saavat terveyden. Mikään ei enää ole kirouksen kahleissa. (Jumalan luomistyön alkuperäinen tarkoitus on täyttynyt. Pyhä kaupunki, Karitsan vaimo, saa nauttia elämän puun hedelmää. Ympärillä oleva maailma kuitenkin nauttii vielä puun lehtiä.) 1. Moos. 3:24. Hän (Jumala) karkotti ihmisen ja asetti Eedenin puutarhan itäpuolelle kerubit ja salamoivan, leimuavan miekan vartioimaan elämän puulle vievää tietä. Kaupungissa on Jumalan ja Karitsan valtaistuin, ja kaikki (kaupungissa olevat) palvelevat Jumalaa. He saavat nähdä hänen kasvonsa, ja heidän otsassaan on hänen nimensä. Yötä ei enää ole, eivätkä he tarvitse lampun tai auringon valoa, sillä Herra Jumala on heidän valonsa. He hallitsevat kuninkaina aina ja ikuisesti.

Sak. 14:5-11. Sitten Herra, teidän Jumalanne, tulee Jerusalemiin, ja kaikki pyhät ovat hänen mukanaan. Sinä päivänä ei ole hellettä, ei pakkasta eikä jäätä. (1000 vuoden aika on maapallolla tasalämpöistä. Meriäkään ei enää ole. Mahdollisesti palataan ilmastollisesti samanlaiseen tilaan kuin oli ennen vedenpaisumusta.) Kerran tulee aika - milloin, sen Herra tietää - jolloin yö on kirkas kuin päivä eikä ilta enää pimene. Silloin virtaavat Jerusalemista elämää antavat vedet. Puolet niistä juoksee itäiseen mereen, puolet läntiseen mereen kesät ja talvet, ehtymättä. Sinä päivänä Herra on oleva koko maanpiirin kuningas. Hän on oleva yksi ja ainoa Jumala ja hänen nimensä ainoa, jota avuksi huudetaan. (Jeesus ja Hänen omansa hallitsevat maailmaa Jerusalemista käsin.) Koko maa Jerusalemin ympärillä Gebasta etelään, Rimmoniin saakka, on muuttuva tasangoksi. Mutta Jerusalem kohoaa korkealla, ja siellä asutaan niin kuin ennen. Kaupunki tulee ulottumaan Benjamininportilta entiselle Kulmaportille asti ja Hananelintornilta kuninkaan viininpuristamolle saakka. Mikään ei enää uhkaa Jerusalemia. Siellä saadaan elää turvassa.

Sef. 3:9-20. Vielä minä, Herra, annan kansoille uuden mielen, ja niin ne puhuvat puhtain huulin, huutavat avuksi minun nimeäni, kaikki ne palvelevat minua. Nubian jokien takaa hajallaan asuvat palvelijani tuovat minulle uhrilahjoja. Tuona päivänä sinun, Jerusalem, ei tarvitse enää hävetä, vaikka olet rikkonut minua vastaan. Silloin minä poistan keskuudestasi kaikki julkeat ja ylimieliset, ylpeät minä karkotan pyhältä vuoreltani. Nöyrät ja köyhät minä jätän sinne asumaan, kansan, joka turvaa Herran nimeen. Ne, jotka ovat jäljellä Israelista, eivät tee pahaa eivätkä valehtele, heidän suustaan ei lähde petollista sanaa. He paimentavat laumojaan ja elävät rauhassa, eikä kukaan ahdista heitä. (Tuhatvuotisena aikakautenakin on vielä julkeita, ylimielisiä ja ylpeitä ihmisiä, mutta he eivät saa hallita uudessa Jerusalemissa.)

Iloitse, tytär Siion, huuda riemusta, Israel! Juhli ja laula täysin sydämin, tytär Jerusalem! Herra ottaa pois tuomiosi ja karkottaa vihollisesi. Herra, Israelin kuningas, on keskelläsi, sinun ei tarvitse pelätä mitään pahaa. Sinä päivänä sanotaan Jerusalemille: - Älä pelkää, Siion, älä anna kättesi hervota! Herra, Jumalasi, on sinun kanssasi, hän on voimallinen, hän auttaa. Sinä olet hänen ilonsa, rakkaudessaan hän tekee sinut uudeksi, hän iloitsee, hän riemuitsee sinusta.

Minä, Herra, tuon takaisin ne, jotka murehtivat kaukana sieltä, missä kansani kokoontuu. Sinä olet heidän kotinsa, Jerusalem. Minä otan pois sinun päältäsi häpeän kuorman. Katso, kun tuo aika tulee, minä tuhoan kaikki sortajasi. Minä pelastan sinut, tuon ontuvat ja karkotetut kotiin. Kaikkialla, missä he ovat kantaneet häpeää, minä nostan heidät kunniaan. Silloin minä kokoan teidät ja tuon teidät takaisin. Minä nostan teidät kunniaan kaikkien kansojen keskuudessa. Minä käännän teidän kohtalonne, te saatte nähdä sen omin silmin, sanoo Herra.

Jes. 2:1-5. Sana Juudasta ja Jerusalemista. Jesajan, Amosin pojan, näky. Tulee vielä aika, jolloin Herran pyhäkön vuori seisoo lujana. Ylimpänä vuorista se kohoaa, korkeimpana kukkuloista, ja kansat virtaavat sinne. Monet kansat lähtevät liikkeelle sanoen: - Tulkaa, nouskaamme Herran vuorelle, nouskaamme Jaakobin Jumalan pyhäkköön! Hän opastaa meitä tiellään, ja me, me tahdomme kulkea hänen polkujaan, sillä Siionista tulee Herran sana ja Jerusalemista kaikuu Jumalan puhe. Hän, Herra, ratkaisee kansanheimojen riidat, hän jakaa oikeutta kaikille kansoille. Niin taotaan miekat auran teriksi ja keihäät vesureiksi. Yksikään kansa ei enää kohota miekkaa toista vastaan eikä harjoittele sotataitoja. Jaakobin lapset, tulkaa, vaeltakaamme Herran valossa! (Tuhatvuotisena aikanakin on kansojen välillä riitoja, koska ihmisten luonne ei ole muuttunut. Riidat eivät muutu sodiksi, koska Herra hallitsee ja saatana on sidottuna.)

Jes. 4:2-6. Sinä päivänä Herra antaa versonsa nousta maasta kauniina ja ylväänä. Rehevänä ja kukoistavana nousee maan hedelmä henkiin jääneille israelilaisille. Ja Siionin jäljelle jääneitä ja Jerusalemissa jäljellä olevia kutsutaan pyhiksi - kaikkia, jotka on kirjoitettu elävien kirjaan Jerusalemissa.

Kun Herra on huuhtonut pois Siionin tyttärien lian ja poistanut Jerusalemista sen verivelat oikeuden hengellä, puhdistavalla hengellä, hän nostaa Siionin vuoren ylle ja sinne kokoontuneiden ylle päiväksi pilven ja yöksi savupatsaan ja tulen loimun. Ja Herran kirkkaus on oleva kattona kaiken yllä. Se on oleva kuin maja, joka varjelee päivän helteeltä ja suojaa sateen ryöppyjä vastaan.

Jes. 65:17-25. Katso, minä luon uuden taivaan ja uuden maan. Menneitä ei enää muistella, ne eivät nouse mieleen. Ei, vaan te saatte iloita ja riemuita aina ja ikuisesti siitä, mitä minä luon. Katso, ilon kaupungiksi minä luon Jerusalemin, teen riemuitsevaksi sen kansan. Ja minä riemuitsen Jerusalemista, iloitsen kansastani. Ei siellä enää kuulu itkun ääntä, ei valitusta, eivät vastasyntyneet siellä enää kuole, ei yksikään, ei kuole vanhus, ennen kuin on elänyt päivänsä täyteen. Joka kuolee satavuotiaana, kuolee nuorena, jonka vuodet jäävät alle sadan, häntä surkutellaan. (Kuolemaa ei ole vielä heitetty tulijärveen, vaikka uusi taivas ja maa ovat luotu. Maa on vielä sama maapallo, sen pinta on vain vaihdettu niin kuin päällysviitta.)

Hepr. 1:10-12. … Sinä, Herra, laskit alussa maan perustukset, sinun kättesi työtä ovat taivaat. Ne katoavat, mutta sinä pysyt. Ne kaikki kuluvat kuin vaate, sinä käärit ne kokoon kuin päällysviitan, ne vaihdetaan niin kuin vaate. Mutta sinä olet iäti sama, sinun vuotesi eivät lopu.

He rakentavat taloja ja saavat asua niissä, he istuttavat viinitarhoja ja nauttivat itse niiden hedelmän, ei niin, että he rakentaisivat ja toinen taloa asuisi, eikä niin, että he istuttaisivat ja toinen söisi hedelmän. Niin kuin puiden päivät, niin ovat minun omieni päivät. (Ihmisten elinikä pitenee 1000 vuoden aikana.) Minun valittuni saavat itse nauttia työnsä tuloksista. Enää he eivät näe vaivaa tyhjän vuoksi, eivät synny kuollakseen kohta, vaan he ovat Herran siunaama suku ja heidän vesansa pysyy heidän luonaan. Jo ennen kuin he kutsuvat, minä vastaan, kun he vielä esittävät pyyntöään, minä jo toteutan sen. Susi ja karitsa käyvät yhdessä laitumella, leijona syö heinää kuin härkä, ja käärmeen ruokana on maan tomu. Kukaan ei tee pahaa, kukaan ei vahingoita ketään minun pyhällä vuorellani, sanoo Herra.

Hoos. 2:20-25. Sinä päivänä minä luon rauhan: Villieläimet, taivaan linnut, maan matelijat eivät enää tuota vaaraa. Minä särjen jousen ja miekan, niin ettei sotia enää käydä. Minä annan kansani asua turvassa.

Minä kihlaan sinut, otan omakseni ainiaaksi, minä liitän sinut itseeni vanhurskauden ja oikeuden sitein, rakkaudella ja hyvyydellä. Minä liitän sinut itseeni uskollisuuden sitein, ja sinä tulet tuntemaan Herran. Tuona päivänä minä vastaan pyyntöihin, sanoo Herra, minä vastaan taivaan pyyntöön, ja taivas vastaa maalle. Maa vastaa viljan, viinin ja öljyn pyyntöön, ja ne vastaavat Jisreelille (Israelin hellyttelynimi). Minä kylvän Israelin tähän maahan omaksi kansakseni. Minä rakastan Lo-Ruhamaa (ei rakastettu), minä sanon Lo-Ammille (ei minun kansani): "Sinä olet minun kansani!" Ja hän vastaa minulle: "Sinä olet minun Jumalani!"

Jes. 11:6-9. Silloin susi kulkee karitsan kanssa ja pantteri laskeutuu levolle vohlan viereen, vasikka ja leijonanpentu syövät yhdessä ja pikkupoika on niiden paimenena. Lehmä ja emokarhu käyvät yhdessä laitumella, yhdessä laskeutuvat levolle niiden vasikat ja pennut, ja leijona syö heinää kuin härkä. Ja imeväinen leikkii kyyn kolon äärellä, vastikään vieroitettu lapsi kurottaa kättään kohti myrkkykäärmeen luolaa. Kukaan ei tee pahaa, ei tuota turmiota minun pyhällä vuorellani, sillä maa on täynnä Herran tuntemusta niin kuin meri on vettä tulvillaan. (Syntiinlankeemuksen jälkeen alkaneen geenien rappeutumisen on Jumala korjannut. Luomakunta palaa siihen alkuperäiseen tilaan, jossa se oli silloin, kun Jumala loi kasvit ja eläimet.)

Room. 8:19-21. Koko luomakunta odottaa hartaasti Jumalan lasten ilmestymistä. Kaiken luodun on täytynyt taipua katoavaisuuden alaisuuteen, ei omasta tahdostaan, vaan hänen, joka sen on alistanut. Luomakunnalla on kuitenkin toivo, että myös se pääsee kerran pois katoavaisuuden orjuudesta, Jumalan lasten vapauteen ja kirkkauteen.

Ilm. 20:7-10. Tuhatvuotisen aikakauden loppu

Kun tuhat vuotta tulee täyteen, päästetään Saatana vankilastaan, ja se lähtee liikkeelle, kiertää maan neljä kolkkaa ja johtaa kansat harhaan. Se eksyttää niin Gogin kuin Magogin ja kokoaa kansat sotaan, ja joukkoja on kuin meren rannalla hiekkaa. (Vihan maljojen jälkeen maapallolle jäi eloon vain vähän ihmisiä. Nyt he ovat lisääntyneet ja saatana saa luvan koetella heitä. Valtaosa näistä 1000 vuoden aikana syntyneistä ihmisistä uskoo saatanan valheisiin, liittyy saatanaan ja kääntyy Jumalaa vastaan.) Ne nousevat maan tasangolle ja saartavat pyhien leirin ja rakastetun kaupungin. Mutta taivaasta iskee tuli, ja se tuhoaa ne kaikki. Saatana, noiden kansojen eksyttäjä, heitetään samaan rikinkatkuiseen, tuliseen järveen kuin peto ja väärä profeetta, ja siellä niitä kidutetaan yötä päivää, aina ja ikuisesti. (Jotkut selittäjät lähtevät siitä oletuksesta, että toinen kuolema, tulinen järvi, olisi tyhjiin häviämistä. Minäkin olen joskus kannattanut sitä näkemystä, ja puolustanut sitä Jumalan rakkaudella. Se käsitys vei minut itseni rakkaudettomuuteen, koska miksi evankelioida, jos kadotuksessa tyhjiin häviämisellä välttää pahojen tekojensa seuraukset. Asia ei kuitenkaan ole meidän ihmisten päätettävissä. Se, miten Jumala näyttää asian päättäneen, on kirjoitettu Hänen sanaansa.)

Matt. 25:46. "Ja niin he lähtevät, toiset iankaikkiseen (aiōnios) rangaistukseen, mutta vanhurskaat iankaikkiseen (aiōnios) elämään." (Nämä ovat Jeesuksen omia sanoja. Alkukielessä kummastakin iankaikkisuudesta käytetään samaa sanaa.)

Ilm. 20:11-15. Valkoisen valtaistuimen tuomio

Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen (hänet), joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. (Ilmeisesti vasta tässä vaiheessa Jumalan luoma maailmankaikkeus, jonka keskiosassa maa on, katoaa. Tiedemiehet sanoisivat, että maailmankaikkeuden materia katoaa yhteen singulariteettiin.)

2. Piet. 3:10-13. Herran päivä tulee kuin varas. Sinä päivänä taivaat katoavat jylisten, taivaankappaleet palavat ja hajoavat. Silloin paljastuu maa ja kaikki, mitä ihminen on maan päällä saanut aikaan. (Viimeisellä tuomiolla kaikki on paljasta.) Koska tämä kaikki näin hajoaa, millaisia onkaan pyhässä elämässä ja hurskaissa teoissa oltava niiden, jotka odottavat Jumalan päivää ja jouduttavat sen tuloa - tuon päivän, joka saa taivaat liekehtien hajoamaan ja taivaankappaleet sulamaan kuumuudesta. Mutta meillä on hänen lupauksensa, ja siihen luottaen me odotamme uusia taivaita ja uutta maata, joissa vanhurskaus vallitsee. (Tämä koskee myös aikaa ennen 1000 vuotista aikakautta.)

Matt. 5:18. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut.

Matt. 24:35-36. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. "Mutta sitä päivää ja hetkeä ei tiedä kukaan, eivät taivaan enkelit eikä edes Poika, sen tietää vain Isä. (Jeesus Kristus Jumalan Poikana on kaikkitietävä. Ihmiselämänsä ajaksi Hän kuitenkin luopui tästä ominaisuudestaan ja turvautui ihmisenä eläessään pelkästään Isään Jumalaan.)

Fil. 2:6-8. Hänellä (Jeesuksella Kristuksella) oli Jumalan muoto, mutta hän ei pitänyt kiinni oikeudestaan olla Jumalan vertainen vaan luopui omastaan. Hän otti orjan muodon ja tuli ihmisten kaltaiseksi. Hän eli ihmisenä ihmisten joukossa, hän alensi itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, ristinkuolemaan asti.

Matt. 24:14. ja sitten tulee loppu.

1. Kor. 15:28. Sitten kun kaikki on saatettu hänen valtaansa, silloin hän itse, Poika, alistuu sen valtaan, joka on saattanut kaiken hänen valtaansa, ja niin Jumala hallitsee täydellisesti kaikkea. (Tämä kohta voisi olla ainoita kohtia Raamatussa, joka voisi puoltaa sitä näkemystä, että toinen kuolema voisi joskus olla "tyhjiin raukeamista", jos iankaikkisuus, aiōnios, päättyisi tällä tavalla.)

Ps. 102:26-28. Jo ammoin sinä laskit maan perustukset, sinun kättesi työtä ovat taivaat. Ne katoavat, mutta sinä pysyt. Ne kuluvat loppuun kuin vaate, sinä vaihdat niitä kuin vaatekertaa, ja ne vaihtuvat uusiin. Mutta sinä olet iäti sama, sinun vuotesi eivät lopu.

Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Matt. 37:47-50. "Vielä taivasten valtakunta on kuin nuotta, joka laskettiin mereen ja joka keräsi kaikenlaisia kaloja. Kun se tuli täyteen, kalastajat vetivät sen rantaan, istuutuivat ja lajittelivat hyvät kalat koreihin mutta viskasivat huonot pois. Samoin käy maailman lopussa: enkelit tulevat, erottavat pahat vanhurskaista ja heittävät heidät tuliseen pätsiin. Siellä itketään ja kiristellään hampaita."

Matt. 16:27. Ihmisen Poika (Jeesus Kristus) on tuleva Isänsä kirkkaudessa enkeliensä kanssa, ja silloin hän maksaa jokaiselle tämän tekojen mukaan.

Matt. 25:31-33. "Kun Ihmisen Poika (Jeesus Kristus) tulee kirkkaudessaan kaikkien enkeliensä kanssa, hän istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle. Kaikki kansat kootaan hänen eteensä, ja hän erottaa ihmiset toisistaan, niin kuin paimen erottaa lampaat vuohista. Hän asettaa lampaat oikealle ja vuohet vasemmalle puolelleen.

Joh. 5:27-29. Isä on myös antanut hänelle (Jeesukselle Kristukselle) tuomiovallan, koska hän on Ihmisen Poika. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

1. Kor. 3:11-15. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka (Kristuskalliolle rakennettu) rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka (Kristuskalliolle rakennettu) rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. (Se, joka ei rakenna Kristuskalliolle, sen perustus on muualla kuin Jumalan Sanassa ja hän itsekin tuhoutuu rakennuksensa mukana.)

Luuk. 6:46-49. "Miksi te sanotte minulle (Jeesukselle): 'Herra, Herra', mutta ette tee mitä minä sanon? Minä kerron teille, millainen on se, joka tulee minun luokseni, kuulee minun sanani ja tekee niiden mukaan. Hän on kuin mies, joka taloa rakentaessaan kaivoi syvään ja laski perustuksen kalliolle (Kristuskalliolle). Kun sitten vedet tulvivat ja syöksyivät taloa vasten, ne eivät saaneet sitä horjumaan, koska se oli hyvin rakennettu. Se taas, joka kuulee mutta ei tee, on kuin mies, joka rakensi talon maan pinnalle (ihmiskäsitysten varaan), ilman (Kristus)perustusta. Kun tulvavedet syöksyivät taloa vasten, se sortui heti maan tasalle."

1. Kor. 6:2-3. Ettekö tiedä, että pyhät tulevat kerran olemaan maailman tuomareina? Jos te saatte tuomita maailmaa, ettekö muka kelpaa tuomareiksi vähäpätöisissä asioissa? Ettekö tiedä, että me tulemme tuomitsemaan enkeleitäkin - kuinka emme sitten voisi ratkaista tämän elämän asioita?

Dan. 12:2-3. Monet maan tomussa nukkuvista heräävät, toiset ikuiseen elämään, toiset häpeään ja ikuiseen kauhuun. Oikeat opettajat loistavat niin kuin säteilevä taivaankansi, ja ne, jotka ovat opastaneet monia vanhurskauteen, loistavat kuin tähdet, aina ja ikuisesti.

Ilm. 22:6-21. (Loppusanat Herra Jeesus tulee pian)

Minulle sanottiin: "Nämä sanat ovat luotettavat ja todet. Herra Jumala, joka antaa Henkensä profeetoille, on lähettänyt enkelinsä näyttämään palvelijoilleen, mitä pian on tapahtuva. Minä (Jeesus Kristus) tulen pian. Autuas se, joka ottaa varteen tämän kirjan ennussanat. Minä, Johannes, olen kaiken tämän kuullut ja nähnyt. Kuultuani ja nähtyäni sen minä heittäydyin kasvoilleni kumartaakseni enkeliä, joka oli sen minulle näyttänyt. Mutta hän sanoi: "Älä tee niin! Minä olen vain Jumalan palvelija, niin kuin sinä ja profeetat, sinun veljesi, ja kaikki ne, jotka ottavat varteen tämän kirjan sanat. Jumalaa sinun tulee kumartaa!" Sitten minulle sanottiin: "Älä sulje sinetillä tämän kirjan ennussanoja, sillä hetki on lähellä. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan. Minä olen A ja O, ensimmäinen ja viimeinen, alku ja loppu. "Autuaita ne, jotka pesevät vaatteensa (Karitsan, Jeesuksen Kristuksen sovintoverellä):

Ilm. 7:14. Hän (yksi vanhimmista) sanoi minulle: Nämä ovat päässeet suuresta ahdingosta. He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä.

1. Piet. 1:18-19. Tiedättehän, ettei teitä ole lunastettu isiltä perimästänne tyhjänpäiväisestä elämästä millään katoavalla tavaralla, hopealla tai kullalla, vaan Kristuksen, tuon virheettömän ja tahrattoman karitsan, kalliilla verellä.

he pääsevät syömään elämän puusta ja saavat mennä porteista sisälle kaupunkiin. (Tuhatvuotisen aikakauden aikana kaupungin ulkopuolella oleville ihmisillekin annettiin "vain" puun lehdet terveydeksi.) Ulkopuolelle jäävät koirat ja noidat, irstailijat, murhaajat ja epäjumalien palvelijat ja kaikki, jotka rakastavat valhetta ja noudattavat sitä. (Tuhatvuotisen aikakauden aikana, kuten nykyisenä aikanakin, ihmiset uskovat joko valheisiin tai yhteen totuuteen, joka on Jeesus Kristus. Välimuotoja näiden kahden välillä ei ole.)

2. Tess. 2:9-10. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät.

Ef. 1:13. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin (sanoma Jeesuksen Kristuksen sovintokuolemasta meidän syntiemme tähden). Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne.

"Minä, Jeesus, olen lähettänyt enkelin luoksenne, jotta seurakunnat (myös jokainen meistä) saisivat tämän todistuksen. Minä olen Daavidin juuriverso ja suku (juuriverso Daavidin suvusta, se) kirkas aamutähti." Henki ja morsian sanovat: "Tule!" (Kristityn ensirakkauteen sisältyy halu olla lähellä Jeesusta ja Hänen sanaansa sekä Jeesuksen paluun jokahetkinen odotus. Siitä ei pidä luopua.) Joka tämän kuulee, sanokoon: "Tule!" Joka on janoissaan, tulkoon. Joka haluaa, saa lahjaksi elämän vettä. Jokaiselle, joka kuulee tämän kirjan ennussanat, minä vakuutan: Jos joku panee niihin jotakin lisää, panee Jumala hänen kärsittävikseen ne vitsaukset, joista tässä kirjassa on kerrottu.

(Ensimmäinen henkilö, joka lisäsi Jumalan ilmoitukseen omiaan, oli Aadam. Kun Jumala kielsi Aadamia syömästä puusta, niin välittäessään tätä tietoa eteenpäin Eevalle, Aadam lisäsi siihen ettei puun hedelmiin saanut edes koskea.

1. Moos. 2:16-17. Herra Jumala sanoi ihmiselle: "Saat vapaasti syödä puutarhan kaikista puista. Vain siitä puusta, joka antaa tiedon hyvästä ja pahasta, älä syö, sillä sinä päivänä, jona siitä syöt, olet kuoleman oma."

1. Moos. 3:2-3. Nainen vastasi käärmeelle: "... Vain siitä puusta, joka on keskellä paratiisia, Jumala on sanonut: 'Älkää syökö sen hedelmiä, älkää edes koskeko niihin, ettette kuolisi.'

Tällaisiin lisäyksiin saatana tarttuu ja niiden kautta hän saa sellaisen henkilön, joka ei pidä Raamattua auktoriteettinaan, joko epäilemään Jumalan ilmoitusta tai elämään näiden väärien tai turhien lisäysten mukaan. Tällaisia lisäyksiä on katolisessa kirkossakin. Näitä Raamatun ilmoituksen vastaisia lisäyksiä ovat mm. paavin erehtymättömyys ja asema Kristuksen sijaisena, Marian asema kirkossa ja pappien selibaatti. Vaarallista on myös se, että Jumalan sanasta jätetään pois oleellisia osia. Tällaista tapahtuu kaikissa kirkkokunnissa.)

Jos joku ottaa pois jotakin tämän ennustusten kirjan sanoista, ottaa Jumala pois hänen osallisuutensa elämän puuhun ja pyhään kaupunkiin, joista tässä kirjassa on kerrottu.

(Se, millä vakavuudella ilmestyskirjan sanomaan tulee suhtautua, käy tästä ilmi. Raamatun lakien väärinopettaminenkaan ei ole Matt. 5:19 mukaan yhtä vakavaa. Myös Jobin kolme ystävää saivat anteeksi, vaikka olivat puhuneet Jumalasta väärin, Job 42:7-9.)

Matt. 5:19. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi.

Job 42:7-9. Kun Herra oli puhunut Jobille, hän sanoi temanilaiselle Elifasille: "Minä olen vihastunut sinuun ja kahteen kumppaniisi, sillä te olette puhuneet minusta vastoin totuutta, toisin kuin palvelijani Job. … Palvelijani Job rukoilee teidän puolestanne, ja minä kuulen hänen rukouksensa. Näin minä säästän teidät rangaistukselta ja häpeältä, vaikka te olette puhuneet minusta vastoin totuutta, …

Hän (Jeesus Kristus), joka todistaa tämän (ilmestyskirja on Jeesuksen Kristuksen todistus, joka näytettiin Johannekselle), sanoo: "Tämä on tosi, minä tulen pian." (johon Johannes ja kaikki Jumalan lapset sanovat) Aamen. Tule, Herra Jeesus!

Herran Jeesuksen armo olkoon kaikkien kanssa.

<h2>T20 Omaisuus – Raha</h2>

Katoavat ja katoamattomat aarteet

Katoavat ja katoamattomat aarteet

Taivaassa eräällä miehellä oli taskut täynnä kultaharkkoja. Muut ihmettelivät, että miksi sinä kannat katukiviä taskuissasi?

Mikä lopulta on tärkeää, mihin täällä maan päällä eläessään kannattaisi satsata? Satsaanko vallan, aseman tai rahan hankkimiseen – vai satsaisinko ihmissuhteiden säilymiseen? Suhde lähimmäiseen näyttää sydämeni tilan (Snl. 27:19). Olemmeko jo tulleet sokeiksi lähimmäistemme suhteen. Mikäli pörssikurssin seuraaminen on tärkeämpää kuin lähimmäisen hyvinvoinnin, on raha jo elämäni tärkein turva. Kuitenkaan rahaa ei koskaan ole niin paljoa, että se riittäisi turvaksi. Sen sijaan pienikin usko Jeesukseen riittää.

Ei raha tai omaisuus sinällään ole pahaksi tai hyväksi. Ne ovat välineitä joko hyvän tai itsekkyyden toteuttamiseen. Esim. Jaak. 5:1-9 kohdassa, jossa rikkaiden tuleva kurjuus todetaan, ei huomio ole itse rikkaudessa vaan tavassa, jolla rikkaus on hankittu. Jos raha on hankittu teettämällä työntekijöillä alipalkattua työtä, tai muulla vääryydellä – ja Jumala on Hän joka sanoo mikä on väärää – ei osa iäisyydessä aikanaan ole helppo.

Ei ruokakaan ole hyväksi tai haitaksi itsessään. Mutta jos hankin lohdutuksen ruoasta, mistä se kertoo? Mistä löytyisi tällaiselle ihmiselle rinnallakulkija joka tuomion sijaan armahtaisi. Sen sijaan sille, jonka turvana on omaisuus, voisi olla Jumalan suurta rakkautta se, että turva katoaisi. Silloin, ellei ihminen katkeroidu, voisi uuttakin syntyä omaisuuden haalimisen sijaan.

Jumala on luvannut antaa Kristuksen Jeesuksen tähden taivaallisen kunniansa rikkaudesta kaiken, mitä tarvitsemme (Fil. 4:19)?

”Suuri rikkauden lähde usko kyllä onkin, kun tyydymme siihen mitä meillä on. Emme me ole tuoneet mitään mukanamme maailmaan emmekä voi viedä mitään täältä pois. Kun meillä on ruoka ja vaatteet, saamme olla tyytyväisiä. Ne, jotka tahtovat rikastua, joutuvat kiusaukseen ja lankeavat ansaan, monenlaisten järjettömien ja vahingollisten halujen valtaan, jotka syöksevät ihmiset tuhoon ja perikatoon. Rahanhimo on kaiken pahan alkujuuri. Rahaa havitellessaan monet ovat eksyneet pois uskosta ja tuottaneet itselleen monenlaista kärsimystä. Mutta sinä, Jumalan ihminen, karta kaikkea tätä! Pyri nuhteettomaan elämään, hurskauteen ja uskoon, pyri rakkauteen, kestävyyteen ja lempeyteen. Käy uskon jalo kilpailu ja voita omaksesi ikuinen elämä” (1 Tim. 6).

Raamatun suhde omaisuuteen

Taivaassa eräällä miehellä oli taskut täynnä kultaharkkoja. Muut taivaassa olevat ihmettelivät, että miksi sinä kannat katukiviä taskuissasi?

Ilm. 21:9-10, 21 ja 27. Yksi niistä seitsemästä enkelistä, joilla oli seitsemässä maljassaan seitsemän viimeistä vitsausta, tuli luokseni ja puhui minulle. Hän sanoi: "Tule, minä näytän sinulle morsiamen, Karitsan vaimon." Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut suurelle ja korkealle vuorelle ja näytti minulle pyhän kaupungin, Jerusalemin, joka laskeutui taivaasta, Jumalan luota.

Porttitorneina oli kaksitoista helmeä - kukin kahdestatoista tornista oli tehty yhdestä helmestä. Kaupungin valtakatu oli kultaa, puhdasta kuin läpinäkyvä lasi.

Mitään epäpuhdasta ei sinne päästetä, ei ainoatakaan iljettävän valheen palvelijaa, vaan ainoastaan ne, joiden nimet on kirjoitettu Karitsan elämänkirjaan.

Rikkaus on Jumalan luomaa – ihmiselle on vain annettu siihen hallintavalta. Kannattaa muistaa, että perille taivaaseen päästään yksin armosta, yksin Jeesuksen ristillä tapahtuneeseen sovitustyöhön turvautuen. Pelastumisen edellytyksenä ei ole omaisuuden määrä, ei sekään, miten olen omaisuutta hoitanut.

Raamatussa on monta esimerkkiä rikkaista miehistä, jotka olivat Jumalan mielen mukaisia. Aabraham ja Daavid olivat tällaisia. Jobin kimppuun saatana oli oikein yrittänyt käydä mutta ei ollut päässyt, koska Jumala oli suojannut hänet (Job. 1:9-10).

Lasarrus taas on esimerkki siitä, ettei usko Jumalaan automaattisesti tuo maallista menestystä. Menestysteologia ei lopultakaan saa tukea Raamatusta.

Job. 1:9-10. Saatana vastasi Herralle: "Miksi ei Job olisi jumalaapelkäävä? Sinähän olet sulkenut hänet suojelukseesi, hänet ja hänen perheensä ja omaisuutensa. Olet siunannut kaiken mihin hän ryhtyy, ja hänen karjansa leviää yli maan.

Luuk. 16:19-23. "Oli rikas mies. Hänen vaatteensa olivat purppuraa ja hienointa pellavaa, ja päivästä päivään hänen elämänsä oli pelkkää ylellisyyttä ja juhlaa. Mutta hänen porttinsa pielessä virui köyhä Lasarus, täynnä paiseita. Köyhä olisi nälkäänsä halunnut syödä niitä ruokapaloja, joita rikkaan pöydältä putoili. Koiratkin tulivat siihen ja nuolivat hänen paiseitaan. "Sitten köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Abrahamin huomaan. Rikaskin kuoli, ja hänet haudattiin. Kun hän tuonelan tuskissa kohotti katseensa, hän näki kaukana Abrahamin ja Lasaruksen hänen rintaansa vasten.

Kultainen keskitie rikkauden suhteen näyttäisi olevan viisainta. Silloin ehkä välttyy sellaisilta syntihoukutuksilta kuten; kateus, ylpeys, elämänkorska ja varastaminen.

Sananl. 30:7-9. Kahta minä sinulta pyydän - niin kauan kuin elän, älä niitä kiellä: pidä minusta kaukana vilppi ja valhe, älä anna köyhyyttä, älä rikkauttakaan. Anna ruokaa sen verran kuin tarvitsen. Jos saan kovin paljon, saatan kieltää Jumalan ja kysyä mielessäni: "Mikä on Herra?" Jos ylen määrin köyhdyn, saatan varastaa ja vannoa väärin, rikkoa Jumalani nimeä vastaan.

Ihmiset voidaan hengellisyyden mukaan jakaa esim. kolmeen ryhmään;

luonnollinen ihminen (ei ole vielä pelastunut, on Jumalasuhteessaan kuollut)

hengellinen ihminen (pelastunut, elää Herran Jeesuksen yhteydessä ja Pyhän Hengen johdatuksessa)

lihallinen ihminen (pelastunut, joka ei tiedä tai on unohtanut, mitä omistaa Kristuksessa. Elää köyhää elämää jolle ovat ominaisia; epäusko, välinpitämättömyys ja sitä kautta tottelemattomuus Jumalan sanalle, rakkaudettomuus, köyhä rukouselämä, haluttomuus lukea Raamattua, katkeruuden kantaminen ja väärät opit.

1 Kor.2:14 – 3:3. Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.

Hengellinen ihminen sen sijaan pystyy tutkimaan kaikkea, mutta häntä itseään ei kukaan voi tutkia. Kuka tuntee Herran mielen, niin että voi neuvoa häntä? Mutta meillä on Kristuksen mieli.

Minä en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät.

Oheinen jako ilmenee Timo Paattiniemen pitämästä Alfa-alustuksesta v. 2011, jonka hän piti erääseen kirjaan liittyen, josta osa jäljempänä. Kirjan nimeä en valitettavasti ottanut ylös.

3. Lihallinen (minäkeskeinen) ihminen. Valitettavasti ihmisen minä, persoona, on niin toimiva ja itsekäs, että se ei tyydy elämään Kristuksen hallinnassa. Siksi Kristuksen hallitseman elämän löytänyt kristitty usein lankeaa lihalliseen, minäkeskeiseen uskonelämään. Ihmisen oma minä suorittaa vastavallankumouksen, alkaa hallita hänen elämäänsä jälleen. Kristus on uskollinen eikä poistu uskovan elämästä. Hän jää siihen, mutta ei pääse vaikuttamaan siinä.

M – oma minä elämän hallitsijana † – Kristus elämässä, mutta ei sen hallitsijana • – elämä omien mielihalujen hallinnassa. Seuraus: ristiriita ja pettymys

Mikä lopulta on tärkeää, mihin täällä maan päällä eläessään kannattaisi satsata? Satsaanko vallan, aseman tai rahan hankkimiseen – vai satsaisinko lähimmäisenrakkauteen ja ihmissuhteiden säilymiseen? Suhde lähimmäiseen näyttää sydämeni tilan (Snl. 27:19). Olemmeko jo tulleet sokeiksi lähimmäistemme suhteen. Mikäli pörssikurssin seuraaminen on tärkeämpää kuin lähimmäisen hyvinvoinnin, on raha jo elämäni tärkein turva. Kuitenkaan rahaa ei koskaan ole niin paljoa, että se riittäisi turvaksi. Sen sijaan pienikin usko Jeesukseen riittää. Eräältä maailman rikkainpiin ihmisiin lukeutuvalta oli kysytty, paljonko varallisuutta olisi tarpeeksi. ”Vielä vähän lisää”, hän oli vastannut.

Ei raha tai omaisuus sinällään ole pahaksi tai hyväksi. Ne ovat välineitä joko hyvän tai itsekkyyden toteuttamiseen. Esim. Jaak. 5:1-9 kohdassa, jossa rikkaiden tuleva kurjuus todetaan, ei huomio ole itse rikkaudessa vaan tavassa, jolla rikkaus on hankittu. Jos raha on hankittu teettämällä työntekijöillä alipalkattua työtä, tai muulla vääryydellä – ja Jumala on Hän joka on jo sanassaan Raamatussa sanonut mikä on väärää – ei osa iäisyydessä ole helppo.

Ei ruokakaan ole hyväksi tai haitaksi itsessään, vaikka sekin on samanlainen välttämättömyys kuin riittävä toimeentulo. Mutta jos hankin lohdutuksen ruoasta, mistä se kertoo? Mistä löytyisi tällaiselle ihmiselle rinnallakulkija joka tuomion sijaan armahtaisi. Sen sijaan sille, jonka turvana on omaisuus, voisi olla Jumalan suurta rakkautta se, että hänen väärä turvansa katoaisi. Silloin, ellei ihminen katkeroidu, voisi uuttakin syntyä omaisuuden haalimisen himon sijaan.

Snl. 27:15. Veden kalvossa näet kasvosi, lähimmäisessä näet sydämesi.

Jaak.5:1-9. Kuulkaa, te rikkaat! Itkekää ja valittakaa kurjuutta, joka tulee osaksenne. Teidän rikkautenne on lahonnut ja teidän vaatteenne ovat koin syömiä. Teidän kultanne ja hopeanne on ruosteessa. Niiden ruoste on todistava teitä vastaan, ja se syö lihaanne kuin tuli. Te olette koonneet rikkauksia näinä lopun aikoina. Te olette riistäneet palkan työmiehiltä, jotka ovat leikanneet teidän peltonne. Kuulkaa: se palkka huutaa, ja korjuuväen valitukset ovat tulleet Herran Sebaotin korviin. Te olette maan päällä eläneet yltäkylläisyydessä ja mässäilyissä, te olette lihottaneet sydäntänne teurastuspäivänä. Te olette tuominneet ja surmanneet viattoman; ei hän asetu teitä vastaan. Olkaa siis kärsivällisiä, veljet, Herran tuloon asti. Niin maamieskin: kärsivällisesti hän odottaa maan kallista hedelmää kevään ja syksyn sadonkorjuuseen saakka. Olkaa tekin kärsivällisiä ja rohkaiskaa mielenne, sillä Herran tulo on lähellä. Älkää syytelkö toisianne, veljet, ettei teitä tuomittaisi. Tuomari seisoo jo ovella.

Jumala on luvannut antaa Kristuksen Jeesuksen tähden taivaallisen kunniansa rikkaudesta kaiken, mitä tarvitsemme (Fil. 4:19). Se vain ei tunnu meille riittävän. Mikä oikein ajaa meitä hamstraamaan itsellemme enemmän kuin mitä tarvitsemme? Raamatun mukaan Usko on suuri rikkauden lähde, kun tyydymme siihen mitä meillä on. Jos emme tyydy, vaan suuntaamme tahtomme rikastuaksemme, osoitamme uskovamme rahan mahtiin Jumalan huolenpidon sijasta. Me olemme langenneet Mammona-epäjumalan palvelemiseen Jumalan sijasta. Emme me ole tuoneet mitään mukanamme maailmaan emmekä voi viedä mitään täältä pois. Kun meillä on ruoka ja vaatteet, saamme olla tyytyväisiä. Ne, jotka sen lisäksi tahtovat rikastua, joutuvat kiusaukseen ja lankeavat sielunvihollisen virittämään ansaan sekä monenlaisten vahingollisten halujen valtaan jotka syöksevät heidät tuhoon. Rahanhimo on kaiken pahan alkujuuri. Rahaa havitellessaan monet ovat eksyneet pois uskosta ja tuottaneet itselleen monenlaista kärsimystä. Meidän, jotka tunnustamme Jeesuksen Herraksemme, tulee karttaa kaikkea tätä. Vaikka olemmekin Jumalan perillisiä, emme kuitenkaan ole vielä perillä. Paavali kehottaa Timoteustakin pyrkimään nuhteettomaan elämään, hurskauteen ja uskoon, rakkauteen, kestävyyteen ja lempeyteen, käymään uskon jalo kilpailu ja voittamaan omakseen ikuinen elämä”.

Eräs mies tuli Jeesuksen luo pyytämään tätä tuomariksi, kun veli ei suostunut jakamaan omaisuutta hänen kanssaan (Luuk. 12:13-15). Miksi Jeesus kieltäytyi jyrkästi? Olisiko Jeesuksen pitänyt asettua vanhemman veljen puolelle, joka halusi pitää perheyhteisön koossa sen ajan tavan mukaan? Vai olisiko hänen pitänyt asettua nuoremman veljen puolelle? Jos Jeesus olisi valinnut kumman puolen tahansa, hän olisi aiheuttanut riidan syvenemisen ja välien rikkoutumisen veljesten välillä. Jeesus veikin kysymyksen aivan uudelle korkeammalle tasolle. Hän asetti kysyjän miettimään motiivejaan. Halusiko tämä todella rakentaa elämänsä pelkän omaisuuden eikä perheyhteisönsä, sukunsa ja kyläyhteisön varaan? Nuoremman veljen ongelma ei ollut siinä, ettei hänellä olisi ollut omaisuutta – hänellä oli 1/3 -osa perinnöstä. Hän koki ongelmaksensa sen, että hän joutui ottamaan omaisuutensa hoidossa huomioon muutkin. Hän ei voinut elää ”kuin pellossa”. Jos olisi, hänelle olisi todennäköisesti käynyt samoin kuin sille nuoremmalle veljelle Jeesuksen kertomuksessa tuhlaajapojasta, jos olisi käynyt hyvin. Miten me – otammeko me omaisuutemme hoidossa huomioon muutkin?

Fil. 4:19. Minun Jumalani on Kristuksen Jeesuksen tähden antava teille taivaallisen kunniansa rikkaudesta kaiken, mitä tarvitsette.

1 Tim. 6:6-12. Suuri rikkauden lähde usko kyllä onkin, kun tyydymme siihen mitä meillä on. Emme me ole tuoneet mitään mukanamme maailmaan emmekä voi viedä mitään täältä pois. Kun meillä on ruoka ja vaatteet, saamme olla tyytyväisiä. Ne, jotka tahtovat rikastua, joutuvat kiusaukseen ja lankeavat ansaan, monenlaisten järjettömien ja vahingollisten halujen valtaan, jotka syöksevät ihmiset tuhoon ja perikatoon. Rahanhimo on kaiken pahan alkujuuri. Rahaa havitellessaan monet ovat eksyneet pois uskosta ja tuottaneet itselleen monenlaista kärsimystä. Mutta sinä, Jumalan ihminen, karta kaikkea tätä! Pyri nuhteettomaan elämään, hurskauteen ja uskoon, pyri rakkauteen, kestävyyteen ja lempeyteen. Käy uskon jalo kilpailu ja voita omaksesi ikuinen elämä, johon sinut on kutsuttu ja jonka olet tunnustanut päämääräksesi, kun monien todistajien läsnä ollessa lausuit hyvän tunnustuksen.

Luuk. 12:13-15. Muuan mies väkijoukosta sanoi Jeesukselle: "Opettaja, sano veljelleni, että hän suostuisi perinnönjakoon." "Mitä?" kysyi Jeesus. "Onko minut pantu teidän tuomariksenne tai jakomieheksenne?" Hän sanoi heille kaikille: "Karttakaa tarkoin kaikenlaista ahneutta. Ei kukaan voi rakentaa elämäänsä omaisuuden varaan, vaikka sitä olisi kuinka paljon tahansa."

Jumala oli Vanhan Testamentin aikana säätänyt kuolemanrangaistuksen sille, joka ahnehtii omaisuutta lähimmäisen kustannuksella. Koska Jumala on sama eilen tänään ja iankaikkisesti, ei Hänen mielensä ole tässäkään asiassa muuttunut. Jumala ei kuitenkaan rankaise heti täällä maan päällä, vaan on pitkämielinen ja odottaa että ihminen tekisi parannuksen rahanhimostaan. Sen vuoksi monet jatkavat elämistään niin kuin Jumalaa ei olisi olemassakaan. Nieze oli tässä Jumalankielteisyydessä yliveto. Hän sanoi, että jos Jumala on olemassa, on sietämätön ajatus, että minä en ole hän.

Me ihmiset osaamme tehdä syntilistoja toisillemme ja tuomita toisemme jos mistäkin synnistä. Emme kuitenkaan huomaa, että sekä tuomitseminen että rikkauden haaliminen itsekkäin perustein ovat Jumalan Raamattuun kirjoituttamien syntilistojen kärkipäässä.

Alkuseurakunnassa kristityt pitivät esimerkillisellä tavalla huolta toisistaan. Kun Barnabas myi omistamansa pellon ja toi rahat apostoleille, halusivat Ananias ja Safira että seurakunta kunnioittaisi heitäkin samalla tavalla kuin Barnabasta. He joutuivat pulman eteen. He halusivat että heitä ylistettäisiin mutta he halusivat myös turvata rahaan Jumalan sijasta. Niinpä he päättivät valehdella. Valehtelu kunnioituksen saamiseksi ja rahaan turvaaminen Jumalan sijasta oli se synti, johon he kuolivat. He olisivat saaneet pitää tilansa itsellään aivan hyvin. He olisivat myös saaneet antaa osan rahoista apostoleille ja pitää itsellään vaikka valtaosan rahoista aivan hyvin. Tämä käy ilmi Pietarin sanoista: ”Tilahan oli sinun, kun et vielä ollut myynyt sitä, ja sinun olivat myös rahat, kun sen myit.”

Jumala ei halua meidän rahojamme vaan meidän sydämemme.

Hes. 18:12-13. hän sortaa heikkoa ja riistää köyhää, hän ei palauta velasta saamaansa panttia. Hän palvoo epäjumalia ja tekee iljettäviä tekoja, hän lainaa korkoa vastaan ja ahnehtii voittoa. Onko tuollaisen lupa elää? Ei, hän ei saa elää! Koska hän on tehnyt kaikki nuo iljettävät teot, häntä on rangaistava kuolemalla. Itse hän on sen ansainnut.

Ef.5:5. Tehän tiedätte hyvin, ettei kenelläkään siveettömällä eikä saastaisella ole osaa Kristuksen ja Jumalan valtakunnasta, ei myöskään ahneella, sillä hän on epäjumalanpalvelija.

1 Kor. 6:7-11. Jo se, että yleensä käräjöitte keskenänne, on teille tappioksi. Miksi ette ennemmin kärsi vääryyttä? Miksi ette ennemmin anna riistää itseltänne? Ei, te itse teette vääryyttä ja riistätte muilta, jopa omilta veljiltänne. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta.

Apt. 4:34 – 5:11. Kukaan ei kärsinyt puutetta. Ne, jotka omistivat tilan tai talon, myivät sen ja luovuttivat kauppasumman apostolien haltuun, ja näiltä jokainen sai rahaa tarpeensa mukaan. Myös Joosef, Kyproksesta kotoisin oleva leeviläinen, jota apostolit kutsuivat Barnabakseksi - nimi merkitsee: rohkaisija - myi omistamansa pellon ja toi rahat apostolien jaettavaksi.

Muuan Ananias-niminen mies myi yhdessä vaimonsa Safiran kanssa maatilan, mutta pani vaimonsa tieten osan kauppahinnasta syrjään. Loput hän luovutti apostolien haltuun.

Silloin Pietari sanoi: "Ananias, miksi olet antanut sydämesi Saatanan valtaan? Miksi yritit pettää Pyhää Henkeä ja jättää maatilan hinnasta osan itsellesi? Tilahan oli sinun, kun et vielä ollut myynyt sitä, ja sinun olivat myös rahat, kun sen myit. Kuinka saatoit ryhtyä tällaiseen tekoon? Et sinä ole valehdellut ihmisille, vaan Jumalalle."

Nämä sanat kuullessaan Ananias lyyhistyi kuolleena maahan, ja kaikki, jotka olivat tätä kuulemassa, joutuivat kauhun valtaan. Nuoret miehet kietoivat Ananiaan ruumiin vaatteeseen, kantoivat hänet ulos ja hautasivat hänet. Kolmisen tuntia myöhemmin tuli Ananiaan vaimo sisään, tapahtuneesta mitään tietämättä. Pietari kysyi häneltä: "Sano minulle, tähänkö hintaan te maatilan myitte?" "Niin, juuri siihen hintaan", vastasi nainen. Silloin Pietari sanoi: "Kuinka te yksissä tuumin ryhdyitte koettelemaan Herran Henkeä? Kuuletko askelia oven takaa? Ne, jotka hautasivat miehesi, kantavat täältä myös sinut." Siinä samassa nainen kaatui kuolleena Pietarin jalkoihin. Nuoret miehet tulivat sisään ja näkivät naisen kuolleen. He veivät hänet pois ja hautasivat hänet miehensä viereen. Kauhu valtasi koko seurakunnan ja kaikki jotka tästä kuulivat.

Entäs kymmenykset? Niiden suhteen on sama juttu kuin muunkin omaisuuden. Jumala ei kaipaa meidän rahojamme vaan meidän sydäntämme. Tiedän kuitenkin siunauksen seuranneen kaikkia niitä, jotka ovat valinneet kymmenysten maksamisen. Siunaus on seurannut myös niitäkin, jotka eivät ole niin valinneet. Kymmenysten maksaminen ei kuitenkaan ole mikään automaatti, jolla voisi pakottaa Jumalan antamaan takaisin enemmän. Paavali sanookin korinttilaisille, että; Kukin antakoon sen mukaan kuin on mielessään päättänyt, ei vastahakoisesti eikä pakosta (2 Kor. 9:7).

Jeesus Matteuksen 22 luvussa kysyi vastustajiltaan, kenen kuva rahassa on ja sai vastauksen että keisarin kuva. Silloin Jeesus sanoi; ”Antakaa siis keisarille mikä keisarille kuuluu ja Jumalalle mikä Jumalalle kuuluu” Jos keisarille piti antaa se, jossa oli keisarin kuva, niin mikä sellainen piti antaa Jumalalle, missä on Jumalan kuva? Ihminen on Jumalan kuva (1 Moos. 1:26-27). Jeesus sanoo siis tässä, että antakaa valtiolle verot ja maksut täysimääräisenä ja antakaa itsenne Jumalalle.

Matt. 22:17-22. Sano siis meille, mitä mieltä olet: onko oikein maksaa keisarille veroa vai ei?" Mutta Jeesus huomasi heidän kieroutensa ja sanoi: "Te teeskentelijät! Miksi te yritätte saada minut ansaan? Näyttäkää sitä rahaa, jolla maksatte veronne." He ottivat esiin denaarin. Jeesus kysyi heiltä: "Kenen kuva ja nimi siinä on?" "Keisarin", he vastasivat. Silloin Jeesus sanoi heille: "Antakaa siis keisarille mikä keisarille kuuluu ja Jumalalle mikä Jumalalle kuuluu." Kuullessaan tämän he hämmästyivät. He jättivät Jeesuksen rauhaan ja lähtivät pois.

Luuk. 11:40-42. Te mielettömät! Eikö sama, joka on tehnyt ulkopuolen, ole tehnyt sisäpuolenkin? Mitä maljassa sisällä on, se antakaa köyhille. Silloin kaikki on teille puhdasta. "Voi teitä, fariseukset! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta ja ruudanlehdistä ja kaikista vihanneksista, mutta vähät välitätte oikeudenmukaisuudesta ja rakkaudesta Jumalaan. Näitähän teidän pitäisi noudattaa, eikä lyödä laimin noita muitakaan käskyjä.

Matt. 23:23. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta, tillistä ja kuminasta, mutta laiminlyötte sen, mikä laissa on tärkeintä: oikeudenmukaisuuden, laupeuden ja uskollisuuden. Näitä teidän pitäisi noudattaa, noita muitakaan unohtamatta.

Mal. 3: 6-12. Minä, Herra, en muutu, ettekä tekään, Jaakobin jälkeläiset, ole entisestänne muuttuneet. isienne ajoista asti te olette poikenneet käskyistäni ettekä ole noudattaneet niitä. Kääntykää minun puoleeni, niin minäkin käännyn teidän puoleenne, sanoo Herra Sebaot. Mutta te kysytte: "Mitä väärää me sitten olemme tehneet?" Voiko ihminen riistää jotakin Jumalalta? Sitä te kuitenkin yritätte. "Mitä me sinulta riistämme?" te kysytte. Kymmenyksiä ja uhrilahjoja! Kirous on teidän osananne, koska te kaikki, koko kansa, petätte minua. - Tuokaa täydet kymmenykset aarrekammioon, jotta temppelissäni olisi ruokaa. Koetelkaa minua tällä tavalla, sanoo Herra Sebaot. - Silloin saatte nähdä, että minä avaan taivaan ikkunat ja vuodatan teille sateen runsaan siunauksen. Minä karkotan heinäsirkat mailtanne, ne eivät enää tuhoa peltojenne satoa, tarhojenne viiniköynnös ei jää hedelmää vaille, sanoo Herra Sebaot. - Silloin kaikki kansat ylistävät teidän onneanne, sillä maanne on oleva ihana maa, sanoo Herra Sebaot.

Haggai 1:4-7. Onko teidän itsenne aika asua ylellisissä taloissa, kun minun huoneeni on raunioina? Näin sanoo nyt Herra Sebaot: - Katsokaa, miten teidän on käynyt: Te kylvätte paljon mutta leikkaatte vähän. Te syötte, mutta jäätte nälkäisiksi, te juotte, mutta janonne ei sammu. Te puette vaatteet yllenne, mutta teidän ei tule lämmin. Ja palkkalaisen ansio hupenee, kuin hänellä olisi reikä kukkarossa.

1 Moos. 1:26-27. Jumala sanoi: "Tehkäämme ihminen, tehkäämme hänet kuvaksemme, kaltaiseksemme, ja hallitkoon hän meren kaloja, taivaan lintuja, karjaeläimiä, maata ja kaikkia pikkueläimiä, joita maan päällä liikkuu." Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät.

2 Kor. 9:6-7. Muistakaa tämä: joka niukasti kylvää, se niukasti niittää, ja joka runsaasti kylvää, se runsaasti niittää. Kukin antakoon sen mukaan kuin on mielessään päättänyt, ei vastahakoisesti eikä pakosta, sillä iloista antajaa Jumala rakastaa.

Voiko ihminen sitten muuttua? Kyllä voi mutta ei itse päättämällä. Oma kokemukseni on, että itse omavoimaisesti en ole siihen kyennyt – vaikka kerran yritin. Jumala on sallinut minun käydä senkin tien, että oppisin jotain. Mielenkiintoinen havaintoni, nyt jälkikäteen tehtynä, oli se, että kun yritin itse muuttua, se näytti onnistuvan. Päätin näet nuorempana luopua tietystä asiasta, joka silloin mielestäni ei kuulunut aidolle kristitylle. Minut palautti oikealle tielle se, että huomasin vihaavani jumalaa, joka oli minulta tämän tietyn asian kieltänyt. Jumala, jota huomasin vihaavani, ei kuitenkaan ollut Taivaan Jumala, Jeesuksen Kristuksen Isä, vaan minun väärä mielikuvani Hänestä. Olin luiskahtanut nuorena kristittynä armon alta lain alle. Jouduin tekemään parannusta – remontin käsitykseeni Jumalasta.

Miten sitten voi muuttua? Se onkin suuri Jumalan ihme, että joku sallii Jumalan Sanan ja rakkauden muuttaa itseään. Muuttumista kannattaa kuitenkin Jumalalta pyytää, vaikka vanha itsekäs luonto koko ajan huutaa vastaan. Ja kun Jumalan rakkaus sitten alkaa muuttaa meitä, saa se muutoksen aikaan eri elämänalueilla ja lopulta muutos menee kukkaroonkin asti.

29.11.2008 Sakari Tuunainen

Parantumisesta kohtia Raamatussa

Jeesuksen parantamistyölle on ominaista, ettei siihen löydy vakiokaavaa.

-	Jeesuksen toiminnassa oli evankeliumin julistaminen ja parantumiset sidottu yhteen (Jeesuksen persoonaan). Mat. 4:23-24

-	Jeesus muutti toimintatapaansa sadanpäämiehen uskon seurauksena. Parantanut Hän olisi joka tapauksessa Mat. 8:5-13, Luk. 7:2-10.

-	Jeesukselle ei koskaan ole liian myöhäistä. Jeesus ei myöhästynyt vaikka Hän ei ehtinytkään perille tytön eläessä Mat. 9:18-26, Mar. 5:22-43, Luk. 8:41-56

-	Tässä on kohta, jonka mukaan sairaan oma usko oli merkittävässä asemassa parantumisessa. Paraneminen tapahtui Jeesuksen yhteydessä. (Ilman Jeesusta ei olisi uskollakaan ollut mitään merkitystä.) Novumin mukaan ihme ei tapahtunut Jeesuksen tahdon vastaisesti, eikä Hän myöskään ollut epätietoinen tapahtuneesta. Hän kysyi ”kuka minuun koski” naisen vuoksi. Ellei häntä olisi julistettu terveeksi, , hänen laitansa olisi ollut ihmisten silmissä yhtä huonosti kuin ennenkin. Mat. 9:20-22, Mar. 5:25-34, Luk. 8:42-48

-	Tässä on ainakin osittain sama ilmiö, kuin verenvuototautia sairastaneen naisen tapauksessa (Mat. 9:20). Sairaan oma usko vaikuttaa sen että hän tulee Jeesuksen luo, mutta Jeesus uskon kohteena on ratkaiseva tekijä. Jeesusta voi lähestyä useilla eri tavoilla. Jeesus ei aseta mitään tiettyä kaavaa sille, miten Hänen luokseen voi tulla. Hän paransi kaikki parantamista tarvitsevat jotka ko. tarkoitusta varten Hänen luokseen tulivat Mar. 6:56

-	Sokeat kulkivat jonkin matkaa Jeesuksen perässä huutaen. Jeesus paransi heidät vasta sisällä, ei matkalla. Ei tässäkään usko parantanut vaan Jeesuksen sana. Mikäli sokeat eivät olisi uskoneet siihen, että Jeesus parantaa, eivät he olisi tulleet sisälle, joten siihen he tarvitsivat uskoa Mat. 9:27-31

-	Tämän sokean Jeesus paransi kutsuttuaan hänet luokseen. Jeesus ei kuitenkaan itse aktiivisesti hakeutunut sokean luokse Mar. 10:46-52, Luk. 18:35-43

-	Läsnäolijoiden (fariseusten) epäusko voi vain rajoittaa Jeesuksen toimintaa mutta ei estää sitä Mat. 9:32-34

-	Käännökset (1992 ja vanhempi) antavat erilaisen sisällön sille, paransiko Jeesus kaikki vai vain ne jotka Hänen luoksensa tuotiin. Jälkimmäinen on todennäköistä, koska Jeesus ei yleensä parantanut ilman ao. suostumusta Mat. 9:35-38

-	Jeesus kutsui aluksi 12 henkilöä julistamaan ja parantamaan mutta myöhemmin 72. Jeesusta seurasi vieläkin isompi joukko. Opetuslapset voitelivat öljyllä sairaita ja paransivat heidät. Evankeliumin julistus liittyi kiinteästi parantamisiin. Jeesus lähetti opetuslapset matkaan annettuaan heille nämä ohjeet. Ohjeisiin sisältyi paljon muutakin kuin pelkästään sairaiden parantaminen. Mat. 10:1-11.1, Mar. 6:7-13, Luk. 9:1-6, Luk. 10:1-22

-	Jeesus toteutti toiminnallaan koko ajan Jumalan sanaa (kirjoituksia). Jeesus paransi myös, jotta sapatin oikea tarkoitus kävisi ilmi. Tässä mielessä Hän kutsui itse sairaan esiin eikä odottanut sairaan pyyntöä (”ojenna kätesi” – ei vastoin sairaan tahtoa). Mat. 12:9-18, Mar. 3:1-6, Luk. 6:6-11

-	Parannuksen tekeminen ja Jeesuksen seuraan liittyminen parantavat Mat. 13:13-16

-	Jeesus oli ikään kuin ei olisi aluksi kuullut mitään. Vasta kun Jeesus sanoi ”tapahtukoon”, niin tapahtui. Halusiko Jeesus myös, että parannettava tunnistaisi ja tunnustaisi asemansa? Mat. 15:21-28, Mar. 7:25-30

-	Parantumiset saivat kansan ylistämään Jumalaa Mat. 15:30-31

-	Ruumiillinen terveys ei ole mitään verrattuna siihen asiaan, että saa syntinsä anteeksi. Elämä pelastuu vasta Jeesuksen yhteydessä. Joka häpeää evankeliumia, ei ole terve (parantumiset seuraavat evankeliumin julistamista). Mat. 16:24-26, Luk. 9:23-26

-	Tässä kysyttiin parantajan uskoa, ei parannettavan uskoa (opetuslapset eivät kyenneet parantaman). Jos julistaja vaatii parannettavalta uskoa edellytyksenä sille, että tämä paranisi, on hän väärässä, koska parantamista hakevalla on riittävä usko (hänhän on tullut Jeesuksen luo). Parantajalla ei sen sijaan silloin ole uskoa, koska hän ”kaataa” epäonnistumisensa parannettavan niskaan. Joihinkin parantamisiin tarvitaan rukouspaastoa. Jeesus rukoili usein (Luk. 5:16). Mat. 17:14-21, Mar. 9:17-29, Luk. 9:38-43

-	Me emme voi emmekä saa erotella lähimmäisiämme esim. heidän uskonmääränsä mukaan tai sen mukaan, paranevatko he vai eivät Mat. 18:10

-	Jeesus kysyi, mitä sairaat halusivat Jeesuksen heille tekevän. Jeesus paransi koskettamalla. Joskus rakastava kosketus on se tärkein asia, ei parantuminen. Kosketus kertoo että sinä olet hyväksytty, olet koskettamisen arvoinen Mat. 20:29-34

-	Tuojien usko oli avainasemassa. Sairaan uskoa ei edes kysytty. Parantamisen tarkoitus oli Jeesuksen kirkastaminen – ”jotta tietäisitte …”. Tässä tapauksessa Jeesus käski parannetun mennä kotiinsa. Mar. 2:3-12, Luk. 5:17-26

-	Jeesus rinnasti publikaanit ja syntiset sairaisiin, jotka tarvitsevat parantamista ja jotka myös tunnistivat tarpeensa parantua. Fariseukset olivat sairastuneet todella vakavasti (itseriittoisuus, vahvuus, kyynisyys, rakkaudettomuus, yms.) mutta eivät halunneet parantua Mar. 2:16-17, Luk. 5:27-32

-	Tämä rahan keräämiseen sairastunut pelastui ja ”parani”. Pienuus tai riittämättömyyden tunne kompensoidaan usein rahalla ja vallalla. Jeesus palautti Sakkeukselle arvon. Kun Sakkeus eheytyi sisäisesti, koitui se perheen hyväksi Luk. 19:1-10

-	Ihmisten epäusko Jeesukseen rajoitti hänen toimintaansa mutta ei estänyt sitä. Vaikka ihmiset tiesivät että Jeesus kykeni tekemään ihmeitä, silti he olivat epäuskossa. Epäusko kohdistui Jeesuksen persoonaan. Ihmiset, varsinkin fariseukset olivat sitä mieltä, että se riittää kun kuuluu ”Jumalan kansaan”, muuta ei tarvita Mar. 6:1-6, Luk. 4:13-30

-	Jeesus ei tässä tapauksessa parantanut kerralla vaan jaksoissa. Jeesus vei parannettavan eroon muista. Parantaminen ei kuitenkaan ole se ensisijainen asia vaan evankeliumin julistaminen Mar. 8:22-26

-	Evankeliumin julistusta seuraavat mainitut tunnusmerkit. Sairaiden paraneminen palvelee tässä evankeliumin julistamista. Armolahjat on annettu seurakunnalle, ei yksittäiselle uskovalle (vaikka yksittäinen uskova niitä käyttääkin). Mar. 16:15-20

-	Hedelmättömyys voi olla myös sairaus. Elisabetin tapauksessa sen parantaminen vasta myöhemmin kuului Jumalan suunnitelmiin Luk. 1:5-17

-	Jeesus tahtoo parantaa. Tässä tapauksessa sairaus oli se asia, joka toi sairastuneen Jeesuksen luo. Jos Jumala olisi varjellut hänet sairastumasta, olisiko hän ikinä kohdannut Jeesusta? Jeesus haluaa, että me kerromme parantumisistamme ja myös että menemme lääkäriin Luk. 5:12-14

-	Jeesus ei suostunut parannusautomaatiksi Luk. 5:15-16

-	Jeesus tahtoo parantaa. Mutta Jumalan lapseksi pääseminen on kuitenkin tärkeämpää Luk. 9:11

-	Jeesuksesta lähti voima joka paransi kaikki. Olisivatko nämä ihmiset tulleet Jeesuksen luo, jos olisivat olleet terveitä? Sairaus voi olla se tarttumakohta ihmisen elämässä, jolla Jumala ottaa hänet kiinni. Ihmiset halusivat koskettaa Jeesusta, koska ilmeisesti luulivat että se on parantumisen edellytys. Heillä toisin sanoen oli vain vähän uskoa ja se kohdistui koskettamistarpeeseen (vertaa sadanpäämiestä, joka pyysi Jeesusta sanomaan vain sanan, niin sairas paranee). Mutta uskon hitunenkin riittää, kun sen kohteena on Jeesus. Jeesus on niin rakastava, että Hän salli ihmisten koskettaa itseään, eikä torunut heitä Luk. 6:17-19

-	Olisiko todellinen terveys sitä, että Jumala saisi vaikuttaa meissä mainitut teot? Suostunko Jumalan käden alle, suostunko muutokseen? Sallinko Jumalan näyttää itselleni sen hirren, joka on omassa silmässäni? Onko terveys terveenä olemista vai myös oikeiden tekojen tekemistä? Sallinko vihan viedä minulta terveyden? Luk. 6:27-46

-	Tästä käy ilmi, miten Jeesus todellakin haluaa parantaa Luk. 7:11-17

-	Jeesus yhdistää jo tässä vaiheessa evankeliumin (ilosanoman) julistamisen parantumisiin. Tärkeää on se, ettei torju Jeesusta. Autuas ei ole se, joka paranee, vaan se joka ei torju Jeesusta Luk. 7:21-23

-	Mitä eroa on sillä, kun Jeesus sanoo: Uskosi on parantanut sinut (Mar. 10:46-52) tai uskosi on pelastanut sinut? Onko rakkaudettomuus sairautta? Olla Jumalan rauhassa sisällä – se on terveyttä Luk. 7:36-50

-	Opetuslapset olivat saaneet Jeesukselta voiman parantaa sairaita ja nyt he olivat voimansa tunnossa, mutta väärän hengen alaisia Luk. 9:52-56

-	Parantuminen Jumalan sanalla ilman, että Jeesus on sydämessä, on vaarallista. Parantaminen Jumalan sanalla ilman, että kysytään parannettavan sieluntilaa, on edesvastuutonta. Sairaus ja henkivallat ovat kuitenkin eri asioita. Luk. 11:24-26

-	Jeesus kutsui luokseen parannettavaksi (Jeesus oli aloitteentekijä.) Sairaus oli tässä tapauksessa sairauden hengen aikaansaama (sairas oli saatanan siteissä). Luk. 13:10-17

-	Jeesus paransi sapattina osoittaakseen fariseusten toiminnan ja opin valheellisuuden Luk. 14:1-6

-	Spitaaliset parantuivat vasta lähtiessään toteuttamaan Jeesuksen sanaa (ajan kanssa). Kaikki 10 parantuivat, mutta yksi heistä pelastui Luk. 17:11-19

-	Paraneminenkin tulee Jumalalta Joh 3:25-27

-	Jeesus paransi naisen siten, että tämä eheytyi sisäisesti. Paranemisen seurauksena monet uskoivat Jeesukseen Joh 4:5-42

-	Poika olisi parantunut vaikka isä ei olisi uskonutkaan kaukoparantamiseen. Isä uskoi kuitenkin tarpeeksi että tuli Jeesuksen luo ja se riitti Joh. 4:46-64

-	Jeesus kysyi sairaalta lupaa parantaa tämän. Jeesus sanoi parantuneelle: Älä enää tee syntiä, ettei sinulle kävisi entistä pahemmin. Tässä on vakava varoitus sille, että Jeesukselta ei tule koskaan hakea pelkästään ruumiin sairauksiin parantumista, vaan Hänet tulee kohdata myös syntien sovittajana. Läsnä oli suuri joukko sairaita, sokeita, rampoja ja halvaantuneita mutta Jeesus ei parantanut heitä. Vain tämän yhden. Joh. 5:2-18

-	Jeesus eli niin lähellä Isää Jumalaa, että teki vain sen, mitä Isä halusi hänen tekevän. Parantamiset ja parantamatta jättämiset on nähtävä tässä valossa Joh. 5:19-30

-	Sokea parani vasta tehtyään ne toimenpiteet, jotka Jeesus antoi hänelle tehtäväksi. Jeesus halusi, että parannettu uskoisi Ihmisen Poikaan (Jeesukseen). Fariseukset olivat toisella tavalla ”todella sairaita”, eivätkä edes halunneet tulla Jeesuksen parannettaviksi Joh. 9:1-41

-	Jeesus viivytteli tahallaan kuultuaan Lasaruksen sairastuneen. Jeesus tiesi Lasaruksen kuolevan ja tiesi myös, mitä itse aikoi tehdä Joh. 11:1-44

-	Lupaus siitä, että Jumala antaa meille kaiken, mitä pyydämme, on sidottu muuhun Jumalan sanaan. Jumalan sanan on pysyttävä meissä - tiedon saamme Raamatusta – ymmärryksen antaa PH – noudattamisen vaikuttaa Jumala. Tarkoituksena on hedelmän tuottaminen. Edellyttää liikkeelle lähtemistä (Jumalan sanan toteuttaminen elämässä). Joh. 15:1-17

Seurakunnan aikana (apostolien teot ja UT:n kirjeet)

Apt. 3:1-16 Jeesus ei ollut parantanut tätä rampaa vaikka olikin ollut usein temppelissä. (Vert. Siiloan lammikko – yksi parannettiin ja opetuslasten kysymykseen; kuka teki syntiä, lapsi vai vanhemmat.) Ramman ja opetuslasten välille syntyi katsekontakti, jonka jälkeen Pietari tarttui miestä kädestä ja auttoi hänet ylös. Kyseessä oli ihmeteko, ei niinkään parantaminen, vaikka se kohdistuikin rampaan. Tässä mielestäni tarkoitetaan apostolien uskoa (Apt. 4:9-10).

Apt. 4:29-31. Pyysivät voimaa pelotta julistaa sanaa – täyttyivät Pyhästä Hengestä ja julistivat rohkeasti sanaa. - Pyysivät voimaa, saivat PH:n. - Voima ja rohkeus liittyvät sanan julistamiseen = kristittynä elämiseen (näitä ei ole mahdollista erottaa toisistaan). - Pyysivät, että Jeesuksen lupaamat merkit seuraisivat julistusta. He itse asiassa rukoilivat, että eivät itse olisi Jumalan tahdon toteutumisen esteenä. Että pelko ei rajoittaisi sanan leviämistä. Ihmispelko tai muu pelko voi tehokkaasti estää sanan eteenpäin viemisen. Tällöin on turha odottaa ihmeitä ja merkkejäkään.

Apt. 5:12-16 Ihmeteot tapahtuivat apostolien kätten kautta (tässä vaiheessa). Ehkä ne jotka eivät rohjenneet liittyä seurakuntayhteyteen toivat sairaat kadulle ”vahingossa” parannettaviksi. Käyttivätkö he Pietaria ikään kuin talismaanina (oliko Pietari uskon kohde Jeesuksen sijasta?) Ainakin kaikki ne sairaat jotka tuotiin sanan kuuloon tulivat terveiksi.

Apt. 8:4-8 Evankeliumin julistaminen oli tässäkin ensisijalla. Tunnusteot seurasivat sanan julistusta ja saivat aikaan sen, että lisää ihmisiä tuli sanan kuuloon.

Apt. 8:9-25 Filippos julisti hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta ja Jeesuksesta Kristuksesta (tämä oli pääasia). Myös apostolien pääasiana oli julistaa evankeliumia. Simon uskoi, ja hänet kastettiin mutta hän oli edelleen vääryyden kahleissa eikä hän ollut vilpitön Jumalan edessä. Simon luuli, että Jumalan voiman (lahjan) voisi ansaita tai ostaa. Hänelle annettiin ohje kääntyä Jumalan puoleen, tunnustaa syntinsä ja rukoilla / anoa ne anteeksi. Tämän jälkeen Simon pyysi esirukousta. Yksi syy siihen, että PH tuli vasta Pietarin ja Johanneksen kautta, voisi olla se, että Jumala ei halua eri seurakuntia vaan seurakuntien yhteyttä.

Apt. 8:40. Varmasti Filippoksen julistusta seurasivat myös ihmeet ja merkit, mutta tässä niistä ei puhuta koska ne ovat ”sivuseikka”. Apt. 9:1-19 Ananiaalle tuli selkeä kehotus Herralta mennä parantamaan Saul. Jumala oli ilmoittanut Saulille, että Saul paranee (Saul rukoili). Sokeus oli tässä tapauksessa yksi työkalu, jolla Jumala ”otti Saulin kiinni”. Jumala ei parantanut heti, vaan vasta sitten kun aika koitti.

Apt. 9:19-22 Saul sai yhä enemmän voimaa – tai paremminkin PH sai yhä enemmän Saulia ”hallintaansa”. PH:n voimavaikutus lisääntyy vähitellen tai annoksina, mikäli sitä tarvitaan Jeesuksen tunnustamisessa. PH on kuitenkin aina kokonainen ja saadaan sydämeen kokonaisena.

Apt. 9:32-35 Jokainen Kristukseen pelastajanaan uskova on pyhä. Pietari tiesi, että Jeesus haluaa parantaa. Pietarilla oli myös selkeästi parantamisen ja uskon armolahja.

Apt. 14:1-3 Ensin evankeliumin julistus, sitten Herra vahvisti armonsa sanan. Ihmeet ja tunnusteot tapahtuivat julistajien käsien kautta.

Apt. 14:8-20 Tässäkin parantuminen seurasi evankeliumin julistamisen jälkeen ja vahvisti sen. Parantumiseen vaikutti Paavalin tieto Jumalan sanasta sekä miehen usko Jumalan parantavaan voimaan. Paavali julisti sellaista evankeliumia joka herätti miehen uskon paranemiseen. Kun Paavali ja Barnabas antoivat kunnian paranemista Jeesukselle, joutui Paavali kivitettäväksi. Paavali parani siitä nopeasti, mutta tässä ei kerrota tarkemmin miten.

Apt. 19:9-17. Millä tavalla se että Paavalin käyttämät vaatekappaleet paransivat ihmisiä, erottui siitä että henkienmanaajat paransivat käyttäen Paavalin nimeä? Ero oli siinä, mikä oli tekijän suhde Jeesukseen, uskon kohteeseen. Uskovat seurakuntalaiset käyttivät vaatekappaletta välittämään Jumalan parantavaa voimaa uskoen Jeesukseen. Paavaliin uskottiin vain siinä mielessä, että hän voi käyttää Jumalan antamaa parantamisen armolahjaa Jumalan oman sanan mukaisesti. Ei vaatekappale, Paavali itse tai Paavalin nimi parantanut vaan Jeesus Paavalille antamansa armolahjan välityksellä. Henkien manaajat käyttivät Jeesuksen nimeä ja Jumalan sanaa talismaanina tuntematta Jeesusta. He uskoivat että Jumalan sana parantaa silloinkin kun se on irrotettu yhteydestään eli Jeesuksesta. Kuinka väärässä he olivatkaan.

Apt. 27:1-3 Paavali tarvitsi hoitoa johonkin (sairauteen)? Jumala ei ollut parantanut häntä itse, eikä Paavali ollut voinut itse parantaa itseään, ei myöskään muut kristityt joilla oli parantamisen armolahja. (Perimätieto kertoo Paavalin sairastaneen jotain sellaista tautia, jota nykyisin nimitettäisiin malariaksi.)

Apt. 28:7-10. Tässä ei kerrota, menikö Paavali kutsuttuna vai kutsumatta. Ei myöskään sitä, miten parantaminen liittyi evankeliumin julistamiseen. Muita johtopäätöksiä ei voine tehdä, kuin että Paavali rukoili ja käytti Jeesukselta saamaansa parantamisen armolahjaa.

Room. 5:1-11 Pääpaino asetetaan siihen että meillä on rauha Jumalan kanssa ja siihen että pysymme armossa. Maailmassa meillä on ahdistus mutta kun sekin on annettu Jumalan käsiin, on sekin meille parhaaksi. (En sulkisi sairautta ahdistuksen aiheuttajana pois, varsinkaan kun raamattu ei mielestäni sulje sitä pois.)

Room. 8:22-28. Vaikka meidät on pelastettu ja olemme saaneet Pyhän Hengen, me vielä huokailemme ruumiimme lunastamista vapaaksi. (Me tulemme kerran saamaan ylösnousemusruumiin ja siinä ei ole sairautta eikä raihnaisuutta.) Kaikki –sana sisältää kaiken (myös elämässä tarpeelliset ahdistukset yms.).

Rom. 8:35-39. Tärkeintä tässä onkin sen tiedostaminen, että Jumala rakastaa ja mikään ulkoinen merkki ei ole osoituksena siitä, ettei Jumala rakastaisi.

1 Kor. 1:4-9. Armolahjojen koko rikkaus ja sanoman Kristuksesta juurtuminen liittyvät yhteen.

1 Kor. 2:1-5 Paavali oli Korinttossa ollessaan hyvin heikko, arka ja pelokas. Silti (tai siksi) Jumalan Hengen voima ilmeni hänen julistuksessaan.

1 Kor. 9:19-27. Evankeliumi, (jonka merkkinä parantumisetkin ovat), ei ole väkisten eikä ”runnomalla” levitettävissä. Paavali ei kohdista iskuja toisiin ihmisiin vaan itseensä.

1 Kor. 10:32 – 11:2. Paavali toimi koko ajan siten, että ihmiset pelastuisivat. Paavali pyrki olemaan loukkaamatta juutalaisten ja pakanoiden lisäksi Jumalan seurakuntaa. (Poikkeuksena ovat tilanteet, joissa seurakuntaa piti ojentaa takaisin Jumalan sanan noudattamiseen.)

1 Kor. 11:17-31 Ehtoollisen vietto oikealla tavalla (itseään tutkien) on heikkoudelta ja sairaudelta varjeleva tekijä.

1 Kor. 12:1-11 Jeesus antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä (toisista poikkeavalla) tavalla, yhteiseksi hyödyksi. Hengen voimasta toinen (joku) saa parantamisen lahjan. Henki jakaa lahjoja niin kuin Hän tahtoo, ei siten, kuin me tahdomme.

1 Kor. 12:26-31. Jumala on seurakunnassaan asettanut muutamat/toiset siihen asemaan, että on antanut heille parantamisen armolahjan. Kaikilla ei ole parantamisen armolahjaa (joten he eivät voi parantaa muita). Jumala parantaessaan ei kuitenkaan ole sidottu edes tähän, vaan hän kyllä kuulee rukoukset ja voi parantaa myös suoraan ilman parantamisen armolahjalla varustetun henkilön läsnäoloa.

1 Kor. 15:42-54. Me olemme täällä ”lihassa ollessamme” maallisen ihmisen (Aadamin) kaltaisia. Huomioiden kuitenkin, että Jumala on lyhentänyt ihmisen eliniän noin 70-80 vuodeksi.

2 Kor. 3:17-18. Vapaus sallii vapauden myös toiselle (ei painosta). Seurustelu Herran kanssa parantaa syvällisellä tasolla (ruumiillinen parantuminen on vain häviävän pieni osa sitä).

2 Kor. 12:7-10. Paavalin pistin oli joku sellainen asia, joka teki hänet heikoksi.

Gal. 4:13-15. Paavali oli ruumiillisesti heikko (sairas) niin pitkään, että se pani galatalaiset koetukselle.

Gal. 5:22-26. Jotkut vetoavat siihen, ettei sairautta ole mainittu tietyissä luetteloissa (esim. Paavalin puheessa pistimestään). Terveyttä ei ole mainittu tässä luettelossa Hengen hedelmistä. Joten on väärin vedota johonkin luetteloon sillä tarkoituksella, että puolustettaisiin omaa näkemystä veljiä vastaan.

Fil. 2:25-27. Sairaus on ollut ilmeisesti pidempi, koska sairausviestin mukana ei ole mennyt tietoa parantumisesta.

Fil. 4:6-7. Myös terveyttä tulee rukoilla. Tärkeintä on pysyä Kristuksessa, jossa Jumalan rauha meidät varjelee.

1 Tim. 5:23. Paavali ei tässä käske Timoteusta parantamaan itseään tai menemään srk:n vanhimpien voideltavaksi (öljyllä), vaan käyttämään lääkettä. Timoteuksen usko ei ollut vajaa, ei myöskään seurakunnan usko. Silti Timoteus sairasti vatsavaivoja.

2 Tim. 4:20, 1933/38 käännös. Paavali ei parantanut Trofimusta, vaan jätti hänet sairastamaan.

Hepr. 12:5-11. Eikö Jumala saisi käyttää myös sairautta sellaisena työkaluna, jolla Hän ojentaa meitä?

Jaak. 1:2-12 Koettelemus voi olla myös sellainen sairaus, joka ei heti parane vaikka kuinka uskoisi. Jaakob sanoo että usko koetellaan, mutta selviytyminen kasvattaa kestävyyttä joka taas johtaa eheyteen. Viisauden pyytäminen ja se, että Jumala antaa pyydetyn (viisauden), liittyy koettelemuksen kestämiseen. Lause, ”hän on saava pyytämänsä, jos uskoo epäilemättä”, liittyy tähän yhteyteen. Sen laajentaminen kaikkeen pyytämiseen voi olla Jaakobin kirjoittaman vastaista. Pääpaino Jaakobilla on ohjata kestämään koettelemus, ei välttämään sitä, sillä silloin vältettäisiin myös uskon kestävyys.

Jaak. 2:26. Jos ei parantuakseen tee niitä tekoja, mitä raamattu kehottaa (öljyllä voitelu, meneminen parantamisen armolahjalla varustetun henkilön luo, pyrkii noudattamaan Jumalan tahtoa muutenkin) niin ”usko” ei ainakaan noudata raamatun sanaa.

Jaak. 5:10-11. Vastoinkäymisten kestämisessä otetaan esimerkiksi Job, jonka kärsimyksen merkittävä osa oli myös sairaus.

Jaak. 5:14-16. Aloite on sairaalla. Sairas kutsukoon luokseen seurakunnan vanhimmat ja nämä voidelkoot hänet öljyllä Herran nimessä ja rukoilkoot hänen puolestaan. Syntien tunnustaminen liittyy kiinteästi parantumiseen.

1 Piet. 3:1-7. Mikäli emme elä Jumalan sanan mukaan, tulee rukouksellemme esteitä. Myös silloin kun rukoilemme parantumista. (Jumala voi kuitenkin parantaa siitäkin huolimatta.)

1 Piet. 5:6-11 Myös sairaus-murheet tulee heittää Herran kannettavaksi. Meidän tehtävänämme on valvoa. Vähän aikaa kärsittyämme Jeesus itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa meidät (mutta ei välttämättä aina paranna).

1 Joh. 5:13-15 Jeesus pyysi Isältään päästä pois ristin alta, mutta suostui siihen koska tiesi sen Isän tahdoksi. Hän rukoili: ”Tapahtukoon Sinun tahtosi”. Avainsana on ”Jumalan tahto”. Jumalan tahto on, että ihmiset ottaisivat vastaan Hänen Poikansa Jeesuksen ja tämän jälkeen kasvaisivat Jeesuksen tuntemisessa. Ja Jumalako ei saisi käyttää myös omiensa sairautta siinä työkaluna? Kuinka usein mekin rukoilemme poispääsyä sairauden alta vaikka juuri kärsimyksessä Jeesukselta saamamme lohdutus houkuttelee muita tulemaan Jeesuksen seuraan.

Ilm. 3:7-13 Jumalan sanan tarkka seuraaminen on sitä, että huomioidaan koko raamattu, ei vain joitakin yksittäisiä kohtia. Ihmisen oma sydän ja perinnäissäännöt vievät helposti harhaan.

Ilm. 22:1-2. Tämä ilmestyskirjan näky saattaa liittyä tuhatvuotiseen aikakauteen.

VT (muutama kohta):

4 Ms 12:1-15. Mooses ei lähtenyt puolustautumaan toista ”Jumalan profeettaa” vastaan, vaan jätti asiansa Jumalalle. Mirjamiakaan ei hylätty, vaan pilvi- ja tulipatsas seisoivat paikoillaan ko. odotusajan. Sairaus oli tässä tapauksessa opetukseksi ja ojennukseksi sen lisäksi että se vahvisti Jumalan sanan. Tässä tapauksessa Jumalan tahto ei ollut parantaa spitaalia heti, koska sairauden ”sanoma”, nöyrry ja tyydy osaasi, olisi jäänyt vajaaksi.

4 Ms. 21: 4-9. Tässä luvataan, että ”jää eloon”. (Ei sitä, että paranee.) Kohta on esikuva siitä, mitä Jeesus tekee meille.

2 Kun. 5:1-15. Jumala ei toiminut Naemania parantaessaan niin kuin Naemanin ennakko-odotukset olivat. Tottelemmeko me Jumalan sanaa sellaisena kun se on meille annettu raamatussa?

Jes. 53:2-12. Tässä sairaudella ja parantumisella tarkoitetaan kaikkea sitä, mitä synti on tuonut ihmisen kannettavaksi. Ruumiillinen sairaus on vain pieni osa sitä. Tätä raamatun kohtaa ei saa typistää pelkästään ruumiillisesta sairaudesta parantumiseen.

Jes. 61:1-3. Tässä parantaminen saa hyvin laajan käsitteen. Ruumiin parantamista ei mainita ollenkaan tässä kohdassa.

Ps. 103:1-5. Mitä hyvää Herra on minun sielulleni tehnyt? (Vertaa kohta; ”Mitä se ihmistä hyödyttää, vaikka hän voittaisi omakseen koko maailman mutta saisi sielulleen vahingon?) Jos luen tämän kohdan tarkoitushakuisesti väärin, niin vaadin Jumalalta maailmaan kuuluvaa terveyttä. Tällöin minun tulisi vaatia myös ruumiillista kuolemattomuutta, sillä ne liittyvät yhteen tämän sanan kohdan mukaan. Tärkeintä on löytää Jumalan armo ja rakkaus ja näin eheytyä sisäisesti. Ruumiin parantuminenkin seuraa usein näitä jälkeenpäin.

Hoos. 6:4-7:2. Parantaminen voi vaatia syvällekin käyvää leikkaamista. Parantuminen syvällisellä tasolla edellyttää aina Jumalan eteen nöyrtymistä.

Hoos. 14:2-10. Tämä on kirjoitettu Israelille, mutta soveltuu myös yksittäiselle kristitylle. Jumala parantaa meidät uskottomuudestamme (pikku hiljaa). Niin kuin orpo paranee saadessaan osakseen rakkautta, niin Herra parantaa meitä ajan kanssa. Paranemisen edellytyksenä on palaaminen Herran luo sydämen tasolla.

Vieläkö Jumala parantaa

Alustus 13 - Vieläkö Jumala parantaa?

Vieläkö Jumala parantaa? Esitetäänpä kysymys toisessa muodossa; Onko Jumala muuttunut? Vastaus on tietenkin, että Jumala ei ole muuttunut. Hän on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti (Hebr. 13:8). Koska Jumala ei muutu, ei myöskään muutu Hänen halunsa ja kaikkivaltiutensa parantaa. Miksi sitten ihmisillä on ajoittaista päänsärkyä tai flunssaa. Miksi ihmisestä lopulta tulee vanha ja hän kuolee? Äärimmilleen vietynä voisimme kysyä; Miksi Jumala ei estä kipua ja vammautumista, jos esim. tahallani hyppään kahdeksannesta kerroksesta alas? Muotoillaanpa nämäkin kysymykset toisella tavalla. Miksi ihmiskunta on luopunut Kristuksesta, terveyden lähteestä? Miksi Jumalan pitäisi perua sanansa eikä toteuttaa sitä? (Jumala sanoi paratiisissa ihmiselle; Jos syöt puusta, kuolet.) Ja äärimmilleen vietynä; Miksi Jumala ei suostu toteuttamaan minun käskyjäni? Ihminen kun ei halua nähdä omaa osuuttaan ongelman synnyssä. Kuinka sokea onkaan se, joka ei edes halua nähdä.

Seppo Jokinen sanoo kirjassaan ”Terve kiintymys” (sivu 154) näin: ”Emme saa inhimillistää Jumalaa emmekä hänen voimaansa. Emme saa tehdä Jumalasta pikkupsykologia tai terapeuttia, joka pystyy hyvin, hyvin rajallisesti auttamaan meitä. Silloin puhumme eri Jumalasta kuin Raamattu. Raamattu puhuu Jumalasta, jolla on kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Muistan kun tajusin toistakymmentä vuotta sitten; Hyvänen aika, tämähän on totta. Jumala ei ole pikku juoksupoika, jonka työnnän rintataskuuni, kun en enää tarvitse häntä. Hän ei ole käskyläiseni, jonka komennan luokseni tarvitessani rahaa, auton tai kesämökin ja jolle sanon; Hommaapas minulle kesämökki järvenrannalta. Kun olet hoitanut asian, tule tänne ilmoittautumaan. Aiemmin tosiaan mielsin Jumalan juoksupojakseni. Kun tajusin, että tilanne on juuri päinvastainen – että jos joku on juoksupoika, se olen minä.”

Hebr. 13: 8. Jeesus Kristus on sama eilen, tänään ja ikuisesti.

Hebr. 6: 17. Siksi myös Jumala vannoi lupauksensa takeeksi vielä valan. Hän tahtoi tällä erityisellä tavalla osoittaa niille, joita lupaus koskee, että hänen päätöksensä ei muutu.

Joh. 9: 39-41. Jeesus sanoi: "Minä olen tullut tähän maailmaan pannakseni toimeen tuomion: sokeat saavat näkönsä ja näkevistä tulee sokeita." Muutamat fariseukset, jotka olivat siinä lähellä, kysyivät tämän kuullessaan: "Et kai tarkoita, että mekin olemme sokeita?" Jeesus vastasi: "Jos olisitte sokeita, teitä ei syytettäisi synnistä, mutta te väitätte näkevänne, ja sen tähden synti pysyy teissä."

Jos en parane juuri sillä hetkellä tai sillä tavalla kuin haluaisin parantua, syy ei suinkaan ole se, ettei Jumala kykenisi tai tahtoisi. Rakkaus (Jumala on rakkaus) haluaa vain kaikkein parasta rakastetulleen. Ongelma on siinä, että en usko enkä luota Jumalan rakkauteen. Unohdan helposti, että Jumala on myös kasvattaja, rakastava Isä, kaikkivaltias, ikuiseen elämään viejä. Unohdan, ettei lihallinen ruumis peri Jumalan valtakuntaa. Unohdan myös sen, että rikkauden, vallan tai terveyden ihannointi on epäjumalan palvelemista.

Juud. 1: 1. Juudas, Jeesuksen Kristuksen palvelija, Jaakobin veli, tervehtii kutsuttuja, joita Isä Jumala rakastaa ja varjelee Jeesusta Kristusta varten.

Jaak. 1: 2-3. Veljeni, pitäkää pelkkänä ilona niitä monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte. Tehän tiedätte, että kun uskonne selviytyy koetuksesta, tämä kasvattaa teissä kestävyyttä.

Tiit. 2: 11-12. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa …

Ef. 5: 8-. Ennen tekin olitte pimeyttä, mutta nyt te loistatte Herran valoa. Eläkää valon lapsina! Valo kasvattaa hyvyyden, oikeuden ja totuuden hedelmiä.

1 Kor. 15: 50-52. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

Matt. 6: 24 ja Luuk. 16: 13. "Kukaan ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän toista pitää arvossa, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa.

Seuraava raamatunlause on sanottu Israelille mutta se antaa myös viitteen siitä, miten Jumala kohtelee ja kohtaa meitäkin. Mikä näyttää olevan edellytys sille että; ” hetkessä sinun haavasi kasvavat umpeen”?

Jes. 58:6-9. Toisenlaista paastoa minä odotan: että vapautat syyttömät kahleista, irrotat ikeen hihnat ja vapautat sorretut, että murskaat kaikki ikeet, murrat leipää nälkäiselle, avaat kotisi kodittomalle, vaatetat alastoman, kun hänet näet, etkä karttele apua tarvitsevaa veljeäsi. Silloin sinun valosi puhkeaa näkyviin kuin aamunkoi ja hetkessä sinun haavasi kasvavat umpeen. Vanhurskaus itse kulkee sinun edelläsi ja Herran kirkkaus seuraa suojanasi. Ja Herra vastaa, kun kutsut häntä, kun huudat apua, hän sanoo: "Tässä minä olen."

Haavojen umpeen kasvaminen liittyy Herran läheisyydessä olemiseen. ”Vanhurskaus itse kulkee sinun edelläsi ja Herran kirkkaus seuraa suojanasi. Ja Herra vastaa, kun kutsut häntä, kun huudat apua, hän sanoo: "Tässä minä olen."

Jeesus vastasi 10 spitaalisen rukoukseen, kun he huusivat Häneltä apua (Luuk. 17: 11-19). Mutta vain yksi heistä todella parani. Herra joutui kysymään: ”Missä ne yhdeksän ovat”? Jollei parantuminen ruumiillisesta sairaudesta tuo meitä Herran Jeesuksen yhteyteen, emme tosiasiassa ole parantuneet. Meille on silloin tapahtunut se, josta Jeesus varoittaa Betesdan lammikolla parantamaansa miestä (Joh 5:14):"Sinä olet nyt terve. Älä enää tee syntiä, ettei sinulle kävisi entistä pahemmin." Erik Ewalds sanoi, että psykologisesti ajatellen nämä 9 parannettua spitaalista olivat todennäköisesti ensimmäisten joukossa huutamassa pääsiäisenä kansanjoukossa ”ristiinnaulitse”. Tätä teettää sellainen kiitollisuuden velka, jota ei halua hyväksyä. Kiitollisuuden velan kohteesta pitää päästä eroon, ettei se ole muistuttamassa. Sama periaate toteutuu oikeastaan kaikessa muussakin, joka muistuttaa meitä meissä olevasta sellaisesta synnistä, josta emme halua luopua tai joka on vielä synnillisenä taipumuksena tiedostamatonta. Kun emme halua tai kykene luopumaan synnistä, kykenemme kyllä mitätöimään tai muuten poistamaan silmistämme hänet, joka meille synnistä ”saarnaa”. Saarnan ei tarvitse olla edes sanallista.

Luuk. 17: 11-19. Matkallaan kohti Jerusalemia Jeesus kulki Samarian ja Galilean rajaseudulla. Kun hän oli tulossa erääseen kylään, häntä vastaan tuli kymmenen spitaalista miestä. Nämä pysähtyivät matkan päähän ja huusivat: "Jeesus, opettaja, armahda meitä!" Nähdessään miehet Jeesus sanoi heille: "Menkää näyttämään itsenne papeille." Mennessään he puhdistuivat. Huomattuaan parantuneensa yksi heistä kääntyi takaisin. Hän ylisti Jumalaa suureen ääneen, lankesi maahan Jeesuksen jalkojen juureen ja kiitti häntä. Tämä mies oli samarialainen. Jeesus kysyi: "Eivätkö kaikki kymmenen puhdistuneet? Missä ne yhdeksän muuta ovat? Tämä muukalainenko on heistä ainoa, joka palasi ylistämään Jumalaa?" Ja hän sanoi miehelle: "Nouse ja mene. Uskosi on pelastanut sinut."

”Silloin sinun valosi puhkeaa näkyviin kuin aamunkoi ja hetkessä sinun haavasi kasvavat umpeen.” Pääpaino tässä on lauseen alkuosalla; ”Silloin sinun valosi puhkeaa näkyviin kuin aamunkoi.” Jeesus varoitti (Luuk 11:35.) ”Pidä siis varasi, ettei se valo, joka sinussa on, ole pimeyttä.” Muuta todellista valoa / valkeutta ei ole kuin itse Jeesus Kristus ja Hän loistaa Kristityissä. (Matt. 5:14-16, Matt. 6:23-24, Luuk. 8:16-18, Joh. 1:4-14, Joh. 3:19-21, Joh. 5:35, Joh. 9:5, Joh. 12:35-36, Joh. 12:46, Apt. 13:46-47, Room. 13:12-14, 2 Kor. 4:4-7, 2 Kor. 11:14, Ef. 5:8-14, Kol. 1:12-13, 1 Joh. 1:7-10, 1 Joh. 2:9-11.) Kyllä saatanakin osaa kasvattaa haavoja umpeen, mutta hän ei koskaan paranna. Ihmisessä itsessään on myös sielunvoimia. Liisi Jokiranta kertoi eräällä matkalla seuraavan lukemansa tapauksen (kirjan nimeä en muista).

Julistaja, jolla oli parantamisen armolahja, sai päähänsä että hän Jumalan kunniaksi parantaa kaikki kokoukseen tulevat sairaat. Sinne tuli rullatuolissa oleva henkilö. Julistaja meni sairaan luo ja yritti parantaa hänet Jeesuksen nimessä. Sairas ei noussut rullatuolista. Tällöin julistajan sisällä tapahtui jotain. Hän ajatteli; Jos Jumala ei paranna, minä parannan. Ja rullatuolissa oleva henkilö nousi. Taputusten saattelemana julistaja palasi paikalleen. – Mutta jotain perustavanlaatuista oli mennyt rikki. Jotain oli tapahtunut Julistajan suhteessa Jumalaan, jotain jota julistaja katui syvästi myöhemmin.

Oman näkemykseni mukaan Julistajan suhde Jumalaan kärsi vastaavanlaatuisen kolauksen, kuin mitä avioliitossa tapahtuu silloin, kun toinen osapuoli pettää. Vaikka sen saisi anteeksi, on rikkoneen itsensä sitä mahdotonta unohtaa. Näin minulle kertoi eräs viisas, elämää nähnyt henkilö. Ainoastaan Jeesuksen Kristuksen sovintoveri voi muuttaa tällaisenkin elämää tuhoavan asian voimavaraksi. Jos me haemme hyvinvointia enemmän kuin Hyvyyttä itseään tai ruumiin terveyttä enemmän kuin koko sielun (minuuden) eheyttä, voimme kyllä saada haluamamme, mutta onko siitä meille ”hyötyä” pidemmän päälle? Tähän yhteyteen liittäisin Jeesuksen sanan Luuk 9:23-25: ”Jeesus sanoi kaikille: "Jos joku tahtoo kulkea minun jäljessäni, hän kieltäköön itsensä, ottakoon joka päivä ristinsä ja seuratkoon minua. Sillä se, joka tahtoo pelastaa elämänsä, kadottaa sen, mutta joka sen minun tähteni kadottaa, on sen pelastava. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa omakseen koko maailman mutta saattaa itsensä tuhoon ja turmioon?” Kuka pystyy kieltämään itsensä, luopumaan omastaan, luopumaan oikeuksistaan? Ei kukaan - ellei Jumala saa häntä eheyttää (tulla itse sydämeen asumaan terveydeksi). Ristin ottaminen edellisessä raamatunlauseessa ei liity sairauteen eikä sairastamiseen. Piikki tai pistin lihassa sairaus voi kyllä olla. Ristin ottaminen ja itsensä kieltäminen liittyvät yhteen. Miten sairas sitten kieltää itsensä? Ehkä siten, että jättäytyy sairaanakin hyvän Jumalan käsiin, katselee ympärilleen ja kyselee, mitä Jumala haluaa sairauden kautta opettaa. Jollei sairaus muuta opeta, niin ainakin sen, että kun kohtaat samalla tavalla sairastavan, tiedät mitä se on ja ehkä kykenet olemaan avuksi.

Haavat pysyvät avoimina myös silloin, kun Jumala haluaa antaa jotain enemmän kuin pelkän terveyden. Jobin haavat pysyivät pitkään auki mutta lopputulos siitä olikin se, että Job alkoi tuntea Jumalaa paremmin. Jobin jumalasuhde nousi aivan uudelle tasolle. Job itse ilmaisi asian sanomalla (Job 42: 5.): ”Vain korvakuulolta sinut (Jumalan) tunsin. Nyt ovat silmäni nähneet sinut.”

”että vapautat syyttömät kahleista, irrotat ikeen hihnat ja vapautat sorretut, että murskaat kaikki ikeet, murrat leipää nälkäiselle, avaat kotisi kodittomalle, vaatetat alastoman, kun hänet näet, etkä karttele apua tarvitsevaa veljeäsi” Tämä on myös tärkeää.

a) Liian usein sanomme Jumalalle; ”Anna minulle tuo, tapahtukoon minulle tämä, tee minut terveeksi. Silloin minä kiitän sinua.” Olemmeko me muka tasavertaisia Jumalan kanssa? Siitähän tässä viime kädessä on kysymys. Minäkö tiedän parhaiten, paremmin kuin Jumala, mikä minulle itselleni on hyväksi? Tämä johtaa juuri siihen, mistä Jeesus varoittaa Luuk 6:45; ”Mitä sydän on täynnä, sitä suu puhuu.” Jos sydän on täynnä itseä, ei sinne Jeesus oikein tahdo mahtua. Apostoli Paavali kehottaa meitä; Kiittäkää joka tilassa. Ja uudemman Raamatunkäännöksen mukaan; Kiittäkää kaikesta (1 Tess. 5:18). Huom. Jo ennen kuin olette tulleet terveiksi.

b) Liian usein kuitenkin teemme (ainakin luulemme niin) mitä em. raamatunkohta vaatii ja sanomme sitten Jumalalle; Täytä nyt sitten oma osuutesi. Mutta emme kuitenkaan suostu ottamaan vastaan ”sitä Jumalan osuutta”. Haluamme /vaadimme, että Jumala maksaa meille palkan siten ja sillä tavalla, kuin mitä me itse haluamme, esim. terveytenä tai rikkautena. Jumala haluaa meidän avaavan silmämme ja näkevän, että pyydämme Häneltä itseämme vahingoittavia asioita. Jeesuksen ristinkuolema ei tällöin ole enää meille riittävä, vaan haluamme että meidät palkitaan jonkin meissä olevan ominaisuuden tai jonkun tekomme vuoksi. Tekeminen ei lähde rakkaudesta Jumalaan, vaan omasta halusta osoittautua pelastuksen arvoiseksi (Jumalan veroiseksi).

Eikö se sitten riitä, että vain annamme vain vallan uudelle luomukselle? Sanoohan 2 Kor 5:17. ”Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle!” Paavali joutui toteamaan, ettei se onnistu (Room 7:14-25). Vanha ihmisemme meissä, vahaksi Aatuksikin sanottu, ei halua terveyttä Jumalan ilmoittamilla ehdoilla. Aatu ei halua luopua vallastaan. Vanha minä meissä on rikki pahimmalla mahdollisella tavalla. Se on sodassa Jumalaa vastaan (Room. 8:7 ja Gal. 5:17).

Rikkinäinen hallitsee – ei anna tilaa muille, ei uskalla antaa, ja näin

rikkinäinen aina vahingoittaa muita ja myös itseään.

Rikkinäinen ei osaa rakastaa, koska ei uskalla asettaa itseään alttiiksi. Ja osittain siksi

rikkinäisellä on väärä kuva Jumalasta ja etenkin väärä kuva Jumalan rakkaudesta. Ja siksi

rikkinäinen karttaa Jumalaa, jopa pelastuttuaankin. Ja lopuksi

rikkinäinen haluaa pysyä rikkinäisenä, kun pelkää muutosta (tuttu on turvallisempaa, vaikka ahdistaakin), eikä luota Jumalan rakkauteen. Ja ehkäpä tämän vuoksi

rikkinäisellä on myös väärä kuva terveydestä ja hän käsittää sen pelkästään ruumiin terveydeksi.

Jumalan antamaa terveyttä kuvaa sana ”shalom”, rauha. Sen akkadinkielinen sanajuuri kuvaa ruukun sirpaleita, jotka joku kasaa ehjäksi ja käyttökelpoiseksi ruukuksi.

Ihminen on kokonaisuus, ruumis, sielu ja henki. Jos Jumalan Henki puuttuu (tai ei saa meitä valaista), korvaamme Hengelle kuuluvan paikan jollain muulla. Huomio; missä on sinun turvasi, sieltä löytyy myös sinun Jumalasi, pitää paikkansa. Liian usein turvaamme omaisuuteen, terveyteen, valtaan tai omaan viisauteemme. Erik Ewalds määritteli terveyden jotenkin näin;

Terve ihminen on hän, joka säilyttää empaattisen, rakastavan mielenlaadun eikä katkeroidu, kärsimyksistä, sairauksista ja vaikeuksista huolimatta.

Erik perusteli tätä kertomalla kahdesta henkilöstä.

Toinen, vanhus, makasi liikuntakyvyttömänä vuoteessa. Kaikille hänellä oli kuitenkin hyvää ja lohduttavaa sanottavaa. Niinpä hänen vuoteensa äärellä viihdyttiin, hänelle tultiin kertomaan murheet. Vanhus osasi kuunnella.

Toinen, nuori huippu-urheilija, oli elämänsä kunnossa. Keskusteluissa hän puhui aina itsestään ja omista saavutuksistaan, keskeytti toisen ja palasi omiin saavutuksiinsa.

Kumman vierellä sinä olisit viihtynyt, kumman kanssa halunnut keskustella. Itse asiassa – kumpi näistä kahdesta oli terveempi?

Mitä Jumalan sitten pitäisi tehdä, että suostuisimme näkemään oman rikkinäisyytemme. Myös sen, että pelkän ruumiillisen terveyden tavoitteleminen on sokeutta, hengellistä sokeutta. Ei tämä sitä tarkoita, ettemme saisi pyytää Jumalalta terveyttä. Totta kai me saamme.

Ensiksi meidän silmämme pitää saada auki tavalla tai toisella. Miksi Jumala ei saisi tässä käyttää parhaita työkalujaan, joita ovat sairaus, kärsimys ja vastoinkäymiset.

Kun meidän oma voimamme, viisautemme tai esim. rikkauden turva on murtunut, ehkä etsimme turvaa muualta. Voimme kyllä paeta Jumalaa katkeruuteen – kyllä sekin meiltä onnistuu. Erik Ewaldsia lainatakseni, hän sanoi jotensakin näin, että ”viisas on se, joka alkaa kysellä, mitä sanottavaa sairaudella on hänelle.” Sanoma voi olla: ”Etsi turvasi jostain pysyvästä.” Tai ”jos vaimosi nalkuttaa, hän tekee sen ehkä siksi, että kuuntelisit häntä.” Kun toinen tulee todella kuulluksi, myös tarve nalkutukseen yleensä häviää. Huom. Vaimon nalkutus ei yleensä olekaan se varsinainen ongelma, vaan se, ettei mies häntä kuuntele.

Näitä aikoja voisi myös kutsua etsikkoajoiksi. Ajoiksi, jolloin Jumala on meitä lähempänä kuin koskaan. Sairaus ei olekaan Jumalan rangaistus, vaan osoitus Jumalan kutsuvasta ja muuttavasta rakkaudesta. Nämä ovat myös niitä aikoja, jolloin Jeesus seisoo sydämen ovella ja kolkuttaa. Minä itse kuitenkin päätän, mitä teen Hänen suhteensa. Jos päästän Hänet sydämeeni, Hän tuo mukanaan myös uskon. Tämä jos mikä on evankeliumia – minun ei tarvitse edes pakottaa itseäni uskomaan – saan ainoastaan jättää kaiken, myös parantumattoman sairauteni Hänen käsiinsä.

Ja kun olemme saaneet kokea Jumalan rakkautta ja saaneet kokea Jumalan lohdutusta, niin toteutuu sama, mitä Erik kertoi liikuntakyvyttömästä vanhuksesta; (1Joh 4:19) ”Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä”. Ja (2 Kor 1:4) ”että me Häneltä saamamme lohdutuksen voimalla jaksamme lohduttaa muita ahdingossa olevia”.

Meistä on tullut ehjiä. Ei välttämättä terveitä, mutta käyttökelpoisia siten, että nyt Jumala voi meitä käyttää (jaloina astioina jaloon käyttöön). Nyt me tyydymme palvelemaan omalla paikallamme, emme kadehdi toista tai hänen palveluvirkaansa. Emme myöskään hautaa Jumalalta saamaamme ”leiviskää” maahan, vaan viemme sen seurakuntaan ja otamme vastaan ne tehtävät, joita annetaan (mutta omat voimavaramme huomioiden). Ehjä ihminen osaa myös sanoa ei. Ehjä ihminen osaa jakaa aikansa työn, perheen ja seurakunnan välillä. Ehjä ihminen ei pakene perhettään tai puolisoaan edes seurakuntatehtäviin.

Muutama kohta Vanhasta Testamentista (lue ensin ao. kohta Raamatusta):

4 Ms 12:1-15. Mooses ei lähtenyt puolustautumaan Mirjamia, toista ”Jumalan profeettaa” vastaan, vaan jätti asiansa Jumalalle. Mirjamiakaan ei hylätty, vaan pilvi- ja tulipatsas seisoi paikoillaan sen odotusajan, mitä sairaus kesti. Sairaus oli tässä tapauksessa opetukseksi ja ojennukseksi sen lisäksi että se vahvisti Jumalan sanan.

Tässä tapauksessa Jumalan tahto ei ollut parantaa Mirjamin spitaalia heti, koska sairauden ”sanoma”, nöyrry ja tyydy osaasi, olisi jäänyt vajaaksi.

4 Ms. 21: 4-9. Tässä luvataan, että ”jää eloon”. (Ei sitä, että paranee heti.) Kohta on esikuva siitä, mitä Jeesus tekee meille.

2 Kun 5:1-15. Jumala ei pyytänyt, parantaessaan Naemania, häntä toimimaan niin kuin Naemanin ennakko-odotukset olivat. Tottelemmeko me Jumalan sanaa sellaisena kun se on meille annettu raamatussa?

Jes. 53:2-12. Tässä kohdassa sairaudella ja parantumisella tarkoitetaan kaikkea sitä, mitä synti on tuonut ihmisen kannettavaksi. Ruumiillinen sairaus on vain pieni osa sitä. Tätä raamatun kohtaa ei saa typistää pelkästään ruumiillisesta sairaudesta parantumiseen.

Jes. 61:1-3. Tässä Raamatun kohdassa parantaminen saa hyvin laajan käsitteen. Ruumiin parantamista ei mainita ollenkaan tässä kohdassa.

Ps. 103:1-5. Mitä hyvää Herra on minun sielulleni tehnyt? (Vertaa kohta; ”Mitä se ihmistä hyödyttää, vaikka hän voittaisi omakseen koko maailman mutta saisi sielulleen vahingon?) Jos luen tämän kohdan tarkoitushakuisesti väärin, niin vaadin Jumalalta maailmaan kuuluvaa terveyttä. Tällöin minun tulisi vaatia myös ruumiillista kuolemattomuutta, sillä ne liittyvät yhteen tämän sanan kohdan mukaan. Tärkeintä on löytää Jumalan armo ja rakkaus ja näin eheytyä sisäisesti. Ruumiin parantuminenkin seuraa usein näitä jälkeenpäin.

Hoos 6:4-7:2. Parantaminen voi vaatia syvällekin käyvää leikkaamista. Parantuminen syvällisellä tasolla edellyttää aina Jumalan eteen nöyrtymistä.

Hoos 14:2-10. Tämä on kirjoitettu Israelille, mutta soveltuu myös yksittäiselle kristitylle. Jumala parantaa meidät uskottomuudestamme (pikku hiljaa). Niin kuin orpo paranee saadessaan osakseen rakkautta, niin Herra parantaa meitä ajan kanssa. Paranemisen edellytyksenä on palaaminen Herran luo sydämen tasolla.

Mutta raamatun mukaan Jeesus paransi kaikki – vai paransiko?

Jeesuksen tehtävä Messiaana, Kristuksena, oli parantaa. Ja niinpä raamattu kertoo, että Hän paransi kaikki. Matt 12:15. Apt 3:1-2 kerrotaan kuitenkin, että: ”Pietari ja Johannes menivät temppeliin. Oli rukoushetken aika, yhdeksäs tunti. Silloin sinne kannettiin miestä, joka oli ollut rampa syntymästään saakka. Hänet pantiin joka päivä temppelin niin sanotulle Kauniilleportille, jotta hän voisi kerjätä temppeliin meneviltä.” Matt 26:55 kohdassa Jeesus sanoo näin: ”Minä olen joka päivä istunut temppelissä opettamassa.” - Miksi Jeesus ei parantanut tätä miestä? Silloin ei vielä ollut Jumalan aika, Jumalan oikea aika. Se tulisi vasta myöhemmin. Vasta Pietarin ja Johanneksen kautta.

Ihminen haluaisi parantua tai parantaa toisen heti. Saada kaiken muunkin tarvitsemansa ja huomennakin tarvitsemansa jo nyt. Me emme jaksaisi odottaa sitä Jumalan aikaa. Tässä on tilaus saatanalle, joka tarjoaa ”nyt heti” ratkaisua.

Jeesuksen parantamistyölle on myös ominaista, ettei siihen löydy vakiokaavaa. Jeesuksen toiminnassa oli evankeliumin julistaminen ja parantumiset sidottu toistensa yhteyteen (Jeesuksen persoonaan). Mat. 4:23-24.

Miksi Jeesus ei paranna

Saate alustukselle (11.6.2011)

Alustus on taas rajoittunut ja vajavainen. Pari päivää ennen alustuksen pitämistä luin seuraavan raamatunkohdan;

Matt. 11: 25-30. 25. Tuohon aikaan Jeesus kerran puhkesi puhumaan ja sanoi: … 28. "Tulkaa minun luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat. Minä annan teille levon. 29. Ottakaa minun ikeeni harteillenne ja katsokaa minua: minä olen sydämeltäni lempeä ja nöyrä. Näin teidän sielunne löytää levon. 30. Minun ikeeni on hyvä kantaa ja minun kuormani on kevyt."

Mieleni teki tehdä koko alustus uudelleen tämän raamatunlauseen pohjalta. En kuitenkaan tehnyt mutta seuraavassa niitä ajatuksia, joita raamatunkohta herätti.

Jakeen 28 voisi suomentaa myös seuraavasti, että ”tulkaa minun (Jeesuksen) luokseni kaikki rikkirevityt …, minä annan teille levon ”. Jokainen meistä on rikki jollain tavalla. Me määrittelemme toisen sairaaksi sillä perusteella, koska hän on rikki sellaisella, minulle oudolla tai erilaisella tavalla, jota en hyväksy tai jota en kestä. Omaa rikkinäisyyttäni en helpolla suostu näkemään (vertaa Jeesuksen kertomus rikasta toisen silmässä ja hirrestä omassa silmässä). Jeesuksen antama lepo on ”shalom”-lepoa ja rauhaa (katso varsinaisen alustuksen ao. kohta).

Ottakaa minun ikeeni … Voi jos me ymmärtäisimme mitä Jeesus tässä meille tarjoaa. Jeesuksen tarjoama ies on tarkoitettu kahdelle. Hän itse on jo sen ikeen alla aisaparina ja tarjoaa sinulle paikkaa vierellään oman ikeensä alle Sitä tyhjää paikkaa ei voi kukaan muu täyttää, se on tarkoitettu pelkästään sinulle. Raamatusta käy hyvin ilmi se, miten Jumala etsii yksittäistä ihmistä. Hän on suunnattoman surullinen, jos paikka jää tyhjäksi. Hän kysyy, suostutko luopumaan omasta ikeestäsi ja tulemaan siihen Hänen vierelleen. Tämä tie, Jeesuksen vierellä saman ikeen alla, on itse asiassa ainoa tapa löytää lepo. Sielu löytää sellaisen levon, jossa rikkinäisyyskään ei enää haittaa. Olet tullut hyväksytyksi rikkinäisenä.

Ies on Jeesuksen ies. Hänhän sanoo että ”minun ikeeni on hyvä kantaa ja minun kuormani on kevyt. Minun ja sinun on hyvä olla siinä vierellä luottaen siihen että minunkin kuormani on nyt osa Jeesuksen kuormaa. Hän on ottanut minut ja minun kuormani omakseen.

Terve ihminen (tervehtymisen tiellä oleva ihminen) on hän, joka on tuonut rikkinäisyytensä (sairautensa, huolensa, yms.) Jeesuksen kuormaksi. Kuorma säilyy myös henkilöllä itsellään, onhan hänkin saman ikeen alla. Mutta nyt voi luottaa siihen, että meni syteen tai saveen, niin sinne mentiin Jeesuksen kanssa. (Vertaa VT:n kertomusta kolmesta miehestä tulisessa pätsissä.) Täysin terveitä meistä ei tule kuitenkaan kuin vasta kerran perillä.

Siunauksin; Sakari

Miksi Jeesus ei paranna? (5.6.2011)

Mitä on terveys?

Erik Ewalds määritteli terveyden jotenkin näin; Terve ihminen on hän, joka säilyttää empaattisen ja myönteisen elämänasenteen ja rakastavan mielenlaadun eikä katkeroidu vaikka kärsii, sairastaa tai kokee vaikeuksia.

Erik perusteli tätä kertomalla kahdesta henkilöstä.

Toinen, vanhus, makasi liikuntakyvyttömänä vuoteessa. Kaikille hänellä oli kuitenkin hyvää ja lohduttavaa sanottavaa. Niinpä hänen vuoteensa äärellä viihdyttiin, hänelle tultiin kertomaan murheet. Vanhus osasi kuunnella.

Toinen, nuori huippu-urheilija, oli elämänsä kunnossa. Keskusteluissa hän puhui aina itsestään ja omista saavutuksistaan, keskeytti toisen ja palasi omiin saavutuksiinsa.

Kumman vierellä sinä olisit viihtynyt, kumman kanssa halunnut keskustella. Itse asiassa – kumpi näistä kahdesta oli terveempi?

Jeesus kysyi usein, ”haluatko tulla terveeksi”? Miksi hän ei parantanut kysymättä?

Tosiasia on, että kaikki eivät halua tulla terveiksi.

Miten Jumala voisi parantaa ”menevän” miehen, jolle omaisuuden, nautintojen tai vallan tavoittelu ohittaa oman perheen hyvinvoinnin?

Vanha ihmisemme meissä, vahaksi Aatuksi sanottu, ei halua terveyttä Jumalan ilmoittamilla ehdoilla. Se on rikki pahimmalla mahdollisella tavalla. Se on sodassa Jumalaa vastaan (Room. 8:7 ja Gal. 5:17).

Rikkinäinen ei anna tilaa muille, ei uskalla antaa (hän kokee olevansa turvassa vain jos pitää kaikkia omaan elämäänsä vaikuttavia lankoja omissa käsissään), ja siksi

rikkinäinen aina vahingoittaa muita ja myös itseään.

Rikkinäinen ei osaa rakastaa, koska ei uskalla asettaa itseään alttiiksi. Hän on sulkeutunut rikkinäisyyteensä. Ja siksi

rikkinäisellä on vääristynyt kuva itsestään ihmisenä, väärä kuva Jumalasta ja väärä kuva Jumalan rakkauden perustasta. Ja siksi

rikkinäinen ei luota Jumalan armoon, ei luota edes pelastuneenakaan. Ja lopuksi

rikkinäinen haluaa pysyä rikkinäisenä, kun pelkää muutosta (tuttu on turvallisempaa, vaikka ahdistaakin). Ja tämän vuoksi

rikkinäisellä on myös väärä kuva terveydestä ja hän haluaa käsittää sen pelkästään ruumiin terveydeksi, voidakseen antaa itselleen luvan olla muuttumatta.

Jumalan antamaa terveyttä kuvaa sana ”shalom”, rauha. Sen akkadinkielinen sanajuuri kuvaa ruukun sirpaleita, jotka joku kasaa ehjäksi ja käyttökelpoiseksi ruukuksi.

Rikkinäinenkään ei voi itse korjata itseään. Hän voi ainoastaan jättäytyä Jumalan, tuon suuren korjaajan käsiin.

Mitä Jumalan sitten pitäisi tehdä, että suostuisimme näkemään oman eheytymisen tarpeemme? Myös sen, että pelkän ruumiillisen terveyden tavoitteleminen on sokeutta, hengellistä sokeutta. Ei tämä sitä tarkoita, ettemme saisi pyytää Jumalalta terveyttä. Totta kai me saamme. Mitä Jumalan pitäisi tehdä meille että alkaisimme kuunnella Häntä?

Ensiksi meidän silmämme pitää saada auki tavalla tai toisella. Miksi Jumala ei saisi tässä käyttää parhaita työkalujaan, joita ovat sairaus, kärsimys ja vastoinkäymiset.

Kun meidän oma voimamme tai esim. rikkauden turva on murtunut, ehkä etsimme turvaa muualta. Voimme paeta Jumalaa vielä katkeruuteen – kyllä sekin meiltä onnistuu. Erik Ewaldsia lainatakseni, hän sanoi jotensakin näin, että ”viisas on se, joka alkaa kysellä, mitä sanottavaa sairaudella on hänelle.” Sanoma voi olla: ”Etsi turvasi jostain pysyvästä.” Tai ”jos vaimosi nalkuttaa, hän tekee sen ehkä siksi, että kuuntelisit häntä.” Kun toinen tulee todella kuulluksi, myös tarve nalkutukseen yleensä häviää. Huom. Vaimon nalkutus ei yleensä olekaan se varsinainen ongelma, vaan se, ettei mies häntä kuuntele.

Vastoinkäymisten aikoina Jumala on meitä lähempänä kuin koskaan. Sairaus onkin osoitus Jumalan muuttavasta rakkaudesta. Nämä ovat myös niitä aikoja, jolloin Jeesus kysyy ”saako hän parantaa”. Jeesus ei suostu laittamaan pelkästään laastaria silloin, kun pitää käyttää leikkausveistä. Minä itse kuitenkin päätän, mitä teen Hänen suhteensa. Jos otan Hänet vastaan myös suurena lääkärinä ja parantajana, Hän tuo mukanaan myös sen todellisen terveyden. Tämä jos mikä on evankeliumia – minä saan olla sairas, saan olla rikkinäinen – saan jättää kaiken, myös parantumattoman sairauteni Hänen käsiinsä.

Ja kun olemme saaneet kokea Jumalan rakkautta ja saaneet kokea Jumalan lohdutusta, niin toteutuu sama, mitä Erik kertoi liikuntakyvyttömästä vanhuksesta; (1Joh 4:19) ”Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä”. Ja (2 Kor 1:4) ”että me Häneltä saamamme lohdutuksen voimalla jaksamme lohduttaa muita ahdingossa olevia”.

Meistä on tullut eheämpiä. Ei välttämättä terveitä, mutta käyttökelpoisia siten, että nyt Jumala voi meitä käyttää jaloina astioina jaloon käyttöön. Nyt me ehkä tyydymme palvelemaan omalla paikallamme, emme kadehdi toista tai hänen palveluvirkaansa. Emme myöskään hautaa Jumalalta saamaamme leiviskää maahan, vaan viemme sen seurakuntaan ja otamme vastaan ne tehtävät, joita annetaan mutta omat voimavaramme huomioiden. Ehjä ihminen osaa myös sanoa, ei. Ehjä ihminen osaa jakaa aikansa työn, perheen ja seurakunnan välillä. Ehjä ihminen ei pakene perhettään tai puolisoaan edes seurakuntatehtäviin.

Eräs mies meni hammaslääkäriin. Hammas olisi tarvinnut juurihoidon. Lääkäri ei halunnut tuottaa kipua potilaalleen, joten hän sanoi; ”Jos poraan syvälle, se sattuu, joten eiköhän laiteta tähän varovasti vain paikka päälle, se ei satu ollenkaan”?

Jumala Suurena Lääkärinä ei suostu tällaiseen parantamiseen. Silloin Jeesus ei paranna.

Oheinen kaavio kuvaa Jumalan hallintaa koko ihmiselämän alueella. Muistathan, ettei ihmisen olemassaolo lopu ruumiin kuolemaan.

Parantuminen

Mitä on parantuminen? Mistä meidän pitäisi parantua - vaivoistamme vai vääristä asenteista – vai pitäisikö peräti tehdä parannus? Onko ruumiillisesti hyvinvoiva ihminen terve, jos lähimmäisen hätä ei liikuta häntä?

Millaista terveyttä me oikeastaan haemme? Sellaistako, että voisimme mahdollisimman hyvässä ruumiillisessa kunnossa tehdä mitä itse haluamme, muista välittämättä? Aikaisemmin tätä sanottiin synniksi, nyt sitä sanotaan itsensä toteuttamiseksi.

Jumala haluaisi vapauttaa meidät siitä orjuudesta, jota synnin harjoittaminen on kuten; Itsekkyys, itseriittoisuus, välinpitämättömyys, omahyväisyys, voitontavoittelu ja himot. Itsekkyys näkyy selvimmin siinä, että näemme näitä puutteita toisissa ihmisissä mutta emme itsessämme.

Vapautuminen synnin orjuudesta on mahdollista seuraavalla Raamatun sanan ilmoittamalla tavalla;

Pysymällä uskollisesti Jumalan sanassa (Raamattu ja Jeesus Kristus).

Oikeaa vapautta ei ole se, että lyömme ”vapaasti” laimin Jumalan sanan ja seurakuntayhteyden.

Kun pysymme sanassa, Pyhä henki johtaa meitä totuuden (Jeesuksen Kristuksen ja Raamatun sanan) yhä enenevään tuntemiseen.

Sen seurauksena on vapautuminen;

Vapautuminen lähimmäisen palvelemiseen. Ei enää pakosta, ei muiden vaatimuksesta eikä siksi, ettei kehtaa kieltäytyä, eikä siksikään että kristillisyys velvoittaa, vaan koska ei enää halua mennä kärsivän ohi.

Vapautuminen kuoleman ja elämän peloista.

Vapautuminen elämään mielekästä elämää (mahdollisista sairauksista, kärsimyksistä ja vastoinkäymisistä huolimatta).

Moni luulee elävänsä mielekästä elämää eläessään omien halujensa mukaan, vaikka koko ajan tuhoaa vain lähimmäistensä elämää. Moni vaipuu katkeruuteen ja tuhoaa niin omaa elämäänsä.

Kun Pyhä Henki on vapauttanut meidät oikeaan Jumalan lapsen vapauteen, emme enää ensisijaisesti hae parantumista, vaan sitä, että pysyisimme Kristus-tiellä. Näkökulmamme muuttuu pois itsestä ja maailmasta ja kohdistuu lähimmäiseen ja Kristukseen.

Ja kerran näemme Herramme ja Vapahtajamme sellaisena kuin hän on, ajan rajan tuolla puolen. Silloin meillä on ylösnousemusruumis ja se terveys, jota emme täällä voineet koskaan saavuttaa.

Joh. 8:31-36. Niille juutalaisille, jotka nyt uskoivat häneen, Jeesus sanoi: "Jos te pysytte uskollisina minun sanalleni, te olette todella opetuslapsiani. Te opitte tuntemaan totuuden, ja totuus tekee teistä vapaita." He vastasivat hänelle: "Me olemme Abrahamin jälkeläisiä, emme me ole koskaan olleet kenenkään orjia. Kuinka voit sanoa, että meistä tulee vapaita?" Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jokainen, joka tekee syntiä, on synnin orja. Orja ei pysy talossa ikuisesti, mutta poika pysyy. Jos Poika vapauttaa teidät, te olette todella vapaita.

Joh. 10:9. Minä (Jeesus Kristus) olen portti. Se, joka tulee sisään minun kauttani, pelastuu. Hän voi vapaasti tulla ja mennä, ja hän löytää laitumen.

Mal. 3:20. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla. Te astutte ulos, hypitte riemusta kuin vasikat laitumella.

Job. 19:25-27 (ed.käännös). Mutta minä tiedän lunastajani elävän, ja viimeisenä hän on seisova multien päällä. Ja sitten kun tämä nahka on yltäni raastettu ja olen ruumiistani irti, saan minä nähdä Jumalan. Hänet olen minä näkevä apunani; minun silmäni saavat nähdä hänet - eikä vieraana. ...

Maailma, sielunvihollinen ja oma vanha luontomme sitovat ihmisen syntien harjoittamisen orjuuteen. Ihminen on tässä mielessä kuoleman sairas – itse asiassa synteihinsä jo kuollut. Ainoa parannuskeino tähän kuolemantautiin on antaa Jumalan tehdä oma tekonsa, synnyttää meidät uudesti ylhäältä omiksi lapsikseen. Tämä uudestisyntyminen tapahtuu, jos suostumme Jeesuksen Kristuksen sovintoveren puhdistettavaksi. Kristus tulee sydämeemme Pyhässä Hengessään, jos vain suostumme avaamaan sydämemme hänelle. Pyhä Henki alkaa sen jälkeen pikku hiljaa, joskus nopeastikin, uudistamaan meitä sisältä käsin. Tosin Pyhä Henki pyytää meiltä aina muutokseen luvan. Terveys ei siksi ole automaattista, sillä liian moni kristitty kuuntelee, elämän valintatilanteeseen jouduttuaan, edelleenkin vanhan luontonsa neuvoja.

Vanha luontomme menettää valtansa vain, jos annamme Jeesuksen Kristuksen pitää sen kurissa. Roomalaiskirje 6:6 mukaan;

Room. 6:6. Tiedämme, että vanha minämme on yhdessä hänen (Jeesuksen Kristuksen) kanssaan ristiinnaulittu, jotta tämä syntinen ruumis menettäisi valtansa emmekä enää olisi synnin orjia.

Me emme itse kykene pitämään vanhaa luontoamme Jeesuksen kanssa ristillä. Moni kyllä yrittää sitä mutta pystyttää tietämättään omatekoisen ristin, jolla ei ole mitään tekemistä Jeesuksen ristin kanssa. Tällainen omatekoinen risti halventaa Jeesuksen Kristuksen sovitustyön.

Esim. Joissakin maissa on pääsiäisenä ristikulkueita, joissa osanottajat kantavat kahleita ja ruoskivat itseään. Paavali kyllä kieltää hemmottelemasta ruumistaan, etteivät himot heräisi (Room. 13:14) mutta nämä menevät toiseen äärimmäisyyteen. Lievempi muoto edellä olevasta on rangaista itse itseään synneistään.

Room. 13:14. Pukekaa yllenne Herra Jeesus Kristus älkääkä hemmotelko ruumistanne, niin että annatte sen haluille vallan.

(Ed.käännös). vaan pukekaa päällenne Herra Jeesus Kristus, älkääkä niin pitäkö lihastanne huolta, että himot heräävät.

Kol. 2:18-23. Teidän voittajan palkintoanne ei saa riistää teiltä kukaan, joka nöyryyttää itseään kieltäymyksin, vajoaa näkyihinsä ja palvoo enkeleitä. Sellaisen ihmisen tekevät hänen omat tyhjät ajatuksensa ylpeäksi, eikä hänellä ole yhteyttä Kristukseen, päähän, … Nämä omatekoista hurskautta, nöyryyden harjoitusta ja ruumiin kurittamista vaativat käskyt tosin näyttävät viisailta, mutta todellisuudessa ne ovat arvottomia ja tyydyttävät vain ihmisen ylpeyttä.

Vain Jeesus Kristus meissä, Pyhä Henki meissä, kykenee pitämään vanhan luontomme Kristuksen kanssa ristillä, jos vain itse sallimme sen.

Room. 6:6-8. Tiedämme, että vanha minämme on yhdessä hänen (Jeesuksen) kanssaan ristiinnaulittu, jotta tämä syntinen ruumis menettäisi valtansa emmekä enää olisi synnin orjia. Se, joka on kuollut (vanhalle minälleen), on näet päässyt vapaaksi synnin vallasta. Mutta jos kerran olemme kuolleet Kristuksen kanssa, uskomme saavamme myös elää hänen kanssaan.

Room. 7:6. Mutta kun nyt olemme kuolleet pois siitä (vanhasta luonnosta), mikä piti meitä vallassaan, olemme päässeet vapaiksi laista. Nyt palvelemme Jumalaa uudella tavalla, Hengen mukaan, emme enää vanhalla tavalla, lain kirjaimen orjina.

Tit. 2:14. Hän (Jeesus Kristus) antoi itsensä alttiiksi meidän puolestamme lunastaakseen meidät vapaiksi kaikesta vääryydestä ja puhdistaakseen meidät omaksi kansakseen, joka kaikin voimin tekee hyvää.

Tätä parantumisen tietä, Jeesus-tietä, sanotaan myös pyhityksen tieksi. Tärkeää ei ole se, kuinka pitkälle olemme tällä tiellä päässeet, vaan tärkeää on se, että olemme sallineet Jeesuksen Kristuksen nostaa itsemme tälle tielle ja sallimme hänen myös pitää meidät tällä tiellä. Pyhä Henki kyllä hoitaa sen, että kasvamme Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa.

1 Kor. 3:6-7. Minä (Paavali) istutin, Apollos kasteli, mutta Jumala antoi kasvun. Istuttaja ei siis ole mitään, ei myöskään kastelija, vaan kaikki on Jumalan kädessä, hän suo kasvun.

1 Kor. 1:30. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi.

Niillä, jotka ovat ehtineet pidemmälle Kristus-tiellä, on jokin sellainen pistävä piikki lihassa, joka pitää heidät nöyrinä niin että he eivät ylpisty, etteivät he ala luulla itsestään liikoja niin, etteivät he ota itselleen Jumalalle kuuluvaa kunniaa. Tämä piikki (pistin), joka pitää heidät Kristuksen yhteydessä eli terveenä, voi olla jokin sairaus, vamma, anteeksi saatu synti, sellainen helmasynti josta ei tunnu pääsevän irti millään, jne. Ilman pistintä ihminen aivan varmasti sortuu, jos ei johonkin harhaoppiin, niin ainakin ylpeyteen.

2 Kor. 12:7-10. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua (Paavalia) ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Parantumisen vastakohta on esim. sairastuminen menestysteologiaan. Haluaako ihminen silloin parantua? Ei halua – sillä ihminen haluaa olla terve, arvostettu, vaikutusvaltainen, rikas – kaikkea sitä, mitä menestysteologia tarjoaa. Äärikarismaattinen menestysteologia saarnaa väärää parantumista.

Seuraavassa lainaan osittain Sana-lehdessä (19.11.2015) ollutta kirjoitusta;

Monien äärikarismaattisten eksytysten taustalla on menestysteologia, joka on vastakohta kirkon perinteiselle ristinteologialle. Samaan aikaan, kun puhutaan valtavista voimista ja ihmeistä, ollaan silti taloudellisesti ja moraalisesti rappiolla. Kristityn tulee vaeltaa totuudessa ja olla rehellinen. Tämä totuus on monilta hämärtynyt.

Menestysteologiaa on, kun korostetaan taloudellista menestystä, terveyttä ja onnellista elämää. Menestysteologiaa on myös, kun köyhyys, sairaus ja muut vastoinkäymiset tulkitaan pelkästään synnin seuraukseksi.

Menestysteologian mukaan, jos ihminen uskoo ja elää oikein, hänestä sen seurauksena tulee muka rikas, terve ja menestynyt, muka Jumalan siunaama. Menestysteologia vääristää Jumalan totuuksia perusteellisesti. Menestysteologian pohjalta nousee vääriä ja julmia käsityksiä synnistä;

Yhden äidin lapsi kuoli tapaturmaisesti. Seurakuntalaisia tuli kysymään häneltä, mikä oli se synti, jonka takia lapsi menehtyi?

Eräs nainen sairastui syöpään ja hänestä alettiin ajaa riivaajaa ulos, koska uskottiin että kaikki sairaudet ovat saatanasta.

Yksi karismaattinen saarnaaja sanoi, ettei hän aina jaksa puhua siitä Jeesuksesta. Moni puhuu mielellään ihmeistä, jopa Kristuksesta mutta Kristuksen sovintoverestä on ajauduttu kauas.

Maailman teiltä ja harhaopeista tullaan usein takaisin särkyneinä. Synnin särkemät ihmiset tietävät itsekin epäonnistuneensa, ei heitä enää tarvitse siitä muistuttaa. Eivät särkyneet tuomion sanaa tarvitse, he tarvitsevat sitä Jumalan armoa, joka meille on annettu Jeesuksessa Kristuksessa.

Vahvuuteen sairastunut ihminen turvautuu omaan voimaansa, viisauteensa ja omaan menestykseensä. Hänen terveeksi tulemisensa edellytyksenä useimmiten on, että hän menettää juuri sen vahvuutensa, johon hän turvasi.

1 Kor. 1:27-31. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä.

Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

2 Kor. 12:8-10. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä (pistin lihassa). Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Omassa voimassaan heikko tarvitsee Kristusta ja turvautuu häneen. Koska hengellisesti terve ihminen pitää lyhyet tilivälit Jumalansa kanssa, hänelle ei jää vastattavaa viimeisellä tuomiolla.

Parantumisen vastakohta on myös Jumalan (Isä, Poika ja Pyhä Henki) olemassaolon kieltäminen.

Ps. 14:1-2, 53:2-3. Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää. Herra katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa.

Kun Jumalan olemassaolo kielletään, kielletään myös se, että ihminen on Jumalan kuva. Tätä perustellaan darvinistisella näkemyksellä, että ihminen ei olisi muuta kuin kehittynyt eläin. Tällöin menetetään ihmisarvo. Kun ihmisarvo menetetään, johtaa se aina heikkojen, sairaiden ja muiden hyödyttömiksi katsottujen eliminointiin. Mieti seuraavaa Princetonin yliopiston professorin Peter Singerin vuonna 2011 lausumaa kantaa, onko se tervettä vai sairasta?

Vanhemmilla on moraalinen oikeus tappaa lapsensa, koska ”teon moraalisen vääryyden kannalta ei ole merkittävää eroa myöhäisellä kehitysasteella olevan sikiön ja vastasyntyneen lapsen tappamisen välillä”. Singerin mukaan tämä ei kuitenkaan oikeuta ”tappamaan vauvaa sattumanvaraisesti”, koska moraalisesti oikeutettu ”lapsen tappaminen voidaan rinnastaa aborttiin ainoastaan, kun lapsen läheiset eivät halua hänen elävän”. Lapsen syntymä ei ole olennainen raja, vaan ”aborttiin omaksumamme kanta oikeuttaa myös lapsen tappamisen”.

Kopioitu Tapio Puolimatkan kirjoituksesta Perusta-lehteen 6/2015 ”Jälkikristillisen maailman kauhut”, jossa hän lainaa (Singer Peter; Practical Ethics. Third edition. Cambridge University Press 2011)

Ilman Raamatun Jumalaa oleva ihminen sortuu tällaiseen sokeuteen. Aluksi voidaan tappaa sikiö ennen syntymää, koska ”hänhän ei ole vielä ihminen”. Kun tämä kanta on saatu läpi yleisessä mielipiteessä, vedotaankin moraaliin. Siihen, että ei ole eroa syntymättömän ja vastasyntyneen välillä.

Kuinka sokea onkaan ihminen, joka ei halua nähdä (Joh. 9:39-41). Hän kykenee sujuvasti valehtelemaan itselleen.

Tällaiseenko terveyteen ja vapauteen Kristus meidät vapautti? Vai vapauttaako tässä ihminen itse itsensä,

Jumalasta Isänä ja Luojana, (ja siirtyy kehitysopin kautta itse itsensä jumalaksi)

Jeesuksesta Kristuksesta Lunastajana ja Pelastajana (jos syntiä ei ole, ei tarvita sovittajaakaan)

ja Pyhästä Hengestä Pyhittäjänä ja Eläväksi tekijänä, (mindfulness ja vastaavat riittävät itsensä kehittämiseen)

sellaiseen synnin tekemisen vapauteen, jossa sielunvihollinen, maailma ja oma vanha luontomme saavat pitää meidät erossa Kristuksesta ja tuhota meidän minuutemme ja terveytemme?

Jumala varjelkoon meitä tulemasta niin ”terveiksi”, että luopuisimme Suuresta Parantajastamme Jeesuksesta Kristuksesta.

Parantaako Jumala?

Tarvitseeko ihminen enää Jumalaa parantajana, kun meillä on lääkärit, psykiatrit ja lääkkeet? Nehän ovat osoitus ihmiskunnan pahoinvoinnista, joten kyllä tarvitsee.

Monet lääkkeistä ovat hyödyllisiä, toiset jopa pakollisia. Mutta mikä erottaa lääkkeen myrkystä? Myrkyllinen aine muuttuu lääkkeeksi silloin kun sillä on ihmiselle enemmän hyviä vaikutuksia kuin haittoja.

Lisäksi tutkimustulokset näyttävät muuttavan nykytietoa elämän kaikilla alueilla. Monet asiat, jotka aikaisemmin olivat haitallisia, ovatkin nyt elämisen kannalta tärkeitä - ja päinvastoin. Lääkäreihin kuitenkin kannattaa edelleenkin luottaa. Mutta vielä enemmän kannattaa luottaa Jumalaan, suureen parantajaan.

Eräältä psykiatrilta kysyttiin, millainen on täysin terve ihminen? Hän vastasi: "En tiedä, koska en ole vielä tavannut sellaista."

Mitä on parantuminen? Mistä meidän pitäisi parantua - vaivoistamme vai vääristä asenteista – vai pitäisikö peräti tehdä parannus? Onko ruumiillisesti hyvinvoiva ihminen terve, jos lähimmäisen hätä ei liikuta häntä?

Millaista terveyttä me oikeastaan haemme? Sellaistako, että voisimme mahdollisimman hyvässä ruumiillisessa kunnossa tehdä mitä itse haluamme, muista välittämättä? Aikaisemmin tätä sanottiin synniksi, nyt sitä sanotaan itsensä toteuttamiseksi.

Erik Ewalds kertoi kahdesta henkilöstä.

Huippukuntoinen urheilija, puhui pelkästään itsestään. Jos kuuntelija yritti puhua muusta, keskeytti urheilija heti ja palautti keskustelun omiin saavutuksiinsa.

Toinen henkilö oli sairas iäkäs henkilö. Hänellä oli kuitenkin aina lohduttavaa sanottavaa luokseen tulleille. Hän kuunteli ja kyseli. Niinpä hänen luokseen tultiin ja hänen luonaan viihdyttiin.

Kumman luona sinä olisit viettänyt aikaasi? Kumpi näistä kahdesta henkilöstä itse asiassa oli terve?

Ihminen voi parantua joko ajan kanssa itsekseen, lääkkeen vaikutuksesta, terapiassa tai ihmeen kautta. Kaikista näistä paranemistavoista löytyy esimerkkejä.

Mutta miksi kaikki eivät parane, vaikka haluaisivat? – Miksi Jumala ei esim. ottanut apostoli Paavalilta pois sitä pistintä joka häntä vaivasi, vaikka Paavali sitä monta kertaa rukoili? Tai miksi Paavali joutui jättämään Trofimoksen sairastamaan vaikka olisi halunnut hänet matkalle mukaansa?

2 Kor. 12:7-9. … olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. ...

2. Tim. 4:20. Erastos jäi Korinttiin. Trofimoksen, joka oli sairaana, jätin Miletokseen.

Ja miksi kaikki eivät halua parantua vaikka voisivat? Yksi valaiseva kommentti oli; "Enhän minä voi tulla terveeksi, sillä silloinhan minä menetän nämä etuudet."

Jumala näyttää pitävän jonkin sellaisen asian voimassa joka tekee ihmisestä heikon. Silloin ihmisen on turvauduttava Jumalaan omien voimien ja oman osaamisensa sijasta. Ruumiillista kuolemaakaan emme lopulta voi välttää. Paitsi mikäli satumme olemme elossa silloin, kun Jeesus Kristus tulee noutamaan omiaan. Jos valtaosa sairauksista lähtee mielestä / psyykestä, mitä silloin hyödyttää parantaa ruumis mutta jättää mieli rikkinäiseksi. Sellainen parantaminen on puoskarointia. Jumala ei syyllisty sellaiseen. Siksi Hän ei useinkaan anna pelkkää ruumiillista terveyttä vaan odottaa että ihminen tulisi Hänen luokseen kokonaisvaltaisesti parannettavaksi. Paranemista ei voi Raamatussa erottaa pelastussanomasta. Ne kuuluvat yhteen. Matt. 16:26. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa	Me elämme tällaisessa maailmassa.

omakseen koko maailman mutta menettää sielunsa? Millä ihminen voi ostaa sielunsa takaisin?

Matt. 10:28. Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta eivät kykene tappamaan sielua. Pelätkää sen sijaan häntä, joka voi sekä sielun että ruumiin hukuttaa helvettiin.

Jumala on jo ratkaissut ihmisen terveysongelman antamalla ihmiselle Pojassaan Jeesuksessa Kristuksessa iankaikkisen elämän. Tämä terveys ei kelpaa niille, jotka hakevat itselleen terveyttä rahan-, vallan, ja muista himoista.

Maailma, sielunvihollinen ja oma vanha luontomme sitovat ihmisen syntien harjoittamisen orjuuteen. Ihminen on tässä mielessä kuoleman sairas – itse asiassa synteihinsä jo kuollut. Ainoa parannuskeino tähän kuolemantautiin on antaa Jumalan tehdä oma tekonsa, synnyttää meidät uudesti ylhäältä omiksi lapsikseen. Tämä uudestisyntyminen tapahtuu, jos suostumme Jeesuksen Kristuksen sovintoveren puhdistettavaksi. Kristus tulee sydämeemme Pyhässä Hengessään, jos vain suostumme avaamaan sydämemme hänelle. Pyhä Henki alkaa sen jälkeen pikku hiljaa, joskus nopeastikin, uudistamaan meitä (minuuttamme) sisältä käsin. Saamme uuden luonnon. Tosin Pyhä Henki pyytää meiltä aina muutokseen luvan. Terveys ei siksi ole automaattista, sillä liian moni kristitty kuuntelee, elämän valintatilanteeseen jouduttuaan, edelleenkin oman vanhan luontonsa neuvoja.

Seppo Jokinen sanoo kirjassaan ”Terve kiintymys” (sivu 154) näin:

”Emme saa inhimillistää Jumalaa emmekä hänen voimaansa. Emme saa tehdä Jumalasta pikkupsykologia tai terapeuttia, joka pystyy hyvin, hyvin rajallisesti auttamaan meitä. Silloin puhumme eri Jumalasta kuin Raamattu. Raamattu puhuu Jumalasta, jolla on kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Muistan kun tajusin toistakymmentä vuotta sitten; Hyvänen aika, tämähän on totta. Jumala ei ole pikku juoksupoika, jonka työnnän rintataskuuni, kun en enää tarvitse häntä. Hän ei ole käskyläiseni, jonka komennan luokseni tarvitessani rahaa, auton tai kesämökin ja jolle sanon; Hommaapas minulle kesämökki järvenrannalta. Kun olet hoitanut asian, tule tänne ilmoittautumaan. Aiemmin tosiaan mielsin Jumalan juoksupojakseni. Kun tajusin, että tilanne on juuri päinvastainen – että jos joku on juoksupoika, se olen minä.”

Ihminen voi sairastua esim. menestysteologiaan (vahvuuteen sairastuminen). Haluaako ihminen silloin parantua? Ei yleensä halua, sillä ihminen haluaa olla terve, arvostettu, vaikutusvaltainen, rikas, – kaikkea sitä, mitä menestysteologia tarjoaa. Äärikarismaattinen menestysteologia saarnaa väärää parantumista.

Seuraavassa lainaan Sana-lehdessä (19.11.2015) ollutta kirjoitusta osittain;

Monien äärikarismaattisten eksytysten taustalla on menestysteologia, joka on vastakohta kirkon perinteiselle ristinteologialle. Samaan aikaan, kun puhutaan valtavista voimista ja ihmeistä, ollaan silti taloudellisesti ja moraalisesti rappiolla. Kristityn tulee vaeltaa totuudessa ja olla rehellinen. Tämä totuus on monilta hämärtynyt.

Menestysteologiaa on, kun korostetaan taloudellista menestystä, terveyttä ja onnellista elämää. Menestysteologiaa on myös, kun köyhyys, sairaus ja muut vastoinkäymiset tulkitaan pelkästään synnin seuraukseksi.

Menestysteologian mukaan, jos ihminen uskoo ja elää oikein, hänestä sen seurauksena tulee muka rikas, terve ja menestynyt, muka Jumalan siunaama. Menestysteologia vääristää Jumalan totuuksia perusteellisesti. Menestysteologian pohjalta on noussut vääriä ja julmia käsityksiä synnistä;

Lapsi kuoli tapaturmaisesti. Seurakuntalaisia tuli kysymään äidiltä, mikä oli se synti, jonka takia lapsi menehtyi?

Eräs nainen sairastui syöpään ja hänestä alettiin ajaa riivaajaa ulos, koska uskottiin että kaikki sairaudet ovat paholaisesta.

Yksi karismaattinen saarnaaja sanoi, ettei hän aina jaksa puhua siitä Jeesuksesta. Moni puhuu mielellään ihmeistä, jopa Kristuksesta mutta Kristuksen sovintoverestä on ajauduttu kauas.

Maailman teiltä ja harhaopeista tullaan usein takaisin särkyneinä. Synnin särkemät ihmiset tietävät itsekin epäonnistuneensa, ei heitä enää tarvitse siitä muistuttaa. Eivät särkyneet tuomion sanaa tarvitse, he tarvitsevat sitä eheyttävää Jumalan armoa, joka meille on annettu Jeesuksessa Kristuksessa.

Vahvuuteen sairastunut ihminen turvautuu omaan voimaansa, viisauteensa ja omaan menestykseensä. Hänen terveeksi tulemisensa edellytyksenä on, että hän menettää sen vahvuutensa, johon hän turvasi. Vasta omassa voimassaan heikko tarvitsee Kristusta ja turvautuu häneen.

1 Kor. 1:27-31. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä.

Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

2 Kor. 12:8-10. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä (pistin lihassa). Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Jumalan sana sanoo myös yksiselitteisesti, että me Jumalan lapset olemme maailmassa ahtaalla – maailmassa meillä on ahdistus (Joh. 16:33). Mutta Jeesuksessa meillä on rauha - sairainakin. Näin Jeesus puhuu opetuslapsilleen ja heidän kauttaan meille.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Sairaudet kuuluvat ihmisenä elämiseen. Ne ovat tulleet meidän osaksemme sen jälkeen kun ihminen käänsi selkänsä Jumalalle. Ja ne vain lisääntyvät koko ajan sukupolvi sukupolven jälkeen ihmisen perimän rappeutumisen seurauksena. Kaiken elollisen kehitys kulkee rappeutumista ja sukupuuttoa kohden. Kehitysopin kannattajien markkinoimaa kehittymistä ei ole havaittu missään tutkimuksissa. Myös ympäristö saastuu ihmisen ahneuden vaikutuksesta mm. hormonien kaltaisilla aineilla, joilla on suora vaikutus terveyteen. Kun ihminen sairastuu, onko se Jumalan vika? Hyvä kysymys silloin olisi, olemmeko me ihmiset itse tehneet sellaista, jonka vuoksi sairastumme? Toinen yhtä hyvä kysymys on, mikä on tämän sairauden sanoma minulle? Jos kahvi aiheuttaa närästystä, eikö sen sanoma silloin ole, että lopeta kahvinjuonti.

Ne, jotka kieltävät Jumalan (Isä, Poika ja Pyhä Henki) olemassaolon, eivät halua tulla terveiksi.

Ps. 14:1-2, 53:2-3. Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää. Herra katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa.

Kun Jumalan olemassaolo kielletään, kielletään myös se, että ihminen on Jumalan kuva. Tätä perustellaan darvinistisella näkemyksellä, että ihminen ei olisi muuta kuin kehittynyt eläin. Tällöin menetetään ihmisarvo. Kun ihmisarvo menetetään, johtaa se aina heikkojen, sairaiden ja muiden hyödyttömiksi katsottujen eliminointiin. Mieti seuraavaa Princetonin yliopiston professorin Peter Singerin vuonna 2011 lausumaa kantaa, onko se tervettä vai sairasta?

Vanhemmilla on moraalinen oikeus tappaa lapsensa, koska ”teon moraalisen vääryyden kannalta ei ole merkittävää eroa myöhäisellä kehitysasteella olevan sikiön ja vastasyntyneen lapsen tappamisen välillä”. Singerin mukaan tämä ei kuitenkaan oikeuta ”tappamaan vauvaa sattumanvaraisesti”, koska moraalisesti oikeutettu ”lapsen tappaminen voidaan rinnastaa aborttiin ainoastaan, kun lapsen läheiset eivät halua hänen elävän”. Lapsen syntymä ei ole olennainen raja, vaan ”aborttiin omaksumamme kanta oikeuttaa myös lapsen tappamisen”.

Kopioitu Tapio Puolimatkan kirjoituksesta Perusta-lehteen 6/2015 ”Jälkikristillisen maailman kauhut”, jossa hän lainaa (Singer Peter; Practical Ethics. Third edition. Cambridge University Press 2011)

Ilman Raamatun Jumalaa oleva ihminen sortuu tällaiseen sokeuteen. Aluksi voidaan tappaa sikiö ennen syntymää, koska ”hänhän ei ole vielä ihminen”. Kun tämä kanta on saatu läpi yleisessä mielipiteessä, vedotaankin moraaliin. Siihen, että ei ole eroa syntymättömän ja vastasyntyneen välillä.

Kuinka sokea onkaan ihminen, joka ei halua nähdä (Joh. 9:39-41).

Tällaiseenko, yllä olevan kaltaiseen terveyteen ja vapauteen Kristus meidät vapautti? Vai vapauttaako tässä ihminen itse itsensä;

Jumalasta Isänä ja Luojana, ja siirtyy kehitysopin kautta itse itsensä luojaksi ja jumalaksi,

Jeesuksesta Kristuksesta Lunastajana ja Pelastajana, sillä jos syntiä ei ole, ei tarvita sovittajaakaan,

ja Pyhästä Hengestä Pyhittäjänä ja Eläväksi tekijänä, koska heille riittää mindfulness ja vastaavat opit itsensä kehittämisessä,

sellaiseen synnin tekemisen vapauteen, jossa sielunvihollinen, maailma ja oma vanha luontomme saavat pitää meidät erossa Kristuksesta ja tuhota meidän inhimillisyytemme, minuutemme ja terveytemme?

Jumala varjelkoon meitä tulemasta niin ”terveiksi”, että luopuisimme Suuresta Parantajastamme Jeesuksesta Kristuksesta.

Mitä Raamattu sanoo parantumisesta?

Jumala lupasi Israelin kansalle seuraavaa;

2. Moos. 23:20, 25. "Minä lähetän enkelin (Jumalan lähettiläs) kulkemaan sinun edelläsi, suojelemaan sinua matkalla ja viemään sinut siihen paikkaan, jonka olen sinulle varannut. … Palvelkaa Herraa, Jumalaanne, niin hän siunaa teidän ruokanne ja juomanne. Minä, Herra, otan taudit pois teidän keskuudestanne: …

Se, mitä Jumala lupasi ilman ehtoja, oli viedä Israelin kansa luvattuun maahan. Sen sijaan taloudellinen toimeentulo ja terveys oli sidottu Jumalan sanan noudattamiseen.

Jumalan lupaukset terveydestä onkin nähtävä laajemmassa yhteydessä. Meidän päämääränämme on Jumalan taivas ja Jumala on lupautunut tekemään kaikkensa, jotta me pääsisimme sinne. Taivaaseen vie kuitenkin vain yksi tie ja Hän on Jeesus Kristus. Jos hylkäämme Jeesuksen Kristuksen, hylkäämme samalla, taivaspaikkamme lisäksi, myös tien parantumiseen.

Jos en parane juuri sillä hetkellä tai sillä tavalla kuin haluaisin parantua, syy ei ole se, ettei Jumala kykenisi tai tahtoisi. Rakkaus (Jumala on myös rakkaus) haluaa vain kaikkein parasta rakastetulleen. Ongelma ei ole siinä, ettei Jumala rakastaisi, vaan siinä, että minä en usko enkä luota Jumalan rakkauteen. Unohdan helposti, että Jumala on rakastava Isä, kasvattaja, kaikkivaltias, ikuiseen elämään viejä. Unohdan, ettei tämän minun lihallisen ruumiini ole tarkoituskaan periä Jumalan valtakuntaa. Unohdan myös sen, että rikkauden, vallan tai terveyden ihannointi on epäjumalan palvelemista.

Juud. 1: 1. Juudas, Jeesuksen Kristuksen palvelija, Jaakobin veli, tervehtii kutsuttuja, joita Isä Jumala rakastaa ja varjelee Jeesusta Kristusta varten.

Jaak. 1: 2-3. Veljeni, pitäkää pelkkänä ilona niitä monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte. Tehän tiedätte, että kun uskonne selviytyy koetuksesta, tämä kasvattaa teissä kestävyyttä.

Tiit. 2: 11-12. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa …

Hyviin tekoihinsa ei voi vedota sen vaatimiseksi, että Jumalan pitäisi parantaa. Hyvät teot (Ps. 41:2-4) ovat ainoastaan sen seurausta, että me olemme Kristus-tiellä.

Ps. 41:2-5. Hyvä on sen osa, joka pitää huolta avuttomasta. Sitä ihmistä Herra auttaa hädän päivänä. Herra varjelee häntä, ja hän saa elää. Kaikki ylistävät hänen onneaan. Herra ei jätä häntä vihamiesten armoille. Herra tukee häntä, kun hän on sairas, ja nostaa hänet tautivuoteelta. Minä sanon: Herra, armahda minua, tee minut terveeksi! Minä olen tehnyt syntiä sinua vastaan.

Oikea asenne Jumalaa kohtaan on kuten Daavidilla ao. psalmissa; "Herra armahda minua, tee terveeksi vaikka olenkin syntinen". Huomio kannattaa kiinnittää siihen, että Daavid myös sanoo: Hyväntekijä kyllä sairastuu mutta Herra tukee häntä. Luottamus kohdistuu siihen, että Jumala on minun kanssani, vaikka sairastan. Luotan myös siihen, että se, mitä Jumala tekee tai jättää tekemättä, on minun parhaakseni.

Vanhassa Testamentissa on kerrottu esimerkki 2. Kun. 5 luvussa siitä, kun Jumala parantaa. Israelilaisen profeetan Elisan luo tuli viholliskansan sotapäällikkö Naaman, joka sairasti spitaalia. Naamanin ei tarvinnut tehdä muuta kuin kastautua 7 kertaa Jordanvirrassa ja Naaman parantui. Parantumisensa jälkeen (2 Kun. 5:15) … Naaman … astui Elisan eteen ja sanoi: "Nyt minä tiedän, ettei Jumalaa ole missään muualla kuin Israelissa. …

Tähän tapahtumaan Jeesus viittasi puhuessaan ihmisille kotikaupungissaan Nasaretissa.

Luuk. 4:23-30. Jeesus sanoi heille: "Kohta te kaiketi tarjoatte minulle sananlaskua 'Lääkäri, paranna itsesi!' ja sanotte: 'Tee täälläkin, omassa kaupungissasi, kaikkea sitä, mitä sinun kerrotaan tehneen Kapernaumissa." Ja hän jatkoi: "Totisesti: kukaan ei ole profeetta omalla maallaan. Uskokaa minua: Israelissa oli monta leskeä Elian aikana, silloin kun taivas ei antanut vettä kolmeen ja puoleen vuoteen ja koko maahan tuli kova nälänhätä. Silti Eliaa ei lähetetty heidän luokseen, vaan Sidonin maahan, Sarpatissa asuvan leskivaimon luo. Samoin Israelissa oli monta spitaalista profeetta Elisan aikana, mutta yhtäkään heistä ei puhdistettu, ainoastaan Naaman, joka oli syyrialainen." Tämän kuullessaan kaikki, jotka olivat synagogassa, joutuivat raivon valtaan. …

Jumala kyllä parantaa, mutta Hän kieltäytyy olemasta parantamisautomaatti. Ja kun Jumala parantaa (tai pidättäytyy parantamasta), Hän ei katso asemaamme, varallisuuttamme tai meidän uskomme määrää.

Tätini mies meni 7 vuotta sitten rukouskokoukseen koska tätini meni sinne eikä miehellä sillä hetkellä ollut muutakaan tekemistä. Kotimatkallaan he poikkesivat veljeni luona, jossa tämä mies kysyi veljeltäni, voiko Jumala parantaa sellaisen joka ei usko? Jumala oli nimittäin parantanut hänen jalkansa. Niin kuin parantumisihme oli Jumalan tie Naamanin sydämeen, niin hengellinen sanoma sai sijansa parantumisen jälkeen myös tätini miehen sydämessä.

Meidän kristittyjen ongelma on se, että hyvällä käytöksellämme me kuvittelemme ostavamme Jumalalta paremman ja terveemmän elämän. Me pyrimme manipuloimaan Jumalaa ja suutumme, kun Jumala ei suostu siihen.

Jesajan 38 ja 39 luvuissa kerrotaan Israelin kuninkaan Hiskian parantumisesta. Hiskialle oli profeetta ensin sanonut, että sinä kuolet. Hiskia kuitenkin rukoili Jumalaa;

Jes. 38:4-6. Silloin Jesajalle tuli tämä Herran sana: "Mene ja sano Hiskialle: Näin sanoo Herra, isäsi Daavidin Jumala: 'Minä olen kuullut rukouksesi, olen nähnyt kyyneleesi. Minä lisään sinun elinpäiviisi vielä viisitoista vuotta. Minä pelastan sinut ja tämän kaupungin Assyrian kuninkaan käsistä, minä suojelen tätä kaupunkia.'

Hiskian jatkoaikaa tarvittiin, sillä se mahdollisesti liittyi siihen pelastamissuunnitelmaan jolla Jumala aikoi pelastaa Israelin Assyrian vallan alle joutumiselta.

Paavali olisi halunnut, päinvastoin kuin Hiskia, jo päästä taivaaseen. Mutta ei päässyt, koska hänen tehtävänsä täällä maan päällä oli vielä kesken.

Fil. 1:21-24. Minulle elämä on Kristus ja kuolema on voitto. Mutta jos jään tähän elämään, siitä hyötyy tehtäväni. En tiedä, kumman valitsisin, olen kahden vaiheilla. Haluaisin lähteä täältä ja päästä Kristuksen luo, sillä se olisi kaikkein parasta. Teidän vuoksenne on kuitenkin parempi, että jään eloon.

Jes. 61 luvussa on kohta, jossa Jesaja puhuu Jeesuksesta ja siitä, mitä Jeesus aikanaan tulee tekemään. Jeesus itse vahvisti, että tämä Vanhan testamentin kohta koskee häntä.

Jes 61:1-3. Herran henki on minun ylläni, sillä hän on voidellut minut. Hän on lähettänyt minut ilmoittamaan köyhille hyvän sanoman, parantamaan ne, joiden mieli on murtunut, julistamaan vangituille vapautusta ja kahlituille kahleitten kirpoamista, julistamaan Herran riemuvuotta, päivää, jona Jumalamme antaa palkan. Hän on lähettänyt minut lohduttamaan kaikkia murheellisia, antamaan Siionin sureville kyynelten sijaan ilon öljyä, hiuksille tuhkan sijaan juhlapäähineen, murheisen hengen sijaan ylistyksen viitan. ...

Parantaminen saa hyvin laajan käsitteen tässä Raamatun kohdassa. Ruumiin parantamista ei mainita tässä kohdassa ollenkaan. Vaikka ruumiin parantaminen ei ollutkaan Kristuksen ensisijainen tehtävä, hän paransi kaikki luokseen tulleet. Tärkeintä onkin löytää Jumalan armo ja rakkaus ja näin eheytyä sisäisesti. Ruumiin parantuminenkin seuraa näitä usein, mutta ei aina, jälkeenpäin.

Jeesuksen toiminta

Jeesuksen opetukset ja se miten Hän eli, käyvät yksiin. Hän teki itse niin kuin opetti.

Jeesus vahvisti sanallisen ilmaisunsa ihmeteoilla, jotta kuulijan olisi helpompi uskoa myös se, mitä Jeesus itse itsestään sanoi.

Matt. 4:23. Jeesus kulki sitten joka puolella Galileaa. Hän opetti seudun synagogissa, julisti ilosanomaa Jumalan valtakunnasta ja paransi kaikki ihmisten taudit ja vaivat.

Markuksen evankeliumissa kerrotaan, miten Jeesus paransi halvaantuneen. Ennen parantamista Hän kuitenkin sanoi halvaantuneelle; Mark. 2:5. … "Poikani, sinun syntisi annetaan anteeksi."

Kuuntelemassa oli myös oppineita juutalaisia ja he reagoivat Jeesuksen puheeseen välittömästi. Markus kertoo siitä näin;

Mark. 2:6-12. Mutta siellä istui myös muutamia lainopettajia, ja he sanoivat itsekseen: "Miten hän tuolla tavalla puhuu? Hän herjaa Jumalaa. Kuka muu kuin Jumala voi antaa syntejä anteeksi?" Jeesus tunsi heti hengessään, mitä he ajattelivat, ja sanoi heille: "Kuinka te tuollaista ajattelette? Kumpi on helpompaa, sanoa halvaantuneelle: 'Sinun syntisi annetaan anteeksi', vai sanoa: 'Nouse, ota vuoteesi ja kävele'? Mutta jotta te tietäisitte, että Ihmisen Pojalla on valta antaa maan päällä syntejä anteeksi" - hän puhui nyt halvaantuneelle - "nouse, ota vuoteesi ja mene kotiisi." Silloin mies heti nousi, otti vuoteensa ja käveli pois kaikkien nähden. Kaikki olivat tästä hämmästyksissään, ylistivät Jumalaa ja sanoivat: "Tällaista emme ole ikinä nähneet." …

Monelle ihmiselle on parantumistakin tärkeämpää saada syntinsä anteeksi.

Jeesus otti hienolla tavalla huomioon myös epäuskoiset lainopettajat. - Jeesus sanoi näille olevansa ”Ihmisen Poika”. ”Ihmisen Poika” on ilmaisu, joka kertoi kirjanoppineille ja lainopettajille että Jeesus samaisti itsensä messiaaseen. Olivathan he lukeneet Danielin kirjaa (Dan. 7:13-14.) Jeesus teki ihmeparantamisen sekä sairaan itsensä vuoksi mutta myös kuulijoidensa vuoksi, jotta lainopettajatkin olisivat voineet uskoa Häneen.

Uudessa Testamentissa kerrotaan myös, miten Jeesus lähetti ensin 12 opetuslastaan ja sanoi ”julistakaa että taivasten valtakunta on tullut lähelle, ja parantakaa”. Tämän jälkeen Jeesus valitsi 72 opetuslasta isommasta opetuslapsijoukosta ja lähetti heidät samalle asialle. Jeesukseen uskova seurakunta on myös lähetetty julistamaan evankeliumia Jeesuksesta ja parantamaan. Mutta niin kuin Jeesus ei lähettänyt kaikkia seuraajiaan julistamaan ja parantamaan, ei hän lähetä meistäkään jokaista. Jumalan valtakunnassa on paljon muitakin tehtäviä.

Kaikilla ei ole Pyhän Hengen antamia parantamisen armolahjoja. Seurakunnalle on kuitenkin annettu vanhimpia, jotka uskovat Raamatun sanaan ja jotka Jumalan sanaan luottaen voivat voidella sairaan öljyllä.

Jaak. 5:14-16 Jos joku teistä on sairaana, kutsukoon hän luokseen seurakunnan vanhimmat. Nämä voidelkoot hänet öljyllä Herran nimessä ja rukoilkoot hänen puolestaan, ja rukous, joka uskossa lausutaan, parantaa sairaan. Herra nostaa hänet jalkeille, ja jos hän on tehnyt syntiä, hän saa sen anteeksi. Tunnustakaa siis syntinne toisillenne ja rukoilkaa toistenne puolesta, jotta parantuisitte. Vanhurskaan rukous on voimallinen ja saa paljon aikaan.

Kannattaa huomata että syntien tunnustaminen ja parantuminen on tässä Jaakobin kirjeen kohdassa sidoksissa toisiinsa. Öljyllä voideltavalta voi kyllä kysyä, onko hänellä jotain tuotavana Herralle sellaista, mitä hänellä olisi tunnollaan mutta häntä ei saa siihen painostaa eikä öljyllä voitelua voi evätä, jos ”syntejä ei ole”.

Öljyllä voitelun teho perustuu Jumalan sanaan, siihen että Jumalan sanassa on käsketty niin tehdä. Myös siihen että sairas itse noudattaa Jumalan sanaa ja pyytää öljyllä voitelua.

Johannes 14:12 kuuluu näin;

Joh. 14:12. "Totisesti, totisesti: joka uskoo minuun, on tekevä sellaisia tekoja kuin minä teen, ja vielä suurempiakin. Minä menen Isän luo, …

Aikamoinen lupaus Jeesukselta mutta ymmärrämmekö me sen oikein? Millaisia tekoja Jeesus sitten teki? Hän kärsi puolestamme ja hän otti kantaakseen meidän sairautemme. Joka uskoo Jeesukseen ottaa kantaakseen lähimmäisen taakkaa. Joka uskoo Jeesukseen, suostuu kulkemaan lähimmäisen rinnalla tämän kärsimyksissä. Kristitty ei voi Jumalasuhteensa kärsimättä "noukkia rusinoita pullasta". Usko Jeesukseen tuo mukanaan koko paketin - myös sellaisen sydämen, joka ei kykene menemään kärsivän ohi. Toista ei ole ilman toista.

Vene, jossa on vain pieni purje, ei tarvitse kummoistakaan köliä. Mutta ei sillä tuulta vasten lujaa pääsekään. Mitä isompi purje, sen painavampi köli on oltava. Mitä enemmän Hengen voimaa, sitä enemmän tarvitaan ahdistuksia, vaivoja, sairautta, eli asioita jotka pitävät meidät kiinni Kristuksessa. Ilman tällaista köliä me emme kykene luovimaan vastavirtaan, vaan ajan henki vie meitä laveaa tietä helposti mukanaan.

Jumala valitsee ne henkilöt, joiden kautta Hän tekee ihmeet ja tunnusteot. Apostolien teoissa kerrotaan seuraava;

Apt. 3:1-10. Pietari ja Johannes menivät temppeliin. Oli rukoushetken aika, yhdeksäs tunti. Silloin sinne kannettiin miestä, joka oli ollut rampa syntymästään saakka. Hänet pantiin joka päivä temppelin niin sanotulle Kauniilleportille, jotta hän voisi kerjätä temppeliin meneviltä.

Pysähdytäänpä tähän hetkeksi. Rampa oli ollut joka päivä temppelissä. Jeesuskin oli monta kertaa ollut temppelissä. Miksi Jeesus ei ollut parantanut tätä henkilöä? Jeesus paransi Betesdan lammikollakin vain yhden, vaikka lammikon reuna oli täynnä sairaita. Heidän oikea aikansa parantua ei ollut vielä silloin. Jatketaan tekstinlukua;

Kun mies näki Pietarin ja Johanneksen menossa temppeliin, hän pyysi heiltä almua. Pietari loi katseensa häneen, samoin Johannes, ja Pietari sanoi: "Katso meihin." Mies katsoi tarkkaavasti odottaen saavansa heiltä jotakin. Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan. Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: nouse ja kävele." Hän tarttui miestä oikeasta kädestä ja auttoi hänet ylös, ja siinä samassa mies sai voimaa jalkoihinsa ja nilkkoihinsa. Hän hypähti pystyyn, seisoi jalkojensa varassa ja käveli, ja hän tuli heidän kanssaan temppeliin, hyppeli kulkiessaan ja ylisti Jumalaa. Kaikki näkivät, kuinka hän käveli ja ylisti Jumalaa. He tunsivat hänet samaksi mieheksi, joka oli istunut Kauniillaportilla kerjäämässä, ja olivat hämmästyksestä suunniltaan sen johdosta, mitä hänelle oli tapahtunut.

Kauniilleportille laitetun miehen oikea aika parantua oli tullut vasta nyt.

Jeesus ei parantanut kaikkia, kaikki luokseen tulleet kylläkin. Myöskään apostolit eivät parantaneet kaikkia. Raamatussa kerrotaan Paavalin läheisestä työtoverista Timoteuksesta. Timoteuksen usko ei ollut vajaa, ei myöskään seurakunnan usko. Silti Timoteus sairasti vatsavaivoja. Paavali ei käskenyt Timoteusta parantamaan itse itseään tai menemään srk:n vanhimpien luo öljyllä voideltavaksi, ehkä sitäkin oli yritetty, vaan käyttämään lääkettä.

1 Tim 5:23. Älä enää juo pelkkää vettä, vaan käytä vatsasi ja toistuvien vaivojesi vuoksi vähän viiniäkin.

Paavali, jolla oli parantamisen armolahja, ei myöskään parantanut Trofimusta, vaan jätti hänet sairastamaan. Tässä on yksi kohta, josta ilmenee, että armolahja on aina Jumalan käytössä, ei sen saajan käskytettävissä.

2 Tim 4:20 ed.käännös. Erastus jäi Korinttoon, mutta Trofimuksen minä jätin Miletoon sairastamaan.

Kyllä Jeesus on parantanut ihmisiä jatkuvasti historian saatossa, Vanhan Testamentin aikana, maan päällä ollessaan ja nyt ylösnousseena Henkensä välityksellä. Onhan Jumala sama eilen, tänään ja iankaikkisesti. Ei Jumala ole tässäkään mielessä muuttunut.

Siihen, miksi Jumalan parantamistoiminta näyttää joskus vaimenevan, voi löytää yhden syyn - epäuskon. Ihmisten epäuskon vuoksi Jeesus ei voinut tehdä ihmetekoja kotikaupungissaan. (Mark. 6:3-6.) Toinen syy voisi olla se, että sairaana olo on ihmiselle iäisyysnäkökulmasta katsottuna tarpeellisempi joko itsensä tai lähimmäisen pelastumista ajatellen. Kolmas syy voisi olla se, että Jumala kasvattaa meitä kärsivällisyydessä tai antaa meille työkaluja kohdata muita kärsiviä ihmisiä.

Ei Jumala edellytä meiltä monimutkaisia suorituksia ennen kuin suostuu kuulemaan meitä.

Psalmi 94:8-9. … Miettikää vähän. Hän, joka on luonut korvan - hänkö ei kuule? Hän, joka on tehnyt silmän - hänkö ei näe?

Jos olen rukoillut paranemista, voin luottaa siihen, että Jumala on kuullut ja nähnyt. Miksen luottaisi myös siihen, että voin turvallisesti sairastaa Hänen käsissään.

Jeesus ei parantanut kylmästi, vaan aina ihmisen ja hänen tunteensa huomioiden. Esim. Jeesuksen aikana kukaan terve ei koskenut spitaaliseen, koska pelättiin sairauden tarttuvan. Jeesus koski.

Mark.1:41-42. Jeesuksen luo tuli spitaalinen, joka lankesi polvilleen, pyysi häneltä apua ja sanoi: "Jos vain tahdot, sinä voit puhdistaa minut." Jeesuksen kävi häntä sääliksi. Hän ojensi kätensä, kosketti miestä ja sanoi: "Minä tahdon. Tule puhtaaksi." Tauti lähti miehestä heti, ja hän tuli puhtaaksi.

Parantamisen yhteyteen voi liittyä tiedon sanojen armolahja. Ulla-Christina Sjöman kertoi eräässä radiohaastattelussa. Kun häneltä oli kysytty, onko hänelle vaikeaa parantaa ihmisiä, hän vastasi jotenkin näin; Eivät ne ole ongelma, jotka paranevat. Jumala on ilmoittanut niistä hänelle etukäteen. Vaikeampaa on kun rukoiltavaksi tulee henkilö, josta Jumala ei ole puhunut hänelle mitään.

Kun sairaan puolesta rukoillaan, kannattaa kysellä myös Jumalan johdatuksen ja tahdon perään siinä tilanteessa. Mutta rukoiltavan ehdoilla.

Entä ovatko riivaajavallat, demonit, sairauksien aiheuttajia? Pirkko Jalovaaran kautta tämä asia nousi jonkin aikaa sitten esille. Vastasin eräälle kysyjälle, kun hän kysyi minulta tästä asiasta, näin;

"Paavo Hiltunen kirjoitti kirjan elämänsä siitä vaiheesta, jossa hänkin ajoi sairauksia ja muita ihmisen ominaisuuksia riivaajina ulos. Ajoi siihen asti, kunnes Jumala pysäytti hänet ja hän tajusi ettei ihmisen sisäisiä ongelmia voi ulkoistaa riivaajiin. Ei ole esim. laiskuuden demonia. Jos liikunnan puute sairastuttaa, olen itse omalla toiminnallani (toimimattomuudellani) hankkinut sen sairauden. Ei laiskuuttakaan saa ulkoistaa, vaan siitä on tarvittaessa tehtävä parannus. Tämä onkin se vaara, joka tässä sairauden demonisoinnissa on. Elämäntavoistaan ja synneistään ei tarvitse luopua eikä tehdä parannusta, kun on ns. "oikotie onneen".

Pirkko Jalovaara ei mielestäni vielä onneksi ollut kovin syvällä tässä vahingollisessa opissa, siitä oli vain viitteitä hänen opetuksessaan. Jumala salli toimittajan puuttua asiaan, että Pirkkokin tajuaisi, missä mennään. (Näin minä näen asian.)

Kuuntelin sen Pirkon puheen josta tämä keskustelu syntyi. Ei Pirkko mielestäni väärin puhunut. Mutta jos puhutaan ”sairauden hengistä” selittämättä niitä tarkemmin, kuulija yleensä ymmärtää ne samoiksi kuin demonihenget, vaikka niin ei ole. Raamatun mukaan on selvääkin selvempi asia, ettei Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turviin paenneessa Jumalan lapsessa ole pienintäkään riivaajaa tai pahaa henkeä, ei edes sairauden pahaa henkeä. Se on täysi mahdottomuus. Missä Kristus on, siellä on Pyhä Henki. Sairauksia ja puutteellisuuksia ja vääriä luonteenpiirteitä uskovassa kyllä on. Älkäämme sekoittako niitä riivaajiin.

Lopuksi

Paavalikin rukoili kolme kertaa pistimensä poistamista. Itse asiassa Paavali rukoili siihen asti, kunnes Jumala vastasi hänelle, ettei Hän aio ottaa pistintä pois. Paavali sai kuitenkin vastauksen, että Jumalan armo riittää.

Riittääkö Jumalan armo meillekin silloin, jos emme saa ruumiillista terveyttä rukouksistamme huolimatta?

<h2>T22 Pelastumisesta</h2>

Pelastuminen Raamatussa

1) Lähtökohtaisesti (paratiisissa) ihminen ja Jumala olivat sopusoinnussa keskenään. Ihmisellä oli Jumalan Henki asumassa sydämessään. Ihmisellä oli myös koko ajan mahdollisuus syödä elämänpuusta. Ihmistä vain kiellettiin syömästä hyvän- ja pahantiedon puusta, koska siitä seuraisi kuolema. Varoitus annettiin vielä vahvistetussa muodossa, ”kuolemalla kuoleman”.

-	Ihminen oli ja on edelleenkin elävä olento. Eläimien ja kasvikunnan luomisesta poiketen raamattu kertoo, että Jumala teki ihmiselle jotain poikkeuksellista. Hän puhalsi ihmiseen elämän hengen. Raamatun kielenkäytössä Hengestä ja tuulesta käytetään samaa sanaa. Jumalan (Hengen)puhallus, jota ei tehty eläimille, kuvaa sitä erityisasemaa, joka ihmisellä jumalasuhteessaan oli.

-	Vaikka elämänpuuta ei selitettäisikään muulla tavalla, riittänee selitykseksi se, että kun ihmisen Jumalayhteys on kunnossa, on elämäkin täydellisesti Jumalan käsissä. Elämänpuulla on kuitenkin jokin konkreettisempi salaisuudeksi jäävä merkitys, koska ilmestyskirja kertoo elämänpuun olevan taivaassa (Ilm 22:2).

-	Paratiisissa ollessaan ihminen ei ollut vielä ”kuolemalla kuollut”, vaan hän jutteli ja käveli Jumalan kanssa. Hän tunsi Jumalan sellaisena kuin Jumala halusi itsensä hänelle ilmoittaa.

-	Hyvän – ja pahantiedon puulla oli ilmeisesti kahdenlainen tarkoitus. Koetella ihmisen kuuliaisuutta ja lopulta, kun ihminen olisi ollut siihen valmis, Jumala olisi antanut syödä siitä. Koetellessaan ihmistä, Jumala oli jo ottanut huomioon lankeamisen ”mahdollisuuden” (itse asiassa Hän tiesi, mitä tulisi tapahtumaan).

-	Adam ja Eeva jättivät tästä tapahtumasta tietoutta jälkipolville ja siitä on luettavissa 1:ssä Mooseksen kirjassa.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 1:7. Silloin Herra Jumala teki maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän hengen, ja niin ihmisestä tuli elävä sielu.

-	1 Ms. 2:15-17. Ja Herra Jumala otti ihmisen ja pani hänet Eedenin paratiisiin viljelemään ja varjelemaan sitä. Ja Herra Jumala käski ihmistä sanoen: "Syö vapaasti kaikista muista paratiisin puista, mutta hyvän- ja pahantiedon puusta älä syö, sillä sinä päivänä, jona sinä siitä syöt, pitää sinun kuolemalla kuoleman."

-	1 Ms. 3:22. Ja Herra Jumala sanoi: (syntiinlankeemuksen jälkeen) "Katso, ihminen on tullut sellaiseksi kuin joku meistä, niin että hän tietää hyvän ja pahan. Kun ei hän nyt vain ojentaisi kättänsä ja ottaisi myös elämän puusta ja söisi ja eläisi iankaikkisesti!

2) Jumala oli antanut kiellon syödä hyvän- ja pahantiedonpuusta Adamille ennen Eevan luomista (1 Ms 2:16-18). Tämä selittänee osaltaan sen, miksi Eeva oli niin helppo pettää. Onhan meidänkin vaikeaa uskoa sitä, mikä kerrotaan toisen ihmisen välityksellä. Eeva kuitenkin otti ja söi hyvän- ja pahantiedonpuusta ja antoi Adamillekin joka myös söi. Seuraukset olivat juuri sitä, mitä Jumala oli sanonutkin, kuolemalla kuoleminen. Adamin lankeemuksen voisi selittää sillä, että hän halusi miellyttää Eevaa enemmän kuin Jumalaa.

-	Eivät Adam ja Eeva heti kuolleet ruumiillista kuolemaa. Ruumiillinen kuolema on itse asiassa sivuseikka ihmisen pelastumisen kannalta. Eikä ikuinen elämäkään ole yhtään sidoksissa ruumiin hengissä pysymiseen. Ajatellaan asiaa seuraavasti; Jos kerran Jumala on elämän lähde ja sen ylläpitäjä, niin eikö Jumalan yhteydestä poistuminen ole myös elämän yhteydestä poistumista.

-	Adam ja Eeva kuolivat heti, kun he kadottivat ”elämää ylläpitävän” suhteensa Jumalaan. He tekivät vastoin Jumalan ehdotonta selväsanaista kieltoa ja näin ottivat ”pesäeron” Jumalasta.

-	Ihminen kyllä tiesi nyt hyvän ja pahan, mutta hänellä ei ollut itsessään enää voimaa toteuttaa tietämäänsä hyvää. Lisäksi ”käärme” osasi edelleenkin vääristää kaiken hyvän sen vastakohdaksi. Ihminen oli menettänyt jumalayhteyden ja sitä kautta osallisuuden Jumalan Pyhään Henkeen. Ja nyt ollessaan erossa Jumalasta, ihminen oli kuollut. Hän pelkäsi Jumalaa.

-	Raamatussa puhutaan (ensimmäisestä) kuolemasta ja toisesta kuolemasta mm. Ef 2:1-5 ja Ilm 20:6. Tämä Adamin ja Eevan kokema ero Jumalasta on se ensimmäinen kuolema, jonka he siirsivät myös jälkipolville. Toisella kuolemalla ei tarkoiteta ruumiin kuolemaa, vaan Jumalan tuomiota aikojen lopulla.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 3:4-10. Niin käärme sanoi vaimolle: "Ette suinkaan kuole; vaan Jumala tietää, että sinä päivänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmänne, ja te tulette niin kuin Jumala tietämään hyvän ja pahan." Ja vaimo näki, että siitä puusta oli hyvä syödä ja että se oli ihana katsella ja suloinen puu antamaan ymmärrystä; ja hän otti sen hedelmästä ja söi ja antoi myös miehellensä, joka oli hänen kanssansa, ja hänkin söi. Silloin aukenivat heidän molempain silmät, ja he huomasivat olevansa alasti; ja he sitoivat yhteen viikunapuun lehtiä ja tekivät itselleen vyöverhot. Ja he kuulivat, kuinka Herra Jumala käyskenteli paratiisissa illan viileydessä. Ja mies vaimoineen lymysi Herran Jumalan kasvojen edestä paratiisin puiden sekaan. Mutta Herra Jumala huusi miestä ja sanoi hänelle: "Missä olet?" Hän vastasi: "Minä kuulin sinun askeleesi paratiisissa ja pelkäsin, sillä minä olen alasti, ja sen tähden minä lymysin."

-	Ef 2:1-5. Ja Jumala on eläviksi tehnyt teidät, jotka olitte kuolleet rikoksiinne ja synteihinne, joissa te ennen vaelsitte tämän maailman menon mukaan, ilmavallan hallitsijan, sen hengen hallitsijan, mukaan, joka nyt tekee työtään tottelemattomuuden lapsissa, joiden joukossa mekin kaikki ennen vaelsimme lihamme himoissa, noudattaen lihan ja ajatusten mielitekoja, ja olimme luonnostamme vihan lapsia niin kuin muutkin; mutta Jumala, joka on laupeudesta rikas, suuren rakkautensa tähden, jolla hän on meitä rakastanut, on tehnyt meidät, jotka olimme kuolleet rikoksiimme, eläviksi Kristuksen kanssa - armosta te olette pelastetut

-	Ilm 20:6. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

-	Ilm 21:8. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema."

3) Adamin ja Eevan perillisinä ihmiset, myös me, olemme perineet sydämeemme myös sen ”tyhjän paikan”, jonka vain Jumalan Pyhä Henki voi täyttää. Tämä ilmenee myös hengellisenä kaipauksena. Ilman Jumalan antamaa Pyhää Henkeä mekin olemme kuolleet synteihimme (Ef 2:1-5) ja olemme (ensimmäisen) kuoleman tilassa.

-	Ihmistä voisi verrata kopioon, josta otetaan aina uusi kopion kopio. Samoin kuin kopio kerta kerralta huononee, huononee myös ihmisen perimä geenivirheiden kasautumisen vuoksi.

-	Saatana yrittää edelleenkin estää ihmisen pääsyn Jumalan yhteyteen ja nyt hänellä on siinä liittolainen, ihminen itse.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Rom 7:18-21. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta.

4) Ihmisen lankeaminen ei tullut Jumalalle yllätyksenä. Jumala tiesi sen. Jumalalla oli menettelytapa valmiina, jolla Jumala itse korjaisi Adamin ja Eevan rikkomuksen, synnin, seuraukset. Sen Jumala kertoi evankeliumina ihmisille paratiisissa heidän sieltä karkottamisen yhteydessä. Jumala ei siis heittänyt ihmistä tyhjän päälle, vaan toivon varaan. Tämä heille kerrottu toivo oli tieto ”vaimon siemenen” eli Kristuksen tulevasta syntymästä ja että Kristus kerran ”hoitaisi homman kotiin” eli polkisi rikki käärmeen pään.

-	Vaimon siemen on ko. tekstissä yksikkömuodossa ja tarkoittaa yhtä tiettyä yksittäistä Eevan jälkeläistä. Huomionarvoinen seikka on, ettei siemen (jälkeläinen) tullut miehen puolelta. Vaikka raamattu ei olekaan biologian oppikirja, kannattaa huomata, ettei raamatun teksti ole ristiriidassa nykytietämyksen kanssa. Se on ristiriidassa ainoastaan tarkoitushakuisen nykytietämyksen kanssa, joka on sitä, että otetaan vain se näennäinen tieto, jolla voidaan todistaa, ettei Jumalaa tarvita.

-	Vanhan testamentin ajan ihmiset pelastuivat uskomalla Kristukseen samoin kuin mekin pelastumme uskomalla Kristukseen. He uskoivat Häneen, joka oli luvattu mutta ei vielä ollut tullut. Me uskomme Häneen, joka oli luvattu ja joka on jo tullut. (Katso ”Kristillinen dogmatiikka / Franz Pieper”, sivu 472 Vanhan liiton armovälineet.)

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Ms. 3:13-15. Niin Herra Jumala sanoi vaimolle: "Mitäs olet tehnyt?" Vaimo vastasi: "Käärme petti minut, ja minä söin." Ja Herra Jumala sanoi käärmeelle: "Koska tämän teit, kirottu ole sinä kaikkien karjaeläinten ja kaikkien metsän eläinten joukossa. Vatsallasi sinun pitää käymän ja tomua syömän koko elinaikasi. Ja minä panen vainon sinun ja vaimon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä välille; se on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän."

-	1 Kor 10:1-4 Veljet, haluan teidän tietävän, että isämme vaelsivat kaikki pilven johdattamina ja kulkivat meren poikki. Kaikki he saivat pilvessä ja meressä kasteen Mooseksen seuraajiksi. Kaikki he söivät samaa hengellistä ruokaa ja joivat samaa hengellistä juomaa. Hehän joivat siitä hengellisestä kalliosta, joka kulki heidän mukanaan; tämä kallio oli Kristus.

5) Jeesus syntyi niin kuin raamatun vanhan testamentin kirjoituksissa oli luvattu. Hän syntyi neitsyestä vaimon siemenenä. Mutta tapa, jolla Jeesus murskasi käärmeen pään, ei ollut se jota suurin osa juutalaisista odotti. Jeesus ei tullut hallitsemaan maallisena kuninkaana vaan Hän tuli kärsivänä messiaana sovittamaan ihmiskunnan Jumalan kanssa. Jeesus sai aikaan myös sen, että yhteys Jumalan kanssa palautuisi ja sitä kautta myös (ikuinen) elämä. Jeesuksen puheet kansanjoukolle ja varsinkin opetuslapsille itselleen ovat opetuslapset kirjanneet muistiin.

-	Jeesuksen syntymä on ajoitettu vuosien 7-2 välille ennen ajanlaskun alkua.

-	Jeesuksen puheet olivat niin rankkoja ja radikaaleja, että Häneen voi suhtautua vain kahdella tavalla. Joko Hän oli se, joka sanoi olevansa, eli samanaikaisesti ihminen sekä Jumalan valtuuksilla oleva Jumala, joka täyttäisi ne kirjoitukset, jotka Hänestä oli vanhassa testamentissa kirjoitettu. Toinen vaihtoehto on täydellinen mielipuoli, joka tekeytyy jumalaksi. Muita vaihtoehtoja Jeesus ei itsekään jättänyt opetuslapsilleen.

-	Jeesus voitiin tuomita ristille vain ja ainoastaan siksi, että Hän tunnusti ylipapeille olevansa Jumala. Koska he eivät uskoneet Jeesusta, he tuomitsivat hänet herjauksesta.

-	Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa on iankaikkinen elämä. (Tarkemmin seuraavassa kohdassa 6.)

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Luk 1:34-35. Niin Maria sanoi enkelille: "Kuinka tämä voi tapahtua, kun minä en miehestä mitään tiedä?" Enkeli vastasi ja sanoi hänelle: "Pyhä Henki tulee sinun päällesi, ja Korkeimman voima varjoaa sinut; sen tähden myös se pyhä, mikä syntyy, pitää kutsuttaman Jumalan Pojaksi.

-	Joh 17:1-5. Tämän Jeesus puhui ja nosti silmänsä taivasta kohti ja sanoi: "Isä, hetki on tullut, kirkasta Poikasi, että Poikasi kirkastaisi sinut; koska sinä olet antanut hänen valtaansa kaiken lihan, että hän antaisi iankaikkisen elämän kaikille, jotka sinä olet hänelle antanut. Mutta tämä on iankaikkinen elämä, että he tuntevat sinut, joka yksin olet totinen Jumala, ja hänet, jonka sinä olet lähettänyt, Jeesuksen Kristuksen. Minä olen kirkastanut sinut maan päällä: minä olen täyttänyt sen työn, jonka sinä annoit minun tehtäväkseni. Ja nyt, Isä, kirkasta sinä minut tykönäsi sillä kirkkaudella, joka minulla oli sinun tykönäsi, ennen kuin maailma olikaan.

-	Joh 10:30-33. Minä ja Isä olemme yhtä." Niin juutalaiset ottivat taas kiviä maasta kivittääksensä hänet. Jeesus vastasi heille: "Minä olen näyttänyt teille monta hyvää tekoa, jotka ovat Isästä; mikä niistä on se, jonka tähden te tahdotte minut kivittää?" Juutalaiset vastasivat hänelle: "Hyvän teon tähden me emme sinua kivitä, vaan jumalanpilkan tähden, ja koska sinä, joka olet ihminen, teet itsesi Jumalaksi."

-	Joh 5:37-40. Ja Isä, joka on minut lähettänyt, hän on todistanut minusta. Te ette ole koskaan kuulleet hänen ääntänsä ettekä nähneet hänen muotoansa, eikä teillä ole hänen sanaansa teissä pysyväisenä; sillä te ette usko sitä, jonka hän on lähettänyt. Te tutkitte kirjoituksia, sillä teillä on mielestänne niissä iankaikkinen elämä, ja ne juuri todistavat minusta; ja te ette tahdo tulla minun tyköni, että saisitte elämän.

-	Luk 7:48-50. Sitten hän sanoi naiselle: "Sinun syntisi ovat anteeksi annetut." Niin ateriakumppanit rupesivat ajattelemaan mielessänsä: "Kuka tämä on, joka synnitkin anteeksi antaa?" Mutta hän sanoi naiselle: "Sinun uskosi on sinut pelastanut; mene rauhaan."

-	Mat 9:2-7. Ja katso, hänen tykönsä tuotiin halvattu mies, joka makasi vuoteella. Kun Jeesus näki heidän uskonsa, sanoi hän halvatulle: "Poikani, ole turvallisella mielellä; sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi." Ja katso, muutamat kirjanoppineista sanoivat mielessään: "Tämä pilkkaa Jumalaa." Mutta Jeesus ymmärsi heidän ajatuksensa ja sanoi: "Miksi te ajattelette pahaa sydämessänne? Sillä kumpi on helpompaa, sanoako: 'Sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi', vai sanoa: 'Nouse ja käy'? Mutta tietääksenne, että Ihmisen Pojalla on valta maan päällä antaa syntejä anteeksi, niin" - hän sanoi halvatulle - "nouse, ota vuoteesi ja mene kotiisi." Ja hän nousi ja lähti kotiinsa.

-	Mat 8:10-12. Tämän kuullessaan Jeesus hämmästyi ja sanoi niille, jotka häntä seurasivat: "Totisesti: näin vahvaa uskoa en ole tavannut yhdelläkään israelilaisella. Minä sanon teille, että niin idästä kuin lännestä tulee monia, jotka taivasten valtakunnassa käyvät aterialle yhdessä Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin kanssa. Mutta ne, joiden oli määrä periä valtakunta, heitetään ulos pimeyteen. Siellä itketään ja kiristellään hampaita."

-	Mat 16:15-17. "Entä te?" kysyi Jeesus. "Kuka minä teidän mielestänne olen?" Simon Pietari vastasi: "Sinä olet Messias, elävän Jumalan poika." Jeesus sanoi hänelle: "Autuas olet sinä, Simon, Joonan poika. Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri, vaan minun Isäni, joka on taivaissa.

6) Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa on iankaikkinen elämä (Joh 17:1-5). Joka uskoo evankeliumin Kristuksesta, on siirtynyt kuolemasta elämään, eikä hän enää kuole. Jumalasuhteessaan kuollut alkaa elää koska Jumala synnyttää hänet uudesti. Ihminen ns. uudestisyntyy Jumalan lapseksi ja Jumala antaa varmistukseksi Pyhän Henkensä ihmisen sydämeen asumaan.. Ja tätä Jumalan yhteydessä alkanutta elämää ei ruumiillinen kuolema katkaise, vaan se ainoastaan sinetöi sen.

-	Vain Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omallekin kohdalleen uskoneen (= evankeliumi) Jumala itse (uudesti)synnyttää omaksi lapsekseen ja Pyhä Henki tulee ihmissydämeen asumaan. Pyhä Henki ei kuitenkaan määräile, vaan suostuttelee ja suosittaa Jeesusta. Jumalan lapseus on juridinen (adoptioon perustuva). Jeesus on Jumalan ainosyntyinen poika ja samaa olemusta Isän Jumalan kanssa.

-	Ihminen ei voi millään teoilla tai tekemättä jättämisillä hankkia (ostaa) itselleen tätä Jumalan lapseutta. Ei edes siten osittain, että ihminen tekisi jotain ja Jumala antaisi sitten loput.

-	Vain Jumalan lapsi voi päästä ikuiseen elämään, taivaaseen, Jumalan yhteyteen, yms. koska vain hän on alkanut elää. Muut ovat edelleenkin sen ensimmäisen kuoleman vallassa.

-	Pyhä Henki on meille annettu sinetiksi ja vakuudeksi siitä että olemme Jumalan lapsia ja taivaan kansalaisia. Me olemme kuitenkin samaan aikaan vielä täällä maailmassa ja lihallisessa olomuodossa. Paavali puhuu tästä kahteen suuntaan repimisestä Roomalaiskirjeen 7 luvussa. Tämän vuoksi me joudumme elämässämme kilvoittelemaan (ristiriitatilanteessa kääntymään Kristuksen puoleen).

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Joh 3:5-7. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: jos joku ei synny vedestä ja Hengestä, ei hän voi päästä sisälle Jumalan valtakuntaan. Mikä lihasta on syntynyt, on liha; ja mikä Hengestä on syntynyt, on henki. Älä ihmettele, että minä sanoin sinulle: teidän täytyy syntyä uudesti, ylhäältä.

-	Tiit 3:4-7. Mutta kun Jumalan, meidän vapahtajamme, hyvyys ja ihmisrakkaus ilmestyi, pelasti hän meidät, ei vanhurskaudessa tekemiemme tekojen ansiosta, vaan laupeutensa mukaan uudestisyntymisen peson ja Pyhän Hengen uudistuksen kautta, jonka Hengen hän runsaasti vuodatti meihin meidän Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kautta, että me vanhurskautettuina hänen armonsa kautta tulisimme iankaikkisen elämän perillisiksi toivon mukaan.

-	Mar 10:26-27. Opetuslapset olivat yhä enemmän ihmeissään ja kyselivät toisiltaan: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

-	Luk 20:35-36. Mutta tulevassa maailmassa ne, jotka on katsottu ylösnousemuksen arvoisiksi, eivät enää mene naimisiin. He eivät enää voi kuolla, sillä he ovat enkelien kaltaisia. He ovat Jumalan lapsia, ylösnousemuksesta osallisia.

-	Joh 1:12-13 Mutta kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, hän antoi oikeuden tulla Jumalan lapsiksi, kaikille, jotka uskovat häneen. He eivät ole syntyneet verestä, eivät ruumiin halusta, eivät miehen tahdosta, vaan Jumalasta.

-	Apt 2:38-39. Pietari vastasi: "Kääntykää ja ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen, jotta syntinne annettaisiin anteeksi. Silloin te saatte lahjaksi Pyhän Hengen. Teitä tämä lupaus tarkoittaa, teitä ja teidän lapsianne, ja myös kaikkia niitä, jotka ovat etäällä - keitä ikinä Herra, meidän Jumalamme, kutsuu."

-	Rom 8:15-17. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän.

-	Rom 8:23-24. … myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, huokailemme odottaessamme Jumalan lapseksi pääsemistä, ruumiimme lunastamista vapaaksi. Meidät on pelastettu, se on varma toivomme. Mutta toivo, jonka jo näkee täyttyneen, ei enää ole toivo.

-	Gal 3:26-29. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi. Ja jos te kerran olette Kristuksen omia, te olette Abrahamin jälkeläisiä ja saatte periä sen, mikä hänelle oli luvattu.

-	Gal 4:4-7. Mutta kun aika oli täyttynyt, Jumala lähetti tänne Poikansa. Naisesta hän syntyi ja tuli lain alaiseksi lunastaakseen lain alaisina elävät vapaiksi, että me pääsisimme lapsen asemaan. Ja koska tekin olette Jumalan lapsia, hän on lähettänyt meidän kaikkien sydämiin Poikansa Hengen, joka huutaa: "Abba! Isä!" Sinä et siis enää ole orja vaan lapsi. Ja jos kerran olet lapsi, olet myös perillinen, Jumalan tahdosta.

-	Fil 2:13. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

-	1 Joh 3:1-3. Katsokaa, kuinka suurta rakkautta Isä on meille osoittanut: me olemme saaneet Jumalan lapsen nimen, ja hänen lapsiaan me myös olemme. Tästä syystä maailma ei meitä tunne, eihän se tunne häntäkään. Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on. Jokainen, joka näin panee toivonsa häneen, pitää itsensä puhtaana, niin kuin hän on puhdas ja pyhä.

-	2 Kor 5:17-21. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.

7) Joka ei ole uudestisyntynyt Jumalan lapseksi, kokee toisenlaisen kohtalon, josta raamattu käyttää mm. sanaa kadotus. Jeesus oli tässä ehdoton. Hän jakoi ihmiset kahteen ryhmään. Lampaisiin ja vuohiin, niihin jotka Hänen kanssaan kokoavat ja niihin, jotka hajottavat.

-	Jeesus käytti kadotuksesta puhuessaan sanaa ”pimeys”. Jeesus myös puhuessaan kadotuksesta viittasi gehennaan, laaksoon, jota käytettiin jätteiden kaatopaikkana. Kadotus ei siis ole sellainen paikka, josta Raamattu antaisi tarkkaa tietoa. Siitä annetaan kuitenkin sen verran tietoa, että tietäisimme välttää sitä.

-	On myös ihmisryhmä, joka ei ole koskaan saanut kuulla sanomaa Jeesuksesta. Raamattu antaa viitteitä myös heidän kohtalostaan (Room 2:14-16). Heidän kohtalonsa pohtiminen ei ole kuitenkaan meille ajankohtaista. Meille / minulle ajankohtaista on, miten minä suhtaudun Jeesukseen, kun kuulen Hänestä?

-	Ihminen uudestisyntyy Jumalan lapseksi, kun hän omakohtaisesti uskoo että Jeesus on kuollut hänenkin syntiensä puolesta. Tällöin ihminen turvautuu Jumalan armoon, joka on kohdattavissa (saatavissa) vain ja ainoastaan Jeesuksessa.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Mat 7:22-23. Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!'

-	2 Kor 6:1. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

-	Jaak 4:12. Yksi ainoa on lainsäätäjä ja tuomari, hän, jolla on valta pelastaa ja valta tuomita kadotukseen. Mutta mikä sinä olet tuomitsemaan lähimmäisesi?

-	Fil 3:18-19. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita.

-	2 Kor 4:2-4. Olemme hylänneet kaiken salakähmäisen, emme toimi petollisesti emmekä vääristele Jumalan sanaa, vaan tuomme esiin totuuden ja toivomme, että jokainen omassatunnossaan arvioi meidät Jumalan edessä. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

-	Luk 11:23, jossa Jeesus sanoo itseään koskien. Joka ei ole minun kanssani, se on minua vastaan, ja joka ei minun kanssani kokoa, se hajottaa.

8) Ylösnousemuksen, jota sanotaan myös tempaukseksi, tapahtuessa maan päällä on eläviä ihmisiä. Jeesuksen omina ruumiillisen kuoleman kokeneet, uudestisyntyneet Jumalan lapset, saavat ylösnousemusruumiin. Samanaikaisesti heidän kanssaan maan päällä elossa olevat uudestisyntyneet Jumalan lapset muuttuvat ja saavat myös ylösnousemusruumiin.

-	Tähän yhteyteen liitetään myös Jeesuksen kertomus kymmenestä neitsyestä, jotka odottivat ylkää (Mat 25:1-13.).

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	1 Kor 15:42-44. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen.

-	1 Kor 15:51-53. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

-	Joh 5:28-29. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

-	Mat 24:38-42. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee.

9) Tempauksen jälkeen (tai jo ennen sitä) alkavat ilmestyskirjassa kerrotut tapahtumat, jotka johtavat 1000-vuotiseen aikakauteen, jossa sielunvihollinen ei ole harhauttamassa ihmisiä, kunnes vasta ko. aikakauden lopussa. 1000-vuotinen aikakausi on nyt elävien ihmisten pelastuskysymykseen nähden merkityksetön asia.

-	Jesajan 24 luvussa on yhtymäkohtia niihin ilmestyskirjassa kerrottuihin tapahtumiin, jotka alkavat tempauksen aikoihin.

-	Ilmestyskirja 20 luvussa on viitteitä siitä, että myös tempauksen jälkeen olisi mahdollista pelastua, mutta marttyyrikuoleman kautta.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:1-6. Minä näin, kuinka taivaasta tuli alas enkeli, jolla oli kädessään syvyyden avain ja isot kahleet. Hän otti kiinni lohikäärmeen, tuon muinaisaikojen käärmeen, jonka nimet ovat Paholainen ja Saatana, ja pani sen kahleisiin tuhanneksi vuodeksi, syöksi sen syvyyteen ja lukitsi ja sinetöi sen jäljestä syvyyden oven. Enää ei käärme saa johtaa kansoja harhaan, ennen kuin tuhat vuotta on tullut täyteen. Sitten se on päästettävä irti vähäksi aikaa. Minä näin valtaistuimia, ja niille, jotka asettuivat istuimille, annettiin tuomiovalta. Minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen ja Jumalan sanan tähden, niiden, jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä olleet ottaneet sen merkkiä otsaansa eivätkä käteensä. He heräsivät eloon ja hallitsivat yhdessä Kristuksen kanssa tuhat vuotta. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa, vaan he ovat Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat Kristuksen kanssa tuhat vuotta.

-	Jes 24:1-23. Katso, Herra tekee maan tyhjäksi ja autioksi, mullistaa sen muodon ja hajottaa sen asukkaat. 2. Ja niinkuin kansan käy, niin papinkin, niinkuin orjan, niin hänen herransa, niinkuin orjattaren, niin hänen emäntänsä, niinkuin ostajan, niin myyjän, niinkuin lainanottajan, niin lainanantajan, niinkuin velallisen, niin velkojankin. 3. Maa tyhjentämällä tyhjennetään ja ryöstämällä ryöstetään. Sillä Herra on tämän sanan puhunut. 4. Maa murehtii ja lakastuu, maanpiiri nääntyy ja lakastuu; kansan ylhäiset maassa nääntyvät. 5. Maa on saastunut asukkaittensa alla, sillä he ovat rikkoneet lait, muuttaneet käskyt, hyljänneet iankaikkisen liiton. 6. Sentähden kirous kalvaa maata, ja sen asukkaat syystänsä kärsivät; sentähden maan asukkaat kuumuudesta korventuvat, ja vähän jää ihmisiä jäljelle. 7. Viini murehtii, viiniköynnös kuihtuu, kaikki ilomieliset huokaavat. 8. Loppunut on vaskirumpujen riemu, lakannut remuavaisten melu, loppunut kanteleitten riemu. 9. Ei laulaen viiniä juoda, väkijuoma käy karvaaksi juojillensa. 10. Kukistettu on autio kaupunki, joka talo teljetty, sisään pääsemätön. 11. Viinistä on kaduilla valitus, kaikki ilo on mennyt mailleen, riemu maasta paennut. 12. Jäljellä on kaupungissa hävitys, portti on pirstaleiksi lyöty. 13. Sillä niin on käyvä maan päällä, kansojen keskuudessa, kuin öljypuuta karistettaessa, kuin jälkikorjuussa, viininkorjuun päätyttyä. 14. Ne korottavat äänensä ja riemuitsevat, ne huutavat mereltä päin Herran valtasuuruutta: 15. "Sentähden kunnioittakaa Herraa valon mailla, ja meren saarilla Herran, Israelin Jumalan, nimeä." 16. Maan äärestä kuulemme ylistysvirret: "Ihana on vanhurskaan osa!" Mutta minä sanon: "Riutumus, riutumus on minun osani, voi minua: ryöstäjät ryöstävät, raastaen ryöstäjät ryöstävät!" 17. Kauhu ja kuoppa ja paula on edessäsi, sinä maan asukas. 18. Joka pakenee kauhun ääntä, se putoaa kuoppaan, ja joka kuopasta nousee, se puuttuu paulaan. Sillä korkeuden akkunat aukenevat ja maan perustukset järkkyvät. 19. Maa murskaksi musertuu, maa halkee ja hajoaa, maa horjuu ja huojuu. 20. Maa hoippuu ja hoipertelee niinkuin juopunut, huojuu niinkuin lehvämaja. Raskaana painaa sitä sen rikkomus, se kaatuu eikä enää nouse. 21. Sinä päivänä Herra kostaa korkeuden sotajoukolle korkeudessa ja maan kuninkaille maan päällä. 22. Heidät kootaan sidottuina vankikuoppaan ja suljetaan vankeuteen; pitkän ajan kuluttua heitä etsiskellään. 23. Ja kuu punastuu, ja aurinko häpeää, sillä Herra Sebaot on kuningas Siionin vuorella ja Jerusalemissa, ja hänen vanhintensa edessä loistaa kirkkaus.

10) Valkea valtaistuin, kansojen tuomio ja toinen kuolema.

-	Ratkaisevaa on, onko nimi kirjoitettu elämän kirjaan. Jeesus sanoi olevansa tie, totuus ja elämä. Vain uskomalla evankeliumi, uskomalla että Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemalla hankittu sovitus Jumalan kanssa koskee myös minua ja syntymällä siten Jumalan lapseksi, aikaansaa sen, että Jumala kirjoittaa ihmisen, joka nyt on Hänen oma oman lapsensa, nimen elämän kirjaan.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:11-15. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

-	Ilm 21:8. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema."

11) Kaikki alkoi siitä, kun ihminen luotiin paratiisiin Jumalan yhteyteen. Hän seurusteli Jumalan kanssa luonnollisella tavalla ilman pelkoa. Nyt on Jumala itse saattanut olotilan – ei entiselleen, vaan paremmaksi.

-	Asiaan liittyviä raamatunkohtia:

-	Ilm 20:3-4. Ja minä kuulin suuren äänen valtaistuimelta sanovan: "Katso, Jumalan maja ihmisten keskellä! Ja hän on asuva heidän keskellänsä, ja he ovat hänen kansansa, ja Jumala itse on oleva heidän kanssaan, heidän Jumalansa; ja hän on pyyhkivä pois kaikki kyyneleet heidän silmistänsä, eikä kuolemaa ole enää oleva, eikä murhetta eikä parkua eikä kipua ole enää oleva, sillä kaikki entinen on mennyt."

Kristityt ovat koonneet lyhyisiin uskontunnustuksiin niitä asioita, jotka kristinuskossa ovat perusasioita ja joista ei voida luopua.

Uskontunnustus

Minä uskon Jumalaan, Isään, Kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan luojaan,

ja Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, meidän Herraamme,

joka sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi neitsyt Mariasta,

kärsi Pontius Pilatuksen aikana, ristiinnaulittiin, kuoli ja haudattiin,

astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista,

astui ylös taivaisiin, istuu Jumalan, Isän, Kaikkivaltiaan oikealla puolella

ja on sieltä tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita,

ja Pyhään Henkeen, pyhän yhteisen seurakunnan, pyhäin yhteyden,

syntien anteeksiantamisen,

ruumiin ylösnousemisen ja iankaikkisen elämän.

… ja lopuksi …

Tylsääkö? – yritäpä elää usko todeksi elämässäsi / lähde toteuttamaan

Valhettako? – lähtemällä mukaan vakuutut / Jumala vastaa rehellisille epäilijöille

Merkityksetöntäkö? – kysy mitä mukaan lähteneet ovat kokeneet (saaneet)

PELASTUS

Evankeliumin sanan kuuleminen ja sanoman vastaanottaminen on edellytys pelastukselle. Ellei ihminen kuule sanomaa siitä, että Jeesus Kristus on sovittanut hänet ja avannut pääsyn Jumalan yhteyteen, ei hän voi pelastua. Usein kuulee väitteen, ettei se voi olla näin, koska kaikilla ei ole ollut mahdollisuutta kuulla tätä evankeliumin sanomaa. Sinun ja minun kohdalla asia kuitenkin on näin. Me emme voi millään itseämme puolustaa, jos hylkäämme Kristuksen.

Ne, joilla ei ole ollut mahdollisuutta kuulla pelastussanomaa ennen iäisyyteen siirtymistään, me jätämme Jumalan ”käsiin”, emmekä itse lähde ratkaisemaan asiaa (Room. 2:14-16).

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo kohdassa ”pelastus” seuraavasti;

Enemmän tai vähemmän tietoinen pelastuksen tarve tulee esiin jokaisen ihmisen elämässä. Niinpä pelastus onkin kaikkien uskontojen keskeiskäsite, vaikka itse pelastuminen ymmärretään niissä eri tavoin. Raamatussa pelastus-käsitteellä on avainsanan asema. Kristinuskon käsitys pelastuksesta on täysin omaleimainen verrattuna muiden uskontojen käsityksiin.

Vanhassa Testamentissa (VT), pelastusta tarkoittavat sana (= tulla pelastetuksi, saada apu, kokea pelastus, antaa pelastaa itsensä) on käännetty suomeksi myös sanoilla autuus ja apu. Tästä pelastaa-sanasta on johdettu myös Jeesus-sana. Perusmerkityksessään sana sisältää käsitteet; avara, laaja, rajoituksista vapaa. Sanalla ”shalom” on melkein yhtäläinen merkitys, nimittäin rauha, yhtenäisyys, täydellisyys, vaaraton tai kaikki hyvin -olotila. Hepreankielinen shalom-sana käännetäänkin septuagintassa, joka on Vanhan Testamentin kreikankielinen käännös, 68 kertaa sanalla jonka merkitys on ”säilyttää ehjänä / pelastaa”.

Yksittäisen ihmisen lisäksi pelastus koskee myös Israelia. Oltuaan hajotettuna maailman kaikkien kansojen sekaan Israel vielä kerran kokee Herran, Jumalansa, pelastuksen joka johtaa lopulta myös hengelliseen uudestisyntymiseen.

Pelastuksen taustana on luopuminen ja syntiinlankeemus. Antamansa pelastuksen kautta Jumala saattaa luomakuntansa alkuperäiseen tilaan, palauttaa sopusoinnun ja eheyden. Pelastus tulee taivaasta, itse Jumalalta. Jumala tosin käyttää pelastustyössään apuna ihmisiä aina tarpeen ja olosuhteiden mukaan. He ovat kuitenkin vain Hänen välikappaleitaan. Jumalan olemuksessa on kaikki mikä täydelliseen pelastuksen kuuluu, Hän on pelastus.

Jumalan nimi (= Jumala itse) tuo pelastuksen (Ps. 54:3).

Pelastus on Hänen lahjansa (Jes. 46:13) ja Hänen armonsa ilmaus (Ps. 6:5).

Pelastus kuuluu Hänen tuomarin- ja kuninkaanvirkaansa (Jes. 33:22).

Pelastuksen kokemisen edellytyksenä on oikea asennoituminen Häneen (Tuom. 10:13, Job 22:21-30).

Kääntyminen omilta teiltä, hiljaisuus ja luottaminen johtavat pelastukseen (Jes. 30:15).

Jumala pelastaa Häneen turvaavan (Ps. 37:40, 86:2), Hänen tykönsä kääntyvän (Jes. 45:22) ja oikeamielisen (Ps. 7:11).

Jumalan hylkääminen merkitsee pelastuksen menettämistä (Jes. 17:10-11, 5 Moos. 32:15-27).

Uudessa Testamentissa (UT) pelastuskäsite on suppeampi kuin VT:ssa. Hengellinen merkitys hallitsee, vaikka fyysinen / aineellinenkin merkitys on olemassa monessa kohdassa. Niinpä esim.

Jeesus pelastaa (kreik. muk.) opetuslapsensa uhkaavasta myrskystä (Matt. 8:25-ss)

ja vajoavan Pietarin (Matt. 14:30).

Uudessa Testamentissa pelastus on ennen kaikkea uskonnollis-siveellinen. Taustalla on Raamatun perustotuus, että synti on ihmisen pahin vihollinen ja että kaiken hädän syynä on synnin seurauksena tapahtunut ero Jumalasta. Pelastus tarkoittaa pelastumista seuraavilta;

Jumalan vihalta (Room. 5:9, 1 Tess. 1:10),

synnin velasta (Ef. 1:7, Kol. 1:14, 1 Piet. 1:18-19, Matt. 1:21, Luuk. 1:77),

tuomiosta (Joh. 3:17, 12:47),

pimeyden vallasta (Kol. 1:13),

lihassa vaikuttavan synnin orjuudesta (Room. 7:24-25, Luuk. 7:50, 8:2, Gal. 5:16),

kiusauksiin lankeamisesta (2 Piet. 2:9),

paholaisesta sekä pahasta (Matt. 6:13).

Mutta pelastus on ennen kaikkea positiivista, myönteistä.

Se luo uudelleen Jumalasuhteen (Luuk. 1:68-69).

Se avaa pääsyn Jumalan armoon (Room. 5:1-ss),

lapseuteen (Ef. 1:5, Gal. 4:5),

Hengen kautta kirkastetun Kristuksen yhteyteen (Room. 8:9-10, Ef. 1:13-14),

Jumalan valtakunnan kansalaisuuteen (Ef. 2:19, Kol. 1:13),

Jumalan kuvan uudestaan luomiseen = uudestisyntymiseen (Tiit. 3:5),

hengen, sielun ja ruumiin pyhittymiseen, kun vaelletaan Jumalan yhteydessä ja Hänen tahdossaan (1 Tess. 5:23-24, Tiit. 2:11-14).

Pelastuksen lopullinen päämäärä on ylösnousemuskirkkaus (Room. 8:11 ja 30, 2 Kor. 4:14)

sekä täydellinen yhteys Jumalaan uudessa luomakunnassa (2 Tim. 4:18, vert. Ilm. 21,22, Ef. 2:6-7, 2 Piet. 3:13).

Uudessa Testamentissa pelastuskäsite on kauttaaltaan myös messiaanis-eskatologinen (= pelastushistoriallinen sisältäen myös viimeiset tapahtumat). Lopullinen pelastus tapahtuu vasta tulevaisuudessa, sillä toivossa me olemme pelastetut.

Pelastus on kokonaan Jumalan työtä (Ef. 2:8-10). Ihmisellä ei ole minkäänlaista kykyä itsensä pelastamiseen. Ei tiedon, oivalluksen, elämysten tai tekojenkaan kautta. Pelastus on Jumalan teko (Luuk. 3:6). Jumalan Kristuksessa ilmenevä pelastus julistetaan ja tarjotaan ihmisille pelastuksen evankeliumin kautta (Ef. 1:13, Room. 1:16, 1 Kor. 15:2, 2 Tim. 3:15). Jumala voi käyttää jokaista uskovaa välikappaleenaan kanssaihmisten pelastamiseksi (Joh. 5:20, Juud. 22,23).

Pelastus vastaanotetaan uskon kautta (Apt. 16:31, Room. 3:22, Gal. 3:26). Usko on Jumalan lahja (Ef. 2:8) joka voidaan torjua sydämen paaduttamisella (Hebr. 4:2, 10:39).

Usko pelastukseen tulee ilmi ihmisessä;

avuksi huutamisena (Apt. 2:21, Room. 10:13),

kasteena (Mark. 16:16),

kuuliaisuutena Kristukselle (Hebr. 5:9)

ja siihen liittyy myös suun tunnustus (Room. 10:9-10).

Pelastus on kolminainen.

1. Se on jo toteutunut tosiasia sillä uskova on pelastettu (Luuk. 7:50, Ef. 2:8, 2 Tim. 1:9). Hänet on vapautettu synnin tuomiosta ja rangaistuksesta ja hänellä on elämänyhteys Jumalaan Kristuksessa. Uskova on vanhurskautettu.

2. Pelastus on kuitenkin myös jatkuvaa: ”Uskova pelastuu lakkaamatta” (Fil. 2:12-13, vert. Room. 5:10) pyhittyen kohti Kristuksen kaltaisuutta (Ef. 4:20-24, Kol. 3:12-ss).

3. Pelastuksen loppuvaihe kuuluu tulevaisuuteen: Uskova on pelastuva Herran tulemuksessa (Fil. 3:20-21, Hebr. 9:28, 1 Piet. 1:5,9,jne.) ja kokeva kirkastumisen (Room. 8:23, 1 Kor. 15:51-52).

Pelastushistoria sisältäen tulevat tapahtumat

Pelastuksesta päätettiin ja sovittiin jo taivaassa ennen ihmisen luomista. Koska Jumala (1 Moos. kirjassa monikkomuodossa) tiesi mitä tulee tapahtumaan, hänellä oli ratkaisu syntiongelmaan jo ennen kuin syntiinlankeemusta oli tapahtunutkaan. Ratkaisu oli Jeesuksessa Kristuksessa tapahtuva pelastus.

Sananl. 8:22-31. "Minut Herra loi ennen kaikkea muuta, luomisensa esikoisena, ennen taivasta ja maata. Iankaikkisuudesta minä sain alkuni, kaiken alussa, ennen kuin maata oli. Kun synnyin, ei syvyyksiä vielä ollut, ei lähteitä tuomaan niiden vettä. Ennen kuin vuoret pantiin sijalleen, ennen kuin oli kukkuloita, minä synnyin, ennen kuin hän teki maat ja mannut, ennen kuin oli hiekan jyvääkään. Olin läsnä, kun hän pani taivaat paikoilleen ja asetti maanpiirin syvyyksien ylle, kun hän korkeuksissa teki taivaan pilvet ja sai syvyyden lähteet kumpuamaan, kun hän pani merelle rajat, loi rannat patoamaan sen vedet, ja kun hän lujitti maan perustukset. Jo silloin minä, esikoinen, olin hänen vierellään, hänen ilonaan päivät pitkät, kaiken aikaa leikkimässä hänen edessään. Maan kiekko oli leikkikalunani, ilonani olivat ihmislapset.

Jes. 45:18 ja 46:9-13. Näin sanoo Herra, Jumala, joka loi taivaan ja muovasi ja valmisti maan, joka asetti sen perustuksilleen, ei luonut sitä tyhjäksi vaan teki sen asumista varten, näin hän sanoo: - Minä olen Herra, eikä muuta jumalaa ole.

Muistakaa menneitä aikoja, muinaisista alkaen: minä olen Jumala, eikä muuta jumalaa ole. Minä olen Jumala, ei kukaan ole minun vertaiseni. Jo alusta asti olen kertonut kaiken, mikä oli tuleva, jo ammoin ilmaissut sen, mikä ei ollut tapahtunut vielä. Näin minä sanon, ja päätöksessäni pysyn, kaiken, mitä tahdon, minä toteutan: Minä kutsuin idästä haukan, kaukaisesta maasta päätökseni toteuttajan. Minä olen sanonut sanani ja panen sen toimeen, olen kaiken suunnitellut ja saatan sen päätökseen. Kuulkaa minua, te joilla on pöyhkeä sydän, te jotka olette kaukana vanhurskaudesta! Minun pelastava vanhurskauteni ei ole kaukana, olen tuonut sen lähelle teitä. Minun apuni ei ole myöhässä. Siioniin minä tuon pelastuksen, Israelille annan kirkkauteni.

Hebr. 10:5-7. Siksi Kristus sanoo maailmaan tullessaan: Uhreja ja lahjoja sinä et halunnut, mutta sinä loit minulle ruumiin. Polttouhrit ja syntiuhrit eivät sinua miellyttäneet. Silloin minä sanoin: Tässä olen. Niin kuin minusta on kirjakääröön kirjoitettu, niin olen tullut tekemään, täyttämään sinun tahtosi, Jumala.

2 Tim. 1:9. Hän on meidät pelastanut ja kutsunut pyhällä kutsullaan, ei meidän tekojemme perusteella vaan oman päätöksensä ja armonsa mukaisesti, jonka hän jo ennen aikojen alkua soi meille antamalla meille Kristuksen Jeesuksen

Pelastuksesta ilmoitettiin ensimmäisen kerran ihmiselle heti syntiinlankeemuksen jälkeen paratiisissa. Ihmistä ei karkotettu tyhjän päälle vaan toivon varaan.

1Moos. 3:12-15. Mies vastasi: "Nainen, jonka sinä annoit minulle kumppaniksi, antoi minulle sen puun hedelmän, ja minä söin." Silloin Herra Jumala sanoi naiselle: "Mitä oletkaan tehnyt!" Nainen vastasi: "Käärme minut petti, ja minä söin." Herra Jumala sanoi käärmeelle: Koska tämän teit, olet kirottu. Toisin kuin muut eläimet, karja ja pedot, sinun on madeltava vatsallasi ja syötävä maan tomua niin kauan kuin elät. Ja minä panen vihan sinun ja naisen välille ja sinun sukusi ja hänen sukunsa välille (Sananmukaisesti; sinun siemenesi ja hänen siemenensä välillä; siemen-sana on yksikkömuodossa): ihminen (tietty yksittäinen ihminen) on iskevä sinun pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä häntä kantapäähän.

Jumala ei toimi ihmisten elämässä mielivaltaisesti. Säästäessään jonkun ja toista ei, VT:nkin aikana, Jeesus otti jo silloin kantaakseen tuomion tämän säästetyn sijasta. Tosin tämä tuomion kantaminen tuli tapahtumaan ajallisesti vasta myöhemmin ristillä. Tästä on hienona esikuvana VT:n seremonia- ja uhrilainsäädäntö, jotka viittaavat suoraan Jeesukseen uhrikaritsana. Jäljempänä olevista Raamatun kohdista 2 Moos. 8 kohdassa edellinen käännös on selkeämpi. 2 Moos. 23 kohdassa kumpikaan käännös ei oikeastaan noudata alkutekstiä.

1 Moos. 15:13-16. Silloin Herra sanoi hänelle (Aabrahamille): "Sinun tulee tietää, että jälkeläisesi joutuvat elämään muukalaisina maassa, joka ei ole heidän omansa. Heistä tulee siellä orjia, ja heitä sorretaan neljäsataa vuotta. Mutta minä rankaisen myös sitä vierasta kansaa, jonka orjiksi he joutuvat, ja he pääsevät lähtemään sieltä suuri omaisuus mukanaan. Sinä itse saat kuitenkin mennä rauhassa isiesi luo ja pääset hautaan hyvän vanhuuden jälkeen. Sinun jälkeläisistäsi palaa tänne (luvattuun maahan) vasta neljäs sukupolvi, sillä amorilaisten syntien määrä ei vielä ole täyttynyt."

2 Moos. 8:21-23 (ek). Sillä jos et (faarao) päästä minun kansaani, niin katso, minä lähetän paarmoja sinun, sinun palvelijaisi ja sinun kansasi kimppuun ja sinun taloihisi, niin että egyptiläisten talot, jopa se maa, jonka päällä ne ovat, tulevat paarmoja täyteen. Mutta minä erotan sinä päivänä Goosenin maan, jossa minun kansani asuu, ettei sinne paarmoja tule, tietääksesi, että minä olen maan Herra. Näin minä panen pelastuksen (= ostaa vapaaksi, lunastaa) erottamaan oman kansani sinun kansastasi. Huomenna on tämä ihme tapahtuva.'"

(uk). Minä teen eron oman kansani ja sinun kansasi välillä. Huomenna tämä ihme tapahtuu.'"

2 Moos. 12:1-. Herra sanoi Moosekselle ja Aaronille Egyptissä: … ottakoon kukin perheenpää karitsan, yhden karitsan perhekuntaa ja taloa kohti. … ja jokainen Israelin yhteisöön kuuluva teurastakoon karitsansa iltahämärissä. Ottakaa sen verta ja sivelkää sitä ovenpieliin ja ovenkamanaan niissä taloissa, joissa karitsaa syödään. ... Sinä yönä minä kuljen läpi Egyptin ja surmaan Egyptin jokaisen esikoisen, niin ihmisten kuin eläintenkin. Minä, Herra, annan tuomioni kohdata kaikkia Egyptin jumalia. Ja (karitsan) veri olkoon niiden talojen merkkinä, joissa te olette, sillä kun minä näen veren, menen ohitsenne. Minä kuritan vain egyptiläisiä, eikä tämä vitsaus satu teihin.

2 Moos. 23:20-21 (uk). "Minä lähetän enkelin kulkemaan sinun edelläsi, suojelemaan sinua matkalla ja viemään sinut siihen paikkaan, jonka olen sinulle varannut. Muista, että hän on lähelläsi, tottele häntä äläkä vihastuta häntä. Hän ei anna anteeksi niskoittelua (= hän ei kanna teidän rikoksianne), sillä hän toimii minun nimissäni.

(ek) ”Hän ei jätä teidän rikoksianne rankaisematta, sillä minun nimeni on hänessä”.

Pelastuksen luonne ja tapa oli ilmoitettu Israelilaisille jo hyvinkin varhain. He eivät vain ottaneet pelastajaansa vastaan. Tämäkään ei ollut ongelma Jumalalle, koska Hän käytti sitä, että Israel hylkäsi messiaansa, pakanoiden pelastamiseksi.

Jes. 52:13 – 53:12. Katso, minun palvelijani menestyy: hänestä tulee korkea, ylhäinen ja suuri. Ja kuitenkin monet järkyttyivät hänet nähdessään - tuskin häntä enää ihmiseksi tunsi, niin kammottavasti hänet oli runneltu. Mutta hän saattaa vielä ihmetyksiin kansat, hänet nähdessään kuninkaat mykistyvät, sillä sen, mitä heille ei koskaan kerrottu, sen he saavat nähdä, mistä he eivät ikinä ole kuulleet, sen he saavat nyt kokea.

Kuka uskoo meidän sanomamme? Kuka ymmärtää Herran käsivarren voiman? Hän kasvoi Herran edessä kuin vähäinen verso, kuin vesa kuivasta maasta. Ei hänellä ollut vartta, ei kauneutta, jota olisimme ihaillen katselleet, ei hahmoa, johon olisimme mieltyneet. Hyljeksitty hän oli, ihmisten torjuma, kipujen mies, sairauden tuttava, josta kaikki käänsivät katseensa pois. Halveksittu hän oli, me emme häntä minään pitäneet. Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen. Häntä piinattiin, ja hän alistui siihen, ei hän suutansa avannut. Kuin karitsa, jota teuraaksi viedään, niin kuin lammas, joka on ääneti keritsijäinsä edessä, ei hänkään suutansa avannut. Hänet vangittiin, tuomittiin ja vietiin pois - kuka hänen kansastaan siitä välitti? Hänet syöstiin pois elävien maasta, hänet lyötiin hengiltä kansansa rikkomusten tähden. Hänet oli määrä haudata jumalattomien joukkoon. Rikkaan haudassa hän sai leposijansa. Koskaan hän ei ollut harjoittanut vääryyttä, eikä petos ollut noussut hänen huulilleen. Herra näki hyväksi, että hänet ruhjottiin, että hänet lävistettiin. Mutta kun hän antoi itsensä sovitusuhriksi, hän saa nähdä sukunsa jatkuvan, hän elää kauan, ja Herran tahto täyttyy hänen kauttaan. Ahdistuksensa jälkeen hän näkee valon, ja Jumalan tunteminen ravitsee hänet. Minun vanhurskas palvelijani tekee vanhurskaiksi monet, heidän pahat tekonsa hän kantaa. Minä annan hänelle paikan suurten joukossa, hän saa jakaa saalista mahtavien kanssa, koska hän antoi itsensä kuolemalle alttiiksi ja hänet luettiin rikollisten joukkoon. Hän otti kantaakseen monien synnit, hän pyysi pahantekijöilleen armoa.

Room. 9:25-27. Hoosean kirjassa hän (Jumala) sanoo: Minä olen sanova kansakseni sitä, joka ei kansaani ollut, ja rakastetukseni sitä, jota en rakastanut. Ja samassa paikassa, jossa heille sanottiin: "Te ette ole minun kansaani", heitä tullaan sanomaan elävän Jumalan lapsiksi. Mutta Israelista Jesaja huudahtaa: Vaikka Israelin kansa olisi lukuisa kuin merenrannan hiekka, siitä pelastuu vain rippeet.

Room. 10:19-20. Mutta eikö Israel ole sitä käsittänyt? Jo Mooses sanoo: Minä saan teidät kadehtimaan kansaa, joka ei ole kansa, vihaamaan pakanoiden ymmärtämätöntä joukkoa. Jesaja sanoo vielä rohkeammin: Ne, jotka eivät minua etsineet, ovat minut löytäneet, olen ilmaissut itseni niille, jotka eivät minua kysyneet.

Room. 11:11-12. Kysyn siis: eivät kai juutalaiset sen vuoksi kompastuneet, että he jäisivät maahan makaamaan? Päinvastoin! Heidän lankeemuksensa on avannut pelastuksen muille kansoille, ja näin juutalaiset ovat saaneet aiheen kadehtia niitä. Jos heidän lankeemuksensa on koitunut rikkaudeksi maailmalle ja heidän tappionsa rikkaudeksi kansoille, kuinka paljon enemmän saakaan aikaan heidän täysimääräinen voittonsa!

Vanhan testamentin ajan ihmiset pelastuivat uskomalla Kristukseen samoin kuin mekin pelastumme uskomalla Kristukseen. He uskoivat Häneen, joka oli luvattu mutta ei vielä ollut tullut. Me uskomme Häneen, joka oli luvattu ja joka on jo tullut ja on vielä tuleva. (Katso ”Kristillinen dogmatiikka / Franz Pieper”, sivu 472 Vanhan liiton armovälineet.)

Jeesus syntyi ihmiseksi, kun aika koitti.

Jer. 33:14-15. "Aika tulee", sanoo Herra, "jolloin minä täytän Israelin ja Juudan heimoille antamani lupauksen. Kun se aika koittaa, Daavidin suvusta nousee Vanhurskas Verso. Hän saattaa maassa voimaan oikeuden ja vanhurskauden.

Room. 5:6. Meistä ei ollut itseämme auttamaan, mutta Kristus kuoli jumalattomien puolesta, kun aika koitti.

Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa, jonka Jumala itse meissä vaikuttaa, on iankaikkinen elämä (Joh 17:1-26). Joka uskoo evankeliumin Kristuksesta, on siirtynyt kuolemasta elämään, eikä hän enää kuole. Jumalasuhteessaan kuollut alkaa elää koska Jumala synnyttää hänet uudesti. Ihminen ns. uudestisyntyy Jumalan lapseksi ja Jumala antaa tämän varmistukseksi Pyhän Henkensä ihmisen sydämeen asumaan. Pyhä Henki ei kuitenkaan tee ihmisestä itselleen tahdotonta sätkynukkea. Pyhä Henki on esirukoilija, rinnallakulkija, ”kirittäjä”, puolustaja, rohkaisija. Meidät on jo pelastettu Kristuksen sovitustyön perusteella, voitto pahasta on jo saavutettu. Samaan aikaan me kuitenkin olemme vasta matkalla pelastusta kohti, koska maailmassa meillä on ahdistus ja vainot sekä taistelu henkivaltoja ja omassa lihassa vaikuttavaa turmelusta vastaan. Lopullinen pelastuminen, joka sisältää myös uudeksi luomisen ja ylösnousemusruumiin, tapahtuu Kristuksen tullessa hakemaan omansa eli ylösnousemuksessa. Jumalan yhteydessä alkanutta ja jatkunutta elämää ei ruumiillinen kuolema katkaise, vaan se ainoastaan sinetöi sen.

Joh 3:5-7. Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: jos joku ei synny vedestä ja Hengestä, ei hän voi päästä sisälle Jumalan valtakuntaan. Mikä lihasta on syntynyt, on liha; ja mikä Hengestä on syntynyt, on henki. Älä ihmettele, että minä sanoin sinulle: teidän täytyy syntyä uudesti, ylhäältä.

Rom. 8:23-24. … myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, huokailemme odottaessamme Jumalan lapseksi pääsemistä, ruumiimme lunastamista vapaaksi. Meidät on pelastettu, se on varma toivomme. Mutta toivo, jonka jo näkee täyttyneen, ei enää ole toivo.

1 Joh 3:1-3. Katsokaa, kuinka suurta rakkautta Isä on meille osoittanut: me olemme saaneet Jumalan lapsen nimen, ja hänen lapsiaan me myös olemme. Tästä syystä maailma ei meitä tunne, eihän se tunne häntäkään. Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on. Jokainen, joka näin panee toivonsa häneen, pitää itsensä puhtaana, niin kuin hän on puhdas ja pyhä.

Jeesus lupasi kuolemansa ja taivaaseen nousemisensa jälkeen tulla takaisin noutamaan omansa luokseen. Raamatun ilmoituksen mukaan ylösnousemus ruumiillisesta kuolemasta näyttää tapahtuvan eri aikoina ”hyville” ja ”pahoille”. Ylösnousemus, jota sanotaan myös tempaukseksi, tapahtuu niin kuin salamanleimaus. Jeesuksen omina ruumiillisen kuoleman kokeneet, uudestisyntyneet Jumalan lapset, saavat Jeesuksen tullessa ylösnousemusruumiin. Samanaikaisesti heidän kanssaan maan päällä elossa olevat uudestisyntyneet Jumalan lapset muuttuvat ja saavat myös ylösnousemusruumiin.

Joh 5:28-29. Älkää ihmetelkö tätä! Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen.

Ilm. 20:5-6. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. Autuaita ja pyhiä ovat ne, jotka pääsevät osallisiksi ensimmäisestä ylösnousemuksesta! …

Mat. 24:38-42. Vedenpaisumuksen edellä ihmiset söivät ja joivat, menivät naimisiin ja naittivat tyttäriään aina siihen päivään asti, jona Nooa meni arkkiin. Kukaan ei aavistanut mitään, ennen kuin tulva tuli ja vei heidät kaikki mennessään. Samoin käy, kun Ihmisen Poika tulee. Kaksi miestä on pellolla: toinen otetaan, toinen jätetään. Kaksi naista on jauhamassa viljaa: toinen otetaan, toinen jätetään. "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän Herranne tulee.

1 Kor. 15:51-53. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

Luuk. 17: 24. Sillä niin kuin salama välähtää ja valaisee taivaan äärestä ääreen, niin on Ihmisen Poika oleva ilmestymisensä päivänä.

Entä se kohta, jossa Paavali sanoo naisen pelastuvan lastensynnyttämisen kautta? Tämä kohta on nähtävä Paavalin puheena knostilaisuutta, pahaa harhaoppia, vastaan. Knostilaiset korostivat pelkkää henkisyyttä ja sallivat karkeatkin synnit koska ne eivät heidän mielestään ulottuneet ihmisen henkeen. Knostilaisuudessa nainen asetettiin miehen yläpuolelle. Nainen ei myöskään saanut synnyttää, koska se olisi ollut Luoja-Jumalan yläpuolella olevan Demiurgin tahdon vastaista. Paavali halusi seurakunnan erottautuvan jyrkästi knostilaisista opeista.

Naisen opetuksessa ei sinällään ole mitään väärää, niin kuin ei miehenkään, opetuksen sisältö ratkaisee. Paavali puhuu kirjeidensä saateosissa paljon hyvää naisdiakoneista. Knostilaisuuden valtaamassa ajassa ei kuitenkaan voinut antaa mitään merkkiä siitä, että olisi hyväksynyt ko. harhaopin.

1 Tim. 2:9-15. Samoin tahdon, että naisten kaunistuksena on hillitty esiintyminen, vaatimattomuus ja säädyllisyys - eivät tukkalaitteet, kultakorut, helmet tai kalliit vaatteet, vaan hyvät teot, niin kuin sopii naisille, jotka tunnustavat palvelevansa Jumalaa. Naisen tulee kuunnella opetusta, hiljaa ja kuuliaisena. Sitä en salli, että nainen opettaa, enkä sitä, että hän hallitsee miestä; hänen on elettävä hiljaisesti. Ensinhän luotiin Aadam ja sitten Eeva, eikä petetyksi joutunut Aadam, vaan nainen antoi pettää itsensä ja rikkoi käskyn. Lasten synnyttäjänä hän on kuitenkin pelastuva, jos vain pysyy uskossa ja rakkaudessa ja viettää hillittyä, Jumalalle pyhitettyä elämää.

Room. 16:1-2. Annan teille suositukseni sisarestamme Foibesta, joka on Kenkrean seurakunnan palvelija (palvelija, seurakuntapalvelija, diakoni). Ottakaa hänet vastaan Herran palvelijana niin kuin pyhille sopii ja auttakaa häntä kaikessa, missä hän tarvitsee teitä. Onhan hän itsekin ollut tukena monille, myös minulle.

Room. 16:3. Tervehtikää Priscaa ja Aquilaa, työtovereitani Kristuksen Jeesuksen palveluksessa. (Prisca / Priscilla on nainen.)

Raamatun kohtia, jotka liittyvät pelastukseen

Ps. 91:14. Herra sanoo: "Minä pelastan hänet, koska hän turvaa minuun. Hän tunnustaa minun nimeäni, siksi suojelen häntä.

Jes. 46:3-4. … Kuulkaa te, joita olen joutunut nostamaan ja kantamaan hamasta syntymästänne saakka, äitinne kohdusta asti! Teidän vanhuutenne päiviin saakka minä olen sama, vielä kun hiuksenne harmaantuvat, minä teitä kannan. Niin minä olen tehnyt ja niin yhä teen, minä nostan ja kannan ja pelastan.

Matt. 10:22-31. Kaikki tulevat vihaamaan teitä minun nimeni tähden, mutta se, joka kestää loppuun asti, pelastuu. ... "Älkää siis pelätkö ihmisiä. Ei ole kätköä, joka ei paljastuisi, eikä salaisuutta, joka ei tulisi ilmi. ... Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta eivät kykene tappamaan sielua. Pelätkää sen sijaan häntä, joka voi sekä sielun että ruumiin hukuttaa helvettiin. Varpusia saa kolikolla kaksi, mutta yksikään niistä ei putoa maahan, ellei teidän Isänne sitä salli. Teidän jokainen hiuskarvannekin on laskettu. Älkää siis pelätkö. Olettehan te arvokkaampia kuin kaikki varpuset.

Matt. 19:23-26. Silloin Jeesus sanoi opetuslapsilleen: "Totisesti: rikkaan on vaikea päästä taivasten valtakuntaan. Minä sanon teille: helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." Kun opetuslapset kuulivat tämän, he olivat ihmeissään ja kysyivät: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta Jumalalle on kaikki mahdollista."

Matt. 24:10-13. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee. Mutta joka kestää loppuun asti, pelastuu.

Mark. 10:23-27. Jeesus kääntyi, katsoi opetuslapsiinsa ja sanoi: "Kuinka vaikea onkaan niiden, jotka paljon omistavat, päästä Jumalan valtakuntaan!" Opetuslapset hämmästelivät hänen sanojaan, mutta Jeesus jatkoi: "Lapseni, Jumalan valtakuntaan on todella vaikea päästä. Helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." Opetuslapset olivat yhä enemmän ihmeissään ja kyselivät toisiltaan: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta ei Jumalalle. Jumalalle on kaikki mahdollista."

Mark. 13:13. Kaikki vihaavat teitä minun nimeni tähden, mutta se, joka kestää loppuun asti, pelastuu.

Mark. 16:15-16. Hän (Jeesus) sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.

Luuk. 8:11-15. Vertaus tarkoittaa tätä: Siemen on Jumalan sana. Tien laitaan pudonnut siemen tarkoittaa ihmisiä, jotka kuulevat sanan mutta joiden sydämestä Paholainen heti tulee ottamaan sen pois, jotta he eivät uskoisi ja pelastuisi. Kalliolle pudonnut siemen tarkoittaa niitä, jotka sanan kuullessaan ottavat sen iloiten vastaan mutta uskovat vain hetken aikaa. Heillä ei ole juurta, ja niin he koetukseen joutuessaan luopuvat. Ohdakkeisiin pudonnut osa tarkoittaa niitä, jotka kuulevat sanan mutta sitten tukahtuvat elämän huoliin, rikkauteen ja nautintoihin. He eivät tuota kypsää satoa. Mutta hyvään maahan pudonnut siemen tarkoittaa niitä, jotka sanan kuultuaan pysyvät siinä puhtain ja ehein sydämin ja kestävinä tuottavat satoa.

Luuk. 13:23-24. Joku kysyi häneltä (Jeesukselta): "Herra, onko niin, että vain harvat pelastuvat?" Jeesus vastasi: "Kilvoitelkaa päästäksenne sisään ahtaasta ovesta. Minä sanon teille: monet yrittävät mennä sisään mutta eivät siihen kykene.

Luuk. 18:24-27. Nähdessään sen Jeesus sanoi: "Kuinka vaikea onkaan niiden, jotka paljon omistavat, päästä Jumalan valtakuntaan! Helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." "Kuka sitten voi pelastua?" kysyivät kuulijat. Jeesus vastasi: "Mikä on ihmiselle mahdotonta, se on mahdollista Jumalalle."

Joh. 3:14-18. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Apt. 2: 47. He ylistivät Jumalaa ja olivat koko kansan suosiossa, ja päivä päivältä Herra liitti heidän joukkoonsa niitä jotka pelastuivat.

Apt. 4:12. Ei kukaan muu voi pelastaa kuin hän (Jeesus). Mitään muuta nimeä, joka meidät pelastaisi, ei ole ihmisille annettu koko taivaankannen alla."

Apt. 15:1-2. Juudeasta tuli Antiokian seurakuntaan eräitä, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua." Paavali ja Barnabas asettuivat vastustamaan heitä …

Apt. 16:29-32. Vartija pyysi valoa, ryntäsi sisään ja heittäytyi vavisten Paavalin ja Silaksen eteen. Hän vei heidät ulos ja kysyi: "Herrat! Mitä minun on tehtävä, että pelastuisin?" He vastasivat: "Usko Herraan Jeesukseen, niin pelastut, sinä ja sinun perhekuntasi." He puhuivat sitten Herran sanaa hänelle ja koko talonväelle.

Room. 10:9-10. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen.

Room. 13:11-14. Tehän tiedätte, mikä hetki on käsillä. Teidän on aika herätä unesta, sillä pelastus on nyt meitä lähempänä kuin silloin, kun meistä tuli uskovia. Yö on kulunut pitkälle, päivä jo sarastaa. Hylätkäämme siis pimeyden teot ja varustautukaamme valon asein. Meidän on elettävä nuhteettomasti niin kuin päivällä eletään, ei remuten ja juopotellen, siveettömästi ja irstaillen, riidellen ja kiihkoillen. Pukekaa yllenne Herra Jeesus Kristus älkääkä hemmotelko ruumistanne, niin että annatte sen haluille vallan.

1 Kor. 3:1-17. (Tämä sanankohta koskee varsinkin opettajia, julistajia ja profetioiden esittäjiä, koska he rakentavat Jumalan seurakuntaa.) Minä (Paavali) en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät. Jos yksi sanoo: "Minä olen Paavalin puolella", toinen taas: "Minä Apolloksen", ettekö silloin ole kuin ihmiset ainakin? Mikä sitten Apollos on? Tai Paavali? He ovat palvelijoita, jotka ovat johtaneet teidät uskoon, kumpikin siinä tehtävässä, jonka Herra on hänelle antanut. Minä istutin, Apollos kasteli, mutta Jumala antoi kasvun. Istuttaja ei siis ole mitään, ei myöskään kastelija, vaan kaikki on Jumalan kädessä, hän suo kasvun. Istuttaja ja kastelija ovat samassa työssä, mutta kumpikin saa palkan oman työnsä mukaan. Me olemme Jumalan työtovereita, te olette Jumalan pelto ja Jumalan rakennus. Jumalalta saamani armon mukaan olen taitavan rakentajan tavoin laskenut perustuksen, jolle joku toinen rakentaa. Mutta kukin katsokoon, miten rakentaa. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä? Jos joku turmelee Jumalan temppelin, Jumala saattaa turmioon hänet. Jumalan temppeli on pyhä, ja tämä temppeli olette te.

1 Kor. 5:1-5. Olen kuullut, että teidän keskuudessanne on haureutta, jopa sellaista mitä ei tavata edes pakanakansojen parissa: eräskin elää äitipuolensa kanssa. Ja te vielä pöyhkeilette, vaikka teillä olisi ollut syytä surra ja erottaa joukostanne mies, joka on syyllistynyt tuollaiseen. Vaikka minä ruumiillisesti olen poissa luotanne, olen kuitenkin hengessä läsnä ja olen kuin paikalla olevana jo päättänyt, mitä syylliselle on tehtävä. Kun te olette yhdessä koolla Herramme Jeesuksen nimessä ja minun henkeni ja Herramme Jeesuksen voima ovat läsnä, tuo mies on luovutettava Saatanalle ja niin annettava hänen ruumiinsa tuhoutua, jotta hänen henkensä pelastuisi Herran päivänä.

1 Kor. 15:1-2. Veljet, minä palautan mieleenne sen evankeliumin, jonka olen julistanut teille. Te olette ottaneet sen vastaan ja pidätte siitä kiinni, ja sen avulla te myös pelastutte, jos säilytätte sen sellaisena kuin minä sen julistin; muuten olette turhaan tulleet uskoviksi.

2 Kor. 6:1-2. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi! Hänhän sanoo: Oikealla hetkellä olen kuullut sinua, pelastuksen päivänä olen tuonut sinulle avun. Juuri nyt on oikea hetki, juuri nyt on pelastuksen päivä.

2 Kor. 7:10. Jumalan mielen mukainen murhe saa aikaan parannuksen, jota ei tarvitse katua, sillä se johtaa pelastukseen. Maallinen murhe sen sijaan tuottaa kuoleman.

Ef. 1:13-14. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne. Se on meidän perintöosamme vakuutena, joka takaa meille lunastuksen, Jumalan kirkkauden ylistykseksi.

Ef. 2:1-10. Jumala on tehnyt eläviksi teidät, jotka olitte kuolleita rikkomustenne ja syntienne tähden. Ennen te elitte niiden vallassa tämän maailman menon mukaan, totellen avaruuden henkivaltojen hallitsijaa, sitä henkeä, joka yhä vaikuttaa tottelemattomissa ihmisissä. Heidän joukossaan mekin kaikki ennen elimme noudattaen oman luontomme haluja ja tehden niin kuin ruumiimme ja mielemme tahtoivat, ja näin olimme luonnostamme vihan alaisia niin kuin kaikki muutkin. Jumalan laupeus on kuitenkin niin runsas ja hän rakasti meitä niin suuresti, että hän teki meidät, rikkomustemme tähden kuolleet, eläviksi Kristuksen kanssa. Armosta teidät on pelastettu. Jumala herätti meidät yhdessä Kristuksen Jeesuksen kanssa ja antoi meillekin paikan taivaassa osoittaakseen kaikille tuleville aikakausille, kuinka äärettömän runsas on hänen armonsa ja kuinka suuri hänen hyvyytensä, kun hän antoi meille Kristuksen Jeesuksen. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä. Mekin olemme Jumalan tekoa, luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

Fil. 1:27-30. Teidän on vain käyttäydyttävä Kristuksen evankeliumin arvoa vastaavalla tavalla. Pääsenpä itse käymään luonanne tai en, toivon saavani kuulla, että te pysytte lujasti samanhenkisinä ja taistelette yksimielisesti evankeliumin ja uskon puolesta antamatta vastustajien säikyttää itseänne. Se on heille Jumalan antama osoitus siitä, että heitä odottaa kadotus mutta teitä pelastus. Teille on suotu se armo, että saatte uskoa Kristukseen ja vielä kärsiäkin hänen puolestaan. Te käytte samaa taistelua, jota olette nähneet minun käyvän ja jota nyt kuulette minun yhä jatkavan.

Fil. 2:12-13. Siksi, rakkaat ystävät, niin kuin olette aina totelleet minua, kun olen ollut luonanne, totelkaa vielä enemmän nyt, kun olen poissa: tehkää peläten ja vavisten työtä pelastuaksenne. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

Kol. 1:12-14. Kiittäkää iloiten Isää, joka on tehnyt teidät kelvollisiksi saamaan pyhille kuuluvan perintöosan valon valtakunnasta. Hän on pelastanut meidät pimeyden vallasta ja siirtänyt meidät rakkaan Poikansa valtakuntaan, hänen, joka on meidän lunastuksemme, syntiemme anteeksianto.

1 Tes. 5:8-10. Mutta meidän, jotka kuulumme päivälle, on pysyttävä raittiina: meidän on pukeuduttava uskon ja rakkauden haarniskaan ja otettava kypäräksemme pelastuksen toivo. Jumala ei ole tarkoittanut, että saisimme osaksemme vihan vaan että pelastuisimme Herramme Jeesuksen Kristuksen tullessa. Kristus on kuollut puolestamme, jotta saisimme elää yhdessä hänen kanssaan, olimmepa valveilla tai kuoleman unessa.

2 Tes. 2:9-10. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät.

1 Tim. 2:3-4. Tällainen rukous on oikea ja mieluisa Jumalalle, meidän pelastajallemme, joka tahtoo, että kaikki ihmiset pelastuisivat ja tulisivat tuntemaan totuuden.

Tiit. 2:11-13. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä.

Hebr. 2:1-4. Sen tähden meidän on tarkoin ja tunnollisesti pidettävä mielessämme se, minkä olemme kuulleet, ettemme ajautuisi virran vieminä harhaan. Johan sekin sanoma, jonka enkelit toivat, osoittautui paikkansa pitäväksi, ja jokainen rikkomus ja tottelemattomuus sai ansaitsemansa palkan. Kuinka sitten me voisimme välttää rangaistuksen, jos emme pidä arvossa sitä suurta pelastusta, jota itse Herra ensimmäisenä julisti? Ne, jotka kuulivat hänen julistuksensa, ovat sen todistuksellaan vahvistaneet ja välittäneet meille, ja itse Jumala vahvisti heidän todistuksensa: hän antoi heidän tehdä tunnustekoja ja ihmeitä, monia voimallisia tekoja, ja jakoi Pyhän Hengen lahjoja tahtonsa mukaan.

1 Piet. 1:4-5. Häneltä me saamme perinnön, joka ei turmellu, ei tahraannu eikä kuihdu. Se on varattuna teille taivaissa, ja voimallaan Jumala varjelee teidät uskossa, niin että te saavutatte pelastuksen, joka on valmiina saatettavaksi ilmi lopunaikana.

1 Piet. 2:2. Niin kuin vastasyntyneet lapset tavoitelkaa puhdasta sanan maitoa, jotta sen ravitsemina kasvaisitte pelastukseen.

1 Piet. 4:12-19. Rakkaat ystävät, älkää oudoksuko sitä tulta ja hehkua, jossa teitä koetellaan, ikään kuin teille tapahtuisi jotakin outoa. Iloitkaa päinvastoin sitä enemmän, mitä enemmän pääsette osallisiksi Kristuksen kärsimyksistä, jotta saisitte iloita ja riemuita myös silloin, kun hänen kirkkautensa ilmestyy. Kun teitä solvataan Kristuksen nimen tähden, te olette autuaat, sillä teidän yllänne on kirkkauden Henki, Jumalan Henki. Kenenkään teistä ei tule kärsiä murhamiehenä tai varkaana tai pahantekijänä tai toisten petkuttajana. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen! Sen tähden ne, jotka joutuvat kärsimään, jos niin on Jumalan tahto, antakoot elämänsä uskollisen Luojan haltuun ja tehkööt edelleen sitä, mikä on hyvää.

Juud. 1:5. Vaikka te kaiken tiedättekin, tahdon silti muistuttaa teitä siitä, että Herra kyllä ensin pelasti kansansa Egyptistä mutta tuhosi sitten ne, jotka eivät uskoneet.

Ilm. 1:17-18. … "Älä pelkää. ... Minulla (Jeesus) on kuoleman ja tuonelan avaimet.

Ilm. 3:5. Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä (Jeesus) pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä.

Ilm. 3:21. "Sen, joka voittaa, minä (Jeesus) annan istua kanssani valtaistuimellani, niin kuin minäkin olen voittoni jälkeen asettunut Isäni kanssa hänen valtaistuimelleen.

Ilm. 22:6-. Minulle (Johannes) sanottiin: … Minä (Jeesus) tulen pian. Autuas se, joka ottaa varteen tämän kirjan ennussanat." … Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan.

Riippuvuus Jeesuksesta

Iso Raamatun tietosanakirja, joka noudattaa vuoden 1933/38 käännöstä, tuntee vain yhden ”riippua” –sanan. Uudemmassa Raamatun käännöksessä (1992) tämä ”riippua” –sana on käännetty mm. seuraavasti;

Pysyä uskollisena,

ei suostu eroamaan,

tarrautua koko voimallaan,

turvautua,

pitää kiinni,

olla jonkin varassa,

juosta jonkun perässä.

5 Moos. 30:20. Rakastakaa Herraa, Jumalaanne, totelkaa häntä ja pysykää hänelle uskollisina. …

(ed. käännös). Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi, kuule hänen ääntänsä ja riipu hänessä kiinni,

Joos. 23:8. vaan pysykää uskollisina Herralle, Jumalallenne, kuten olette pysyneet tähän päivään saakka.

(ed. käännös). vaan että riiputte kiinni Herrassa, Jumalassanne, niin kuin olette tehneet aina tähän päivään asti.

2 Kun. 18:6. Hän (Hiskia) pysyi Herralle uskollisena, ei luopunut hänestä vaan noudatti käskyjä, jotka Herra oli antanut Moosekselle.

(ed. käännös). Hän riippui Herrassa kiinni eikä luopunut hänestä, vaan noudatti hänen käskyjänsä, jotka Herra oli antanut Moosekselle.

Ruut 1:14. Miniät itkivät nyt vielä katkerammin. Viimein Orpa suuteli anoppiaan hyvästiksi, mutta Ruut ei suostunut eroamaan Noomista.

(ed. käännös). Niin he korottivat vielä äänensä ja itkivät. Silloin Orpa suuteli anoppiaan jäähyväisiksi, mutta Ruut riippui kiinni hänessä.

Ps.63:9. Koko voimallani minä tarraudun sinuun, ja sinun oikea kätesi tukee minua.

(ed. käännös). Minun sieluni riippuu sinussa kiinni, sinun oikea kätesi tukee minua.

Room. 12:9. Olkoon rakkautenne vilpitöntä. Vihatkaa pahaa, pysykää kiinni hyvässä.

(ed. käännös). Olkoon rakkaus vilpitön, kammokaa pahaa, riippukaa hyvässä kiinni.

Ps. 91:14. Herra sanoo: "Minä pelastan hänet, koska hän turvaa minuun. Hän tunnustaa minun nimeäni, siksi suojelen häntä.

(ed. käännös). "Koska hän riippuu minussa kiinni, niin minä hänet pelastan; minä suojelen hänet, koska hän tuntee minun nimeni.

Ps. 119:31. Sinun liitostasi, Herra, minä pidän kiinni - älä anna minun joutua häpeään!

(ed. käännös). Minä riipun kiinni sinun todistuksissasi, Herra, älä anna minun joutua häpeään.

Matt. 22:37-40. Jeesus vastasi: "Rakasta Herraa, Jumalaasi, koko sydämestäsi, koko sielustasi ja mielestäsi. Tämä on käskyistä suurin ja tärkein. Toinen yhtä tärkeä on tämä: Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi. Näiden kahden käskyn varassa ovat laki ja profeetat."

(ed. käännös). Niin Jeesus sanoi hänelle: "'Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi ja kaikesta sielustasi ja kaikesta mielestäsi'. Tämä on suurin ja ensimmäinen käsky. Toinen, tämän vertainen, on: 'Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi'. Näissä kahdessa käskyssä riippuu kaikki laki ja profeetat."

Jes. 44:20. Tyhjän perässä juoksija! Hänen harhautunut sydämensä eksyttää hänet. …

(ed. käännös). Joka tuhassa kiinni riippuu, sen on petetty sydän harhaan vienyt, …

Kaikki nämä uuden käännöksen tulkinnat kertovat omalta osaltaan siitä, mitä tarkoitetaan kun ollaan riippuvaisia joko Jeesuksesta Kristuksesta tai hänen sijastaan jostain muusta.

Jollemme riipu kiinni Kristuksessa Jeesuksessa, riipumme kiinni jossain muussa. Riippumaton on äärimmäisen riippuvainen itsestään. Näitä meille muita luovuttamattomia asioita voivat olla raha, omaisuus, valta, maine, katkeruus, kosto tai oma mielipide.

Voiko sitten samanaikaisesti riippua kiinni Kristuksessa ja jossain muussa? Mielestäni voi. Liian moni on luopunut Raamatun lukemisesta rukoillen ja kiinnittäytynyt pelkästään omiin tai oman uskonsuuntansa mielipiteisiin. Tällainen henkilö asettaa helposti toisessa uskonsuunnassa olevan Jumalan lapsen itseään alempiarvoiseen asemaan. Uskonsuunnat, kirkot ja seurakunnat ovat tässä mielessä Jumalan palvelijoita, joihin Jumala asettaa lapsensa kasvamaan uskossa ja Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa.

1 Kor. 3:1-8. Minä en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät. Jos yksi sanoo: "Minä olen Paavalin puolella", toinen taas: "Minä Apolloksen", ettekö silloin ole kuin ihmiset ainakin? Mikä sitten Apollos on? Tai Paavali? He ovat palvelijoita, jotka ovat johtaneet teidät uskoon, kumpikin siinä tehtävässä, jonka Herra on hänelle antanut. Minä istutin, Apollos kasteli, mutta Jumala antoi kasvun. Istuttaja ei siis ole mitään, ei myöskään kastelija, vaan kaikki on Jumalan kädessä, hän suo kasvun. Istuttaja ja kastelija ovat samassa työssä, mutta kumpikin saa palkan oman työnsä mukaan.

Yksittäinen kristitty voi pelastuttuaankin pysyä vanhan luontonsa vallassa siten, ettei anna ohjausvaltaa Kristukselle. Tai hän voi myös palata takaisin vanhan luontonsa ohjaukseen ja vähentää riippuvuuttaan Kristuksesta (Pyhästä Hengestä) Huom. Ei kuitenkaan menetä vielä pelastusta.

Gal. 5:16-25. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte. … Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. Jos me elämme Hengen varassa, meidän on myös seurattava Hengen johdatusta.

Kun ihmisen vanha luonto alkaa jäädä alakynteen, ei se suinkaan suostu vapaaehtoisesti pysymään ristillä Kristuksen kanssa, vaan se naamioituu hengelliseen kaapuun ja alkaa tehdä hurskaita lain tekoja. Vanha luonto valitsee aina hengelliset teot saadakseen siirrettyä edes vähän kunniaa Kristukselta itselleen.

Room. 7:15-8:1. En edes ymmärrä, mitä teen: en tee sitä, mitä tahdon, vaan sitä, mitä vihaan. Ja jos kerran teen sitä, mitä en tahdo, silloin myönnän, että laki on hyvä. Niinpä en enää teekään itse sitä, mitä teen, vaan sen tekee minussa asuva synti. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Otetaan esimerkki;

Matt. 16:15-18. "Entä te?" kysyi Jeesus. "Kuka minä teidän mielestänne olen?" Simon Pietari vastasi: "Sinä olet Messias, elävän Jumalan poika." Jeesus sanoi hänelle: "Autuas olet sinä, Simon, Joonan poika. Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri, vaan minun Isäni, joka on taivaissa. Ja minä sanon sinulle: Sinä olet Pietari (petros), ja tälle kalliolle (petra) minä rakennan kirkkoni. Sitä eivät tuonelan portit voita.

Edellinen raamatunkohta on ymmärretty kolmella eri tavalla. Kuka tai mikä on se kallioperustus, jolle Kristus kirkkonsa rakentaa?

Onko Pietari se kallio?

Onko Pietarin tunnustus (ja jokaisen muun ihmisen oma tunnustus) se kallio?

Voiko ihminen itse olla oman tai toisen pelastuksen perustus? Entä voiko se, mitä ihminen itse tekee, olla hänen pelastuksensa (tai oppinsa) perustus? Nämä kaksi ensimmäistä vaihtoehtoa sisältävät ”mannaa” ihmisen omalle vanhalle luonnolle. Ihminen yrittää ottaa itselleen jotain, vaikka Jeesus itse samassa yhteydessä sanoo, että; Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri (eli, ei mikään ihmisessä), vaan minun Isäni, joka on taivaissa.

Itse olen kolmannen vaihtoehdon kannalla.

Kristus Jeesus (Jumala itse) on se kallio.

1 Kor. 3:9-11. Me olemme Jumalan työtovereita, te olette Jumalan pelto ja Jumalan rakennus. Jumalalta saamani armon mukaan olen taitavan rakentajan tavoin laskenut perustuksen, jolle joku toinen rakentaa. Mutta kukin katsokoon, miten rakentaa. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea.

Jos luotan pelastuskysymyksessä omiin ansioihini edes hiukan, joudun olemaan epävarmuuden tilassa - milloin olen tehnyt riittävästi, milloin olen osoittautunut riittävän hyväksi? Tälle tielle lähtenyt kokee tehneensä riittävästi vasta sitten, kun on mennyt täydellisesti lain alle, Jeesuksen ajan fariseusten tavoin. Mutta silloin hän ei Kristusta sovittajakseen enää tarvitsekaan.

Entä sitten se, kun Raamatussa sanotaan, että suun tunnustuksella pelastutaan (Room. 10:9)? Kannattaa lukea koko kohta, jossa niin sanotaan.

Room. 10:5-17. Siitä vanhurskaudesta, joka perustuu lain noudattamiseen, Mooses kirjoittaa: "Joka tekee, mitä laki vaatii, saa siitä elämän." Mutta uskon vanhurskaus puhuu näin: "Älä kysy sydämessäsi: Kuka voi nousta taivaaseen?" - nimittäin tuomaan Kristusta maan päälle - "tai: Kuka voi laskeutua syvyyksiin?" - nimittäin noutamaan Kristusta ylös kuolleista. Mitä siis on sanottu? Sana on lähellä sinua, sinun suussasi ja sinun sydämessäsi, nimittäin se uskon sana, jota me julistamme. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen.

Kirjoituksissa sanotaan: "Yksikään, joka häneen uskoo, ei joudu häpeään." Juutalaisen ja kreikkalaisen välillä ei ole eroa. Kaikilla on sama Herra, ja häneltä riittää rikkautta kaikille, jotka huutavat häntä avukseen. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!" Mutta kaikki eivät ole olleet evankeliumille kuuliaisia. Jesaja sanookin: "Herra, kuka on uskonut meidän sanomamme?" Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Kaiken lähtökohtana on evankeliumi (ilosanoma) Jeesuksesta Kristuksesta. Joka avaa sydämensä oven Jeesukselle Kristukselle, pelastuu. Jeesuksen Kristuksen mukana hän saa sydämeensä Pyhän Hengen ja uskon. Suun tunnustus on vasta tämän uskon seurausta. Eli seurausta ei voi laittaa perustukseksi.

Fil. 2:10-11. Jeesuksen nimeä kunnioittaen on kaikkien polvistuttava, kaikkien niin taivaassa kuin maan päällä ja maan alla, ja jokaisen kielen (myös pelastumattomien kun he joutuvat Kristuksen tuomioistuimen eteen) on tunnustettava Isän Jumalan kunniaksi: "Jeesus Kristus on Herra."

1. Kor. 12:2-3. Muistattehan, kuinka ollessanne vielä pakanoita vastustamaton voima ajoi teitä mykkien epäjumalien luo. Siksi sanon teille selvästi, että kukaan, joka puhuu Jumalan Hengen valtaamana, ei voi sanoa: "Jeesus on kirottu." Kukaan ei myöskään voi sanoa: "Jeesus on Herra", muuten kuin Pyhän Hengen vaikutuksesta.

Antti Laato on sanonut Vanhan Testamentin viikkohartauskirjassaan (kohta 231).

”Omilla pahoilla teoillamme emme voi muuttaa Jumalaa toisenlaiseksi. Hän on ja pysyy pyhänä Jumalana, joka rakkaudessaan haluaa pelastaa meidät. Pahoilla teoilla voimme kuitenkin tuhota suhteemme häneen. Yhtä vähän voimme hyvillä teoillamme muuttaa Jumalaa. Hän pysyy rakkautena, ja hän haluaa rakastavana isänä kohdata meidät ilman omia ansioitamme. Juuri siksi hän nostaa langenneen, korottaa syntisen pahuuden loasta, ja antaa paljon rikkoneelle synnit anteeksi. Jumalan rakkauden olemusta emme voi muuttaa omilla teoillamme, hyvillä tai pahoilla.”

Toiseksi Raamatun kohdaksi voitaisiin ottaa 2. Kor. 2:14;

2. Kor. 2:14. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua!

Me kuitenkin käyttäydymme siten, kuin voittosaatto olisi meidän ja Kristus olisi osana meidän voittosaattoamme, koska emme ymmärrä, mitä voittosaatolla tässä yhteydessä tarkoitetaan.

Voittosaatto eli triumfi oli kulkue, jolla palkittiin sotilasmenestystä saavuttanut komentaja antiikin Roomassa. Triumfin viettäjä kulki vaunuissa häntä juhlivan kaupungin halki joukkojensa, sotasaaliin ja merkittävien sotavankien kanssa.

Mielenkiintoista olisi myös käydä keskustelu siitä, mikä on asemamme tässä Kristuksen voittosaatossa;

komentaja,

voittaneen joukon sotilas, vai

sotavanki?

Itse koen tämän siten, että kristitty aloittaa ”ylhäältä” haluten olla jotain. Ainakin alempiarvoinen upseeri. Sitten hän Kristuksen tuntemisen lisääntyessä kokee olevansa sotilas Kristuksen joukoissa. Mutta Kristuksen itselleen voittama sotavanki monikaan ei halua olla - koska sehän on täydellistä riippuvuutta Kristuksesta.

Jeesuksessa riippuminen ei ole sitä, että ihminen alkaa tuottaa hengellisiä kokemuksia tai henkistä mielihyvää itselleen. Moni käy hengellisissä tilaisuuksissa luullen että siinä on tarpeeksi, ikään kuin Jumala ei välittäisi siitä, mitä me arkielämässä teemme. Paavali kertoo meille varoittavan esimerkin 1. Kor. 10 luvussa, jossa;

Eräs porukka vaelsi Herran johdatuksessa. He olivat kaikki kastettuja. Heitä ruokittiin hengellisellä ruoalla. Kristus oli heidän mukanaan. Mutta Jumala hylkäsi useimmat heistä. Miksi?

Himojen noudattaminen (vanha luonto) ohitti Jumalan sanan noudattamisen.

Epäjumalat, kuten omaisuus ja raha, saivat huomion Kristuksen, Jumalan Sanan sijasta.

Raamatun kieltämät rakkauden muodot (siveettömyys) saivat heidät hylkäämään Jumalan oman sanan.

Apostoli Paavali sanoo selvästi, että nämä asiat on kerrottu Raamatussa varoitukseksi meille, ettemme me harjoittaisi samoja syntejä.

Kysymys on siitä, mihin minä ja sinä yksittäisinä ihmisinä uskomme ja annammeko uskon (eli Pyhän Hengen uskon takana) vaikuttaa meissä oikeita tekoja ja estää vääriä tekoja.

1. Kor.10:1-12. Veljet, haluan teidän tietävän, että isämme vaelsivat kaikki pilven johdattamina ja kulkivat meren poikki. Kaikki he saivat pilvessä ja meressä kasteen Mooseksen seuraajiksi. Kaikki he söivät samaa hengellistä ruokaa ja joivat samaa hengellistä juomaa. Hehän joivat siitä hengellisestä kalliosta, joka kulki heidän mukanaan; tämä kallio oli Kristus. Mutta useimmat heistä Jumala hylkäsi, kohtasihan heidät tuho autiomaassa. Näin heistä tuli meille varoittavia esimerkkejä: meidän ei pidä himoita pahaa, niin kuin he tekivät. Älkää ruvetko palvelemaan epäjumalia niin kuin jotkut heistä. Kirjoituksissa kerrotaan: "He istuivat syömään ja juomaan, ja sitten he nousivat tanssimaan." Älkäämme antautuko siveettömyyteen niin kuin jotkut heistä; heitä kuoli yhtenä päivänä kaksikymmentäkolmetuhatta. Meidän ei myöskään tule koetella Herran kärsivällisyyttä, niin kuin jotkut heistä tekivät; he kuolivat käärmeenpuremiin. Älkää liioin nurisko niin kuin jotkut heistä; he saivat surmansa kuolemanenkelin kädestä. Nämä tapahtumat ovat varoittavia esimerkkejä, ja ne on kerrottu ojennukseksi meille, joiden osana on elää lopun aikoja. Joka luulee seisovansa, katsokoon, ettei kaadu.

Ihmettelen sitä, miten jotkut ikään kuin kokeilevat, kuinka kauas Jumalan kirjoitetusta sanasta, Raamatusta he uskaltavat mennä.

Entä mitä tarkoitetaan sillä, kun sanotaan, että ihmisen vanha luonto on ristiinnaulittu? Se on kerrottu meille siinä samassa raamatunkohdassa (Gal. 5:13-6:10).

Henki alkaa ohjata ratkaisujamme itsekkyyden sijasta,

itsekkyys muuttuu toisten palvelemiseksi,

alamme tehdä parannusta siveettömyydestä, vihamielisyydestä, riitelystä, meille mieleisten asioiden puolesta kiihkoilusta, kiukuttelusta, kateudesta, jne.

oman kunnian tavoittelun sijaan annamme kunnian Kristukselle,

kun huomaamme vääryyttä, puutumme siihen riippumatta siitä, kuka vääryyttä tekee,

alamme huomata sen, millaisten taakkojen alla toiset ovat ja pyrimme helpottamaan heidän elämäänsä,

emme mitätöi toisia mutta emme myöskään itseämme.

Gal. 5:13-6:10. Teidät on kutsuttu vapauteen, veljet. Mutta älkää tämän vapauden varjolla päästäkö itsekästä luontoanne valloilleen, vaan rakastakaa ja palvelkaa toisianne. Lain kaikki käskyt on pidetty, kun tätä yhtä noudatetaan: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi." Mutta jos te revitte ja raastatte toinen toistanne, pitäkää varanne, ettette lopullisesti tuhoa toisianne. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte. Mutta jos Henki johtaa teitä, ette ole lain alaisia. Lihan aikaansaannokset ovat selvästi nähtävissä. Niitä ovat siveettömyys, saastaisuus, irstaus, epäjumalien palveleminen, noituus, vihamielisyys, riidat, kiihkoilu, kiukku, juonittelu, eripuraisuus, lahkolaisuus, kateus, juomingit, remuaminen ja muu sellainen. Varoitan teitä, kuten olen jo ennenkin varoittanut: ne, jotka syyllistyvät tällaiseen, eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. Jos me elämme Hengen varassa, meidän on myös seurattava Hengen johdatusta. Emme saa tavoitella turhaa kunniaa emmekä ärsyttää ja kadehtia toisiamme. Veljet, jos joku tavataan tekemästä väärin, on teidän, joita Henki ohjaa, lempeästi ojennettava häntä. Olkaa kuitenkin varuillanne, ettette itse joudu kiusaukseen. Kantakaa toistenne taakkoja, niin te toteutatte Kristuksen lain. Joka luulee olevansa jotakin, vaikka ei ole mitään, pettää itseään. Kukin tutkikoon vain omia tekojaan. Silloin hän voi ylpeillä vain siitä, mitä hän itse on, vertaamatta itseään toiseen. Jokaisen on kannettava oma kuormansa. Se, jolle Jumalan sanaa opetetaan, antakoon opettajalleen kaikkea hyvää. Älkää pettäkö itseänne! Jumala ei salli itseään pilkattavan. Mitä ihminen kylvää, sitä hän myös niittää. Joka kylvää siemenen itsekkyyden peltoon, korjaa siitä satona tuhon, mutta se, joka kylvää Hengen peltoon, korjaa siitä satona ikuisen elämän. Meidän ei pidä väsyä tekemään hyvää, sillä jos emme hellitä, saamme aikanaan korjata sadon. Kun meillä vielä on aikaa, meidän on siis tehtävä hyvää kaikille, mutta varsinkin niille, joita usko yhdistää meihin.

Me itse emme saa edellä mainitusta mitään aikaan. Mutta kun vietämme aikaa Jeesuksen Kristuksen seurassa, alkaa hänen vaikuttamansa Hengen hedelmä vähitellen tulla näkyviin.

Gal. 5: 22. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

Joh. 15:5. "Minä olen viinipuu, te olette oksat. Se, joka pysyy minussa ja jossa minä pysyn, tuottaa paljon hedelmää. Ilman minua te ette saa aikaan mitään.

1. Kor. 12:6. Jumalan voiman vaikutuksia on monenlaisia, mutta hän, joka meissä kaikissa kaiken vaikuttaa, on sama.

Hän, jonka vanha luonto riippuu ristillä Jeesuksen Kristuksen kanssa, riippuu Kristuksessa. Me muut olemme enemmän tai vähemmän vain katselemassa Kristusta.

Mitä tapahtuu pelastumisessa

Mitä tapahtuu ihmisen pelastumisessa?

Ihmisen vanha luonto on ihmisen minuus, joka itsekkäästi ajaa omaa etuaan. Äidinrakkautta on joskus mainittu epäitsekkääksi rakkaudeksi mutta se on sitä ainoastaan silloin, jos tämä sama äiti suhtautuu naapurin pahoihin penskoihin aina yhtä rakkaudellisesti ja suojelevasti kuin omiinsa.

Uusi luomus on Jeesus Kristus (Kristus Henkensä kautta) meissä.

Pelastumisessa ihminen on keskeneräinen ja jää keskeneräiseksi. Mutta Isä, joka on vetänyt ihmistä Kristuksen ristin luo kohtaamaan Kristuksen, toimii edelleen. Nyt Isällä on vain paremmat mahdollisuudet eheyttää meitä. Ennen pelastumista Hän vaikutti meihin vain ulkopuolelta. Nyt Hän on saanut luvan toimia sisältä käsin.

Jos ihminen ei tarvitse anteeksiantoa mistään, ei hän tarvitse armoakaan. Jumalan armo voi kasvattaa pelastunutta ainoastaan silloin, jos tämä kokee tarvitsevansa armahdusta ja anteeksiantoa jostain tekemistään asioista (synneistään). Eli vain se, joka tuntee ja tunnustaa syntinsä ja haluaa tehdä niistä parannusta, hyväksyy Jumalan kasvattavan armon itselleen.

Parannusta todellisista synneistään kykenee tekemään vain se, jolle Pyhä Henki on synnit synneiksi näyttänyt. Kuvitelluista synneistään kykenee parannusta tekemään ihminen itsekin.

Millaisia "askelia" me otamme ennen Kristuksen kohtaamista? Jokaisen tie Kristuksen luo on erilainen. Mistä tiedän, olenko pelastettu? Pelastumaton ei sitä tiedäkään. Joku tärkeä vain tuntuu elämästä puuttuvan.	Entä mitä tapahtuu / tapahtui Kristuksen kohtaamisen jälkeen? Ensin on ns. "kuherruskuukausi", sen jälkeen joutuu itse ratkaisemaan, kumman puolen valitsee. Mistä tiedän, kenellä on minussa hallintavalta? Jumalan sanasta ja tekojeni seurauksista. Kuinka kauas Kristuksesta voi mennä vaaratta? Ellei jokaisen väärän valinnan jälkeen pyri tekemään parannusta, paluu on aina vain vaikeampaa.

Veljeni syntymäpäiväjuhlaseuroissa oli mukana myös kvartetti laulamassa. Aloitin puheet puhumalla ihmisen pelastumisesta ja siitä, kun itse kohtasin Kristuksen. Seuraavat puhujat jatkoivat samasta asiasta puhumalla vieläkin paremmin. Yksi kvartetin jäsenistä lähti keittiöön ja sanoi siellä veljeni vaimolle; "Minä en kestä näitä puheita."

Vanha luonto ei kestäkään, sillä pelastuminen yksin armosta, yksin Jumalan työn kautta, on vanhalle luonnolle myrkkyä. Jos joku pelastumaton kestää puhetta Kristuksen sovituksesta, on Jumalan työ hänessä (etsikkoaika) jo pitkällä.

Missä vaiheessa ihmisen on tehtävä parannus?

Ihminen ei ennen Pyhän Hengen saamista kykene tekemään oikeaa parannusta. Ns. parannuksen tekoja voi kyllä tehdä mutta ne ovat vanhan luonnon aikaansaannoksia. Vasta Pyhä Henki näyttää todeksi synnin. Vasta uudestisyntynyt Jumalan lapsi kykenee katumaan syntejään ja tekemään päivittäiset valintansa vanhan luontonsa ja Pyhän Hengen ehdotusten välillä.

Aikaisempaan suomenkieliseen Raamattuun on käännetty (Mark. 1:15); "tehkää parannus ja uskokaa evankeliumi", käännös on tältä osin huono. Uudempi käännös (1992) käyttää jo sanaa "kääntykää". Sanan alkuperäinen merkitys on "palatkaa, tulkaa kotiin".

Joh. 16:7-14. Mutta minä (Jeesus) sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä menen pois. Ellen mene, ei Puolustaja voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne, ja hän tulee ja paljastaa, että maailma on väärässä, hän paljastaa, mitä on synti, mitä vanhurskaus ja mitä tuomio. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun, vanhurskaus tulee julki siinä, että minä menen Isän luo ettekä te enää näe minua, ja tuomio on siinä, että tämän maailman ruhtinas on tuomittu. "Paljon enemmänkin minulla olisi teille puhuttavaa, mutta te ette vielä kykene ottamaan sitä vastaan. Kun Totuuden Henki tulee, hän johtaa teidät tuntemaan koko totuuden. Hän ei näet puhu omissa nimissään, vaan puhuu sen, minkä kuulee, ja ilmoittaa teille, mitä on tuleva. Hän kirkastaa minut, sillä sen, minkä hän teille ilmoittaa, hän saa minulta.

Olisiko ihmisen tultava syntiseksi ennen parannuksen tekoa?

Ojentautuminen Raamatun sanan mukaan ei koskaan ole turhaa. Mutta ellei Pyhä Henki ole saanut valaista ihmiselle hänen syntitilaansa, ihminen tekee parannusta ainoastaan vanhan luonnon tahtomista, yksittäisistä asioista (teoista, ei tekojen takana olevista vaikuttimista).

Ef. 3:16-19. Rukoilen, että hän (Isä Jumala) sanomattomassa kirkkaudessaan hengellään vahvistaisi ja voimistaisi teidän sisäistä olemustanne. Näin Kristus asuu teidän sydämissänne, kun te uskotte, ja rakkaus on elämänne perustus ja kasvupohja. Silloin te kykenette yhdessä kaikkien pyhien kanssa käsittämään kaiken leveyden, pituuden, korkeuden ja syvyyden, ja voitte tajuta Kristuksen rakkauden, joka ylittää kaiken tiedon. Niin Jumalan koko täyteys valtaa teidät.

1. Kor. 2:14. Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.

Kuka tai mikä määrittää sen, mistä meidän on tehtävä parannus?

Muistan ajan, jolloin itse määrittelin sen, millainen on kelvollinen elämä. Sitten tuli Raamattu kuvioihin mukaan ja poimin sieltä niitä yksittäisiä asioita, joista piti tehdä parannus. (Ja olin tyytyväinen, kun mielestäni en ollut syyllistynyt kuin joihinkin vähäisiin synteihin.)

Vasta Pyhä Henki valaisi minulle minun todellisen syntisyyteni. Ja Pyhä Henki kirkastaa aina Kristusta ja ristin sovitusta. Pyhä Henki ei koskaan toimi vastoin Raamatun sanaa.

Ps. 19:13-14. Mutta kuka huomaa kaikki erehdyksensä? Puhdista minut rikkomuksistani, niistäkin, joita en itse näe. Varjele minut myös eksyttäjiltä, etten joutuisi heidän valtaansa. …

Matt.18:2-4. Silloin Jeesus kutsui luokseen lapsen, asetti hänet heidän keskelleen ja sanoi: "Totisesti: ellette käänny ja tule lasten kaltaisiksi, te ette pääse taivasten valtakuntaan. Se, joka nöyrtyy tämän lapsen kaltaiseksi, on suurin taivasten valtakunnassa.

2. Kor. 3:15-18. Yhä vieläkin heidän sydämensä päällä on peite Mooseksen lakia luettaessa. Mutta kun heidän sydämensä kääntyy Herran puoleen, peite otetaan pois. Herra on Henki, ja missä Herran Henki on, siellä on vapaus. Me kaikki, jotka kasvot peittämättöminä katselemme Herran kirkkautta kuin kuvastimesta, muutumme saman kirkkauden kaltaisiksi, kirkkaudesta kirkkauteen. Tämän saa aikaan Herra, joka on Henki.

Voiko Jumalan puoleen kääntyä ennen parannuksen tekemistä?

Voi. Olen itse esimerkki siitä. Tosin Jumalan Henki ohjaa aina tällaisen henkilön katsomaan Kristuksen haavoja, sillä Jumalan lähellä ei voi olla ilman Kristuksen sovintoveren suojaa.

Joh. 6:43-44. Jeesus sanoi tähän: "Älkää nurisko! Ei kukaan voi tulla minun luokseni, ellei Isä, joka minut on lähettänyt, vedä häntä. Sen, joka tulee, minä herätän viimeisenä päivänä.

Joh. 6:37. Kaikki ne, jotka Isä minulle antaa, tulevat minun luokseni, ja sitä, joka luokseni tulee, minä en aja pois.

Jes. 53:4-5. Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet.

1. Piet. 2:24. Itse, omassa ruumiissaan, hän "kantoi meidän syntimme" ristinpuulle, jotta me kuolisimme pois synneistä ja eläisimme vanhurskaudelle. "Hänen haavansa ovat teidät parantaneet."

Jos ihminen ei koe tarvitsevansa pelastumista mistään, voiko hän pelastua?

Ehkä oma reittini Jumalan luo antaa siihen vastauksen;

Lähdin seuraamaan voitokasta Kristusta, ihmeiden tekijää (en syntieni vuoksi kärsivää Kristusta). Jumala sai minut "vahingossa" lausumaan rukouksen; "Kukahan se Jeesus oikein mahtaa olla, josta Raamatussa niin paljon puhutaan. Haluan oppia tuntemaan hänet." Jumala tarttui tähän pyyntööni.

Tämän jälkeen aloin vähitellen nähdä sen, että en minä niin hyvä ollutkaan, kuin mitä olin luullut. Ja sitä mukaa, kun aloin tajuta elämäni varrella tekemieni laiminlyöntien, väärien sanojen, väärintekojen jne. määrän ja laadun, alkoi Jeesuksen Kristuksen merkityskin minulle vähitellen paljastua.

Yritin minä jossain välissä itse siivota elämästäni pois joitakin yksittäisiä asioita, joita itse pidin synteinä, mutta nämä yritykseni saivat minut vihaamaan Jumalaa. Se huomio taas avasi silmäni siihen tosiasiaan, että miten vääristynyt jumalakuva minulla olikaan. Jumala alkoikin vähitellen muuttua ankarasta Jumalasta Pyhäksi Kaikkivaltiaaksi. Ja vasta kun todella aloin tarvita Jeesuksen Kristuksen sovintoverta suojakseni ja sovituksekseni, muuttui Jumala hiljalleen minulle myös rakastavaksi Isäksi.

Nyt tiedän, että olen pelastunut ja matkalla taivaaseen. Mutta siitä en ole varma, missä vaiheessa itse hyväksyin Jumalan Golgatalla tekemän pelastusteon omalle kohdalleni.

Evankelista Erkki Lemiseltä kysyttiin, mitä ihminen voi itse tehdä pelastuakseen. Hän vastasi: "Hangoitella vastaan." Kaikki tarpeellinen ihmisen pelastamiseksi on jo Jumalan taholta suoritettu – se on enää otettava lahjana vastaan.

Joh. 3:16 ed.käännös. Sillä niin (sillä tavalla) on Jumala maailmaa rakastanut, että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen (Jeesukseen Kristukseen) uskoo, hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä.

Edellä oleva voidaan kääntää myös toisin päin, jolloin sen viesti on; Jolla on mahdollisuus uskoa Jumalan Poikaan mutta hylkää Hänet, joutuu kadotukseen.

Room. 2:4-6. Halveksitko sinä Jumalan suurta hyvyyttä, kärsivällisyyttä ja pitkämielisyyttä? Etkö ymmärrä, että Jumalan hyvyys johtaa sinut kääntymiseen? Mutta sinä olet kova etkä sisimmässäsi tahdo kääntyä. Näin kartutat vihaa, ja se kohtaa sinut vihan päivänä, jolloin Jumalan oikeudenmukainen tuomio tulee julki. Silloin Jumala maksaa jokaiselle hänen tekojensa mukaan.

Joh. 12:44-50. Jeesus huusi kovalla äänellä: "Joka uskoo minuun, ei usko minuun, vaan lähettäjääni. Joka näkee minut, näkee lähettäjäni. Minä olen valo ja olen tullut maailmaan siksi, ettei yksikään, joka minuun uskoo, jäisi pimeyteen. Jos joku ei noudata minun sanojani, vaikka on ne kuullut, en minä häntä tuomitse. En ole tullut tuomitsemaan maailmaa, vaan pelastamaan sen. Jos joku torjuu minut eikä ota sanojani vastaan, hänellä on kyllä tuomarinsa: se sana, jonka olen puhunut, tuomitsee hänet viimeisenä päivänä. En minä ole puhunut omissa nimissäni. Isä, joka on minut lähettänyt, on määrännyt, mitä minun tulee puhua ja julistaa, ja minä tiedän, että hänen käskynsä antaa ikuisen elämän. Kun puhun, puhun siis niin kuin Isä on minun käskenyt puhua."

Mitä ihmiseltä pelastumisessa odotetaan? Ihminen luulee, että hänen pitäisi siivota elämänsä puhtaaksi ennen Jumalan eteen tulemista, mutta se onkin toisinpäin.

Joh. 3:3-8. Jeesus vastasi hänelle (Nikodemokselle): "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa." Nikodemos kysyi: "Miten joku voisi vanhana syntyä? Miten joku voisi mennä takaisin äitinsä kohtuun ja syntyä toisen kerran?" Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.' Tuuli puhaltaa missä tahtoo. Sinä kuulet sen huminan, mutta et tiedä, mistä se tulee ja minne se menee. Samoin on jokaisen Hengestä syntyneen laita."

Uudestisyntyminenkin on lahja Jumalalta. Se tulee vain ottaa vastaan. Ajattele tilannetta, jossa lapselle annetaan jouluna lahja. Mutta lapsi toteaakin; "Isä, äiti, en minä voi ottaa teidän antamaanne lahjaa vastaan, koska en ole ollut tarpeeksi kiltti. Pistäkää lahja talteen odottamaan, että teen ensin tarpeeksi monta hyvää tekoa." Jos me samalla tavalla itse päätämme sen, milloin olemme kelvollisia saamaan Jumalan lahjoja, se aika ei tule koskaan.

Joku voi ajatella myös, että ei Jumalan lahjaa uskalla ottaa vastaan, koska silloin joutuu tekemään vastapalveluksia tai luopumaan mieleisestään elämästä. Parempi pysyä kauempana Jumalasta. Tämä ei ole lapsen asenne.

Mitä ihminen saa Jumalalta, kun Jumala hänet pelastaa, kun ihminen syntyy uudesti ylhäältä - ja mistä hän luopuu?

Mitä saa	Mistä luopuu

Uskon, jolla Kristus otetaan sydämeen vastaan.	Epäuskosta, Jumalan vastustamisesta. Yrityksestä itse pelastaa itsensä.

Ef. 2:8. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja.

Hepr. 12:2. katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan ja täydelliseksi tekijään. …

Mitä saa	Mistä luopuu

Nimensä elämän kirjaan. Pyhän Hengen sydämeensä Jumalan sinetiksi.	Vanhan luontonsa hallintavallasta. (Tämä tapahtuu vähitellen kilvoittelun kautta.)

Fil. 4:3. Pyydän myös sinua, uskollinen työtoverini, auttamaan näitä naisia, jotka ovat minun (Paavalin) kanssani taistelleet evankeliumin puolesta samoin kuin Clemens ja muutkin työtoverini, joiden kaikkien nimet ovat elämän kirjassa.

Ilm. 3:5. Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä.

Ef. 1:13. Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne.

Ef. 4:30-31. Älkää tuottako surua Jumalan Pyhälle Hengelle, jonka olette saaneet sinetiksi lunastuksen päivää varten. Hylätkää kaikki katkeruus, kiukku, viha, riitely ja herjaaminen, kaikkinainen pahuus.

Mitä saa	Mistä luopuu

Elämän. Synteihinsä kuollut alkaa elää. Elämä jatkuu iankaikkisuudessa Jumalan luona.	Kuolemasta. Jumalasta erossa oleminen loppuu.

Joh. 11:25-26. Jeesus sanoi: "Minä olen ylösnousemus ja elämä. Joka uskoo minuun, saa elää, vaikka kuoleekin, eikä yksikään, joka elää ja uskoo minuun, ikinä kuole. Uskotko tämän?"

Ef. 2:1. Jumala on tehnyt eläviksi teidät, jotka olitte kuolleita rikkomustenne ja syntienne tähden.

Room. 6:11-12. Ajatelkaa tekin samoin itsestänne: te olette kuolleet pois synnistä ja elätte Jumalalle Kristuksessa Jeesuksessa. Synti ei siis saa hallita teidän kuolevaista ruumistanne, niin että noudatatte sen himoja.

Mitä saa	Mistä luopuu

Kristuksen vanhurskauden lahjaksi. Rauhan Jumalan kanssa.	Oman vanhurskauden rakentamisesta. Vihollisuudesta Jumalaa kohtaan.

Room. 5:1-2. Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa. Kristus on avannut meille pääsyn tähän armoon, jossa nyt lujasti pysymme. Me riemuitsemme siitä toivosta, että pääsemme Jumalan kirkkauteen.

Mitä saa	Mistä luopuu

Armon (Kristus maksoi syntivelkani ristillä). Armon Hengen kasvattajaksi. Pääsyn Jumalan kirkkauteen. Toivon iankaikkisesta lohdutuksesta. Voimaa hyviin tekoihin ja puheisiin.	Lainalaisuudesta (pelosta ettei kelpaa). Maailmallisista himoista. Toivottomuudesta (pelko kadotukseen joutumisesta). Toivottomuudesta (pelko sairauksista ja ahdistuksesta). Kostosta (pahan maksaminen pahalla).

2. Tess. 2:16-17. Itse Herramme Jeesus Kristus ja Jumala, meidän Isämme, joka on rakastanut meitä ja on armossaan antanut meille iankaikkisen lohdutuksen ja hyvän toivon, rohkaiskoot sydämiänne ja antakoot teille aina voimaa hyviin tekoihin ja puheisiin.

Tit. 2:11-13. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä.

Jer. 29:11. Minulla on omat suunnitelmani teitä varten, sanoo Herra. Minun ajatukseni ovat rauhan eivätkä tuhon ajatuksia: minä annan teille tulevaisuuden ja toivon.

1. Piet. 2:4-5. Tulkaa hänen luokseen, elävän kiven luo, jonka ihmiset ovat hylänneet mutta joka on Jumalan valitsema ja hänen silmissään kallisarvoinen. Ja rakentukaa itsekin elävinä kivinä hengelliseksi rakennukseksi, pyhäksi papistoksi, toimittaaksenne hengellisiä uhreja, jotka ovat Jumalalle otollisia Jeesuksen Kristuksen tähden.

2. Tim.2:10. Siksi kestän mitä tahansa Jumalan valittujen tähden, jotta hekin saavuttaisivat pelastuksen, jonka Kristus Jeesus on hankkinut, ja sen mukana ikuisen kirkkauden.

Tit.2:14. Hän antoi itsensä alttiiksi meidän puolestamme lunastaakseen meidät vapaiksi kaikesta vääryydestä ja puhdistaakseen meidät omaksi kansakseen, joka kaikin voimin tekee hyvää.

Mitä saa	Mistä luopuu

Osallisuuden jumalallisesta luonnosta. Kaiken, mitä tarvitaan Jumalan yhteydessä elämiseen.	Turmeluksesta, johon maailma on himojen vuoksi ajautunut.

2. Piet. 1:1-4. Hänen jumalallinen voimansa on antanut meille lahjaksi kaiken, mikä kuuluu tosi elämään ja jumalanpelkoon. Olemmehan päässeet tuntemaan hänet, joka on kutsunut meidät kirkkaudellaan ja voimallaan. Näin hän on meille lahjoittanut suuret ja kalliit lupaukset, jotta te niiden avulla pääsisitte pakoon turmelusta, joka maailmassa himojen tähden vallitsee, ja tulisitte osallisiksi jumalallisesta luonnosta.

Mitä saa	Mistä luopuu

Jumalan antaman varustuksen pahaa vastaan. (Tämä varustus on itse asiassa jumalan esikoislahjaksi antama Pyhä Henki.)	Oman voiman käytöstä pahaa vastaan. Katkeroitumisesta.

Ef. 6:11-13. Pukekaa yllenne Jumalan taisteluvarustus, jotta voisitte pitää puolianne Paholaisen juonia vastaan. Emmehän me taistele ihmisiä vastaan vaan henkivaltoja ja voimia vastaan, tämän pimeyden maailman hallitsijoita ja avaruuden pahoja henkiä vastaan. Ottakaa siis yllenne Jumalan taisteluvarustus, niin että kykenette pahan päivän tullen tekemään vastarintaa ja selviytymään taistelusta pystyssä pysyen.

Miksi Jumalalta ensimmäiseksi saatu armolahja on Pyhä Henki?

Ilman Pyhää henkeä me emme uudestisynny Jumalan lapsiksi. Meidän on myös mahdotonta pysyä Kristukseen uskovina ja uudistua sisäisesti ilman Pyhää Henkeä. Vanha luontomme vie meitä "kuin pässiä narusta", jos emme suostu Pyhän hengen ohjaukseen.

Hepr. 12:1-2. ... Juoskaamme sinnikkäästi loppuun se kilpailu, joka on edessämme, katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan ja täydelliseksi tekijään. …

Ef. 4:17-24. Minä varoitan teitä vakavasti Herran nimeen: älkää enää eläkö niin kuin pakanat! Heidän ajatuksensa ovat turhanpäiväisiä, heidän ymmärryksensä on hämärtynyt, ja se elämä, jonka Jumala antaa, on heille vieras, sillä he ovat tietämättömiä ja sydämeltään paatuneita. Heidän tuntonsa on turtunut, ja he ovat heittäytyneet irstailuihin sekä kaikenlaiseen saastaisuuteen ja ahneuteen. Mutta ei teille ole Kristuksesta tällaista opetettu, jos todella olette hänestä kuulleet, jos teille on opetettu se totuus, joka Jeesuksessa on. Sen opetuksen mukaan teidän tulee hylätä entinen elämäntapanne ja vanha minänne, joka on petollisten himojensa vuoksi tuhon oma. Teidän tulee uudistua mieleltänne ja hengeltänne ja pukea yllenne uusi ihminen, joka on luotu sellaiseksi kuin Jumala tahtoo, elämään oikeuden ja totuuden mukaista, pyhää elämää.

Voidaanko joitakin syntejä vielä hyväksyä pelastumisen jälkeen?

Ihmisestä ei pelastumisessa tule synnitöntä (1. Joh. 1:8-2:2). Vanha luonto, joka on sodassa Jumalaa vastaan, ei pelastumisessa kuole. Pelastumisessa tapahtuu se, että kaikki syntimme saadaan anteeksi. Syntielämän seuraukset on kuitenkin kärsittävä. Pelastumisen jälkeen joka ikinen mieleen nouseva synti tulee tunnustaa Jumalalle ja pyytää Jumalalta voimaa vastustaa synnin houkutusta.

1. Joh. 1:8-2:2. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä. Rakkaat lapset! Kirjoitan tämän teille, jotta ette tekisi syntiä. Jos joku kuitenkin syntiä tekee, meillä on Isän luona puolustaja, joka on vanhurskas: Jeesus Kristus. Hän on meidän syntiemme sovittaja, eikä vain meidän vaan koko maailman.

Sananl. 28:13. Joka rikkomuksensa salaa, ei menesty, joka ne tunnustaa ja hylkää, saa armon.

Viekö pienissä synneissä eläminen vain osan Jumalan siunauksista mutta ei taivasosuutta?

Kaikki synti, riippumatta siitä, onko se meidän mielestämme pientä tai suurta, on Jumalaa kohtaan majesteettirikos. Jumala on pidättänyt tuomiovallan yksinomaan itsellään. Jumala ilmoittaa antavansa vapauttavan tuomion kaikille niille, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa (Room. 8:1).

Jeesus jakaa Luuk. 12:42-48 mukaan Jumalan palvelijat neljään ryhmään.

Uskollinen ja viisas taloudenhoitaja, hänen hoitoonsa isäntä uskoo koko omaisuutensa.

Palvelija, joka käyttää asemaansa vain omaa asemaa ja tuloja varten, saa saman kohtalon kuin epäuskoiset (joutuu kadotukseen).

Palvelija, joka tietää Jumalan tahdon mutta ei toimi sen mukaan, saa "monta raipaniskua".

Palvelija ei tiedä Herran tahtoa ja tekee siksi väärin, pääsee "vähillä iskuilla".

Itse tulkitsen nämä "raipaniskut" Jumalan kasvatukseksi, jolla Hän pyrkii pitämään meitä lähellään, ettemme luopuisi hänestä (1. Kor. 11:32, Hepr. 12:5-7). Me tuotamme surua Jumalan Pyhälle Hengelle kun toimimme tavalla, joka ei ole Jumalan tahdon mukaista.

Kristitty, joka tietää Jumalan tahdon mutta toimii sen vastaisesti, (joka saa monta raipaniskua), on menettänyt Jumalan siunauksen elämässään. Jumalan tahdon vastainen elämä jättää väistämättä jäljet itseen, lähimmäisiin ja ympäristöön. Tällainen kristitty on lähes käyttökelvoton Jumalan työssä. Tällaisella kristityllä on suuri vaara luisua kokonaan pois Kristuksen yhteydestä ja menettää pelastus, ellei hän tee parannusta (Jaak. 1:14-16).

Kristitty, joka ei ole tutustunut Jumalan tahtoon, eikä siksi osaa toimia oikein, pääsee vähillä iskuilla (Jaak. 4:17).

Luuk. 6:36-37. "Olkaa valmiit armahtamaan, niin kuin teidän Isännekin armahtaa. "Älkää tuomitko, niin ei teitäkään tuomita. Älkää julistako ketään syylliseksi, niin ei teitäkään julisteta syyllisiksi. Päästäkää vapaaksi, niin teidätkin vapautetaan.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Luuk.12:42-48. Herra vastasi: "Kuka on uskollinen ja viisas taloudenhoitaja, sellainen jonka isäntä asettaa huolehtimaan palvelusväestään ja jakamaan vilja-annokset ajallaan? Autuas se palvelija, jonka hänen isäntänsä palatessaan tapaa näin tekemästä! Totisesti: hänen hoitoonsa isäntä uskoo koko omaisuutensa.

"Palvelija saattaa kuitenkin ajatella: 'Isäntä ei tule vielä pitkään aikaan!' Niin hän alkaa piestä palvelijoita ja palvelustyttöjä, syödä ja juoda ja juopotella. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen isäntänsä tulee ja hakkaa hänet kuoliaaksi, ja niin palvelija saa saman kohtalon kuin epäuskoiset.

"Jos palvelija tietää, mitä hänen isäntänsä tahtoo, mutta ei varaudu siihen eikä toimi hänen tahtonsa mukaan, hän saa monta raipaniskua.

Jos taas palvelija tietämättään tekee sellaista, mistä rangaistaan raipoin, hän pääsee vähillä iskuilla.

Jolle on paljon annettu, siltä paljon vaaditaan, ja jolle on paljon uskottu, se pannaan paljosta vastaamaan.

Jaak. 4:17. Joka tietää, mitä on tehtävä, mutta ei tee, se syyllistyy syntiin.

1. Kor. 11:32. Rangaistessaan Herra kuitenkin kurittaa meitä, jotta meitä ei yhdessä maailman kanssa lopullisesti tuomittaisi.

Hepr. 12:5-7. Te olette unohtaneet tämän sanan, joka rohkaisee teitä kuin isä poikiaan: - Älä väheksy, poikani, Herran kuritusta, älä masennu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa, hän lyö jokaista, jonka pojakseen ottaa. Teidän kärsimyksenne on kasvatusta: Jumala kohtelee teitä omina poikinaan. Onko sellaista poikaa, jota isä ei kurittaisi?

Ef. 4:30-32. Älkää tuottako surua Jumalan Pyhälle Hengelle, jonka olette saaneet sinetiksi lunastuksen päivää varten. Hylätkää kaikki katkeruus, kiukku, viha, riitely ja herjaaminen, kaikkinainen pahuus. Olkaa toisianne kohtaan ystävällisiä ja lempeitä ja antakaa toisillenne anteeksi, niin kuin Jumalakin on antanut teille anteeksi Kristuksen tähden.

<h2>T23 Pelko - Viha – Rangaistus</h2>

Rankaiseeko Jumala meitä

Rankaiseeko Jumala meitä? Tilille joutuminen.

Lyhyesti asian voisi sanoa seuraavasti;

Ainoa joka on jo lopullisesti tuomittu, ilman armon ja pelastumisen mahdollisuutta, on saatana ja hänen enkelinsä. Hekin vasta odottavat rangaistusta.

Jokainen ihminen syntyy tuomion alaiseksi tähän maailmaan ja pysyy tuomittuna siihen asti, kunnes sallii Jumalan armahtaa hänet. Valitettavasti suurin osa ihmiskuntaa ”haluaa toteuttaa itseään” ja pysyttelee tuomion alaisena.

Näitä kadotukseen matkalla olevia ihmisiä Jumala näyttää kohtelevan kahdella tavalla. Heillä laki (lain saarna) on kasvattaja Kristukseen.

*	Antaa heidän rypeä synneissään ja saastua edelleen ja enemmän. Ja kuitenkin samanaikaisesti Yrittää saada heidät kääntymään puoleensa että voisi armahtaa heidät. Tässä Jumala käyttää tapoja, joita ihminen pitää rankaisuna mutta jotka ovat Jumalan rakkautta.

*	Kun kansakunnan tai ihmisen syntivelka on täyttynyt, Jumala puuttuu asiaan ”suuren leikkausveitsen” kanssa. Tämäkään ei itse asiassa ole vielä rankaisua, vaan rakkautta jäljelle jääneitä kohtaan. Asiaa voisi verrata sellaisen syöpäkasvaimen poistoon, jota ei saada parannetuksi lääkkeillä.

Niiden ihmisten elämässä, jotka suostuvat kohtaamaan tuomarinsa jo täällä maallisen elämänsä aikana, ja antavat Jumalan armahtaa itsensä, alkaa elämänajan kestävä kasvatus, opetus ja puhdistus. Jumalan päämääränä on aina ihmisen paras. Kuritustakin Jumala joutuu käyttämään, jos kristitty ei muuten tottele Jumalan sanaa. Jumalan johdatus on joskus voimakastakin kurittamista. Tämä on suurta Jumalan rakkautta meitä kohtaan. Kristittykin tarvitsee lain saarnaa, ettei tekisi syntiä pelastuneena.

Oman kokemukseni mukaan totuudesta ja samalla Jeesuksen yhteydestä lipsuminen alkaa pienistä asioista. Luullaan, että enhän minä saa enää olla lain alla, kun Kristus on minut synneistä pelastanut. Minulle alkaa olla sallittua käyttää työnantajan aikaa omien asioiden hoitamiseen, lisätä muutama kilometri tai minuutti matkalaskuun, heittää roskat luontoon muiden kerättäväksi, jne. Näissä asioissa kristitty ei saa koskaan poistua lain alta. Lain alta voidaan poistua silloin, kun lähimmäisen rakkaus ja välttämätön tarve vaativat.

-	Tuomitut, joilla ei ole Kristuksen sovintoverta suojanaan, kohtaavat rangaistuksensa saatanan kanssa maailman lopussa, paikassa jota Raamattu sanoo tulijärveksi.

Ne, jotka ovat Kristuksen yhteydessä täällä maan päällä, ovat Kristuksen yhteydessä myös taivaassa.

Oliko Vanhassa testamentissa vain rankaiseva Jumala ja Uudessa testamentissa vain armahtava Jumala? Ei ollut eikä ole. Jumala on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti. Kadotukseen joutumisesta ja Jumalan tuomiosta on eniten Raamatussa puhunut Jeesus itse. Raamatun ilmoitus tuomiosta ja armosta on pysynyt samana kautta koko Raamatun ilmoituksen.

Ps. 103:11-14. Sillä niin kuin taivas on korkea maan yllä, niin on Herran armo suuri niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Niin kaukana kuin itä on lännestä, niin kauas hän siirtää meidän syntimme. Niin kuin isä armahtaa lapsiaan, niin armahtaa Herra niitä, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Hän tuntee meidät ja tietää meidän alkumme, muistaa, että olemme maan tomua.

2 Moos. 34:6-7. Sitten Herra kulki hänen (Mooseksen) editseen ja sanoi hänen kuultensa: "Herra, Herra on laupias Jumala, hän antaa anteeksi. Hän on kärsivällinen, ja hänen hyvyytensä ja uskollisuutensa on suuri. Hän on armollinen tuhansille ja antaa anteeksi pahat teot, rikkomukset ja synnit, mutta ei jätä syyllistä rankaisematta. Lapset ja lasten lapset aina kolmanteen ja neljänteen polveen saakka hän panee vastaamaan isiensä pahoista teoista."

Ps. 106:1. Halleluja! Kiittäkää Herraa! Hän on hyvä, iäti kestää hänen armonsa.

Luuk. 13:1-5. Juuri siihen aikaan Jeesuksen luo tuli ihmisiä, jotka kertoivat Pilatuksen surmauttaneen uhraamaan tulleita galilealaisia, niin että heidän verensä oli sekoittunut uhrieläinten vereen. Jeesus sanoi siihen: "Luuletteko, että he olivat suurempia syntisiä kuin kaikki muut galilealaiset, koska saivat tuollaisen lopun? Eivät suinkaan - samalla tavoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny. Entä ne kahdeksantoista, jotka saivat surmansa, kun Siloan torni sortui heidän päälleen? Luuletteko, että he olivat syyllistyneet johonkin pahempaan kuin muut jerusalemilaiset? Eivät suinkaan - yhtä lailla te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny."

Room. 2:12. Ne, jotka ovat tehneet syntiä lakia tuntematta, myös tuhoutuvat laista riippumatta. Ne taas, jotka ovat lain tuntien tehneet syntiä, myös tuomitaan lain nojalla.

Raamatun iso tietosanakirja antaa ”rangaista” –sanalle mm. seuraavia merkityksiä Raamatun eri kohdissa.

olla puhdas, jättää rankaisematta

vaatia tilille, tuomita

tuomarille kuuluva, rangaistusta vaativa

sakottaa

oikaista, nuhdella

koskettaa, lyödä

rajoittaa, sitoa

nylkeä, ruoskia

rangaista kuolemalla, tulla surmatuksi

etsiä, tarkastaa huolehtia, asettaa vastuuseen; mm. 2 Moos. 34:7. kohdassa, jossa ek kääntää sen sanalla ”kostaa” ja uk sanalla ”asettaa vastuuseen”.

2 Moos. 23:21 jakeessa se on merkityksessä; ”hän ei kanna teidän rikoksianne”.

2 Moos. 23:20-21 "Minä lähetän enkelin kulkemaan sinun edelläsi, suojelemaan sinua matkalla ja viemään sinut siihen paikkaan, jonka olen sinulle varannut. Muista, että hän on lähelläsi, tottele häntä äläkä vihastuta häntä. Hän ei anna anteeksi niskoittelua (hän ei kanna teidän rikoksianne), sillä hän toimii minun nimissäni.

Edellinen käännös ilmaisee kohdan seuraavasti.

”Hän ei jätä teidän rikoksianne rankaisematta, sillä minun nimeni on hänessä”.

Kyseessä oleva enkeli (lähettiläs) on tulkittu olevan Kristus esiolevaisena, ennen ihmiseksi syntymistään. Tällöin alkutekstin mukainen käännös, ”hän ei kanna teidän rikoksianne”, on lähinnä oikeata, koska Jeesus Kristus itse kantoi (sovitti) meidän syntimme.

2 Moos. 34:7. Hän on armollinen tuhansille ja antaa anteeksi pahat teot, rikkomukset ja synnit, mutta ei jätä syyllistä rankaisematta. Lapset ja lasten lapset aina kolmanteen ja neljänteen polveen saakka hän panee vastaamaan isiensä pahoista teoista."

Edellinen käännös ilmaisee kohdan seuraavasti.

”vaan kostaa isien pahat teot lapsille ja lasten lapsille kolmanteen ja neljänteen polveen”.

Kyseisessä kohdassa, ”kostaa” tai ”panna vastaamaan”, on käytetty alkukielessä sanaa, jonka merkitys on ”etsiä, tarkastaa huolehtia, asettaa vastuuseen”. Jumala siis etsii syytä, voidakseen armahtaa. Mutta jos ei löydä, niin hän asettaa vastuuseen. Jumala ei siis kosta lapselle eikä pane lasta vastaamaan isänsä synneistä, vaikka niin voisi suomenkielisestä Raamatusta lukea. Alkukielessä on eri sävy. Raamattu kertoo tämän asian muualla pariinkin otteeseen harvinaisen selväsanaisesti.

Tosiasia on, että vanhempien malli, niin hyvässä kuin pahassakin, siirtyy jälkipolville, ellei Jumala armossaan saa lupaa katkaista sitä. Jos lapsi itse tekee samoja syntejä kuin vanhempansa, hän itse myös niistä vastaa. Hesekielin 18 luvusta käy hyvin ilmi, ettei lapsi vastaa isänsä synneistä.

Hes. 18:4-32. Kaikki ihmiset, niin isät kuin pojat, ovat minun vallassani, minun määrättävissäni, ja kuolema on vain sen osana, joka on syntiä tehnyt.

"Vanhurskas mies tekee niin kuin oikein ja hyvin on. Hän ei käy kukkuloilla uhrilihaa syömässä eikä palvo Israelin kansan epäjumalia. Hän ei viettele toisen vaimoa, eikä hän makaa naisen kanssa silloin kun tämä on epäpuhdas. Hän ei sorra toista, vaan antaa takaisin velasta saamansa pantin, hän ei riistä ketään, vaan antaa leivästään nälkäiselle ja vaatettaa alastoman. Hän ei lainaa korkoa vastaan eikä ahnehdi voittoa, vaan pysyy loitolla vääryydestä ja ratkaisee ihmisten väliset asiat oikein. Hän elää minun säädösteni mukaisesti ja noudattaa minun määräyksiäni, tekee niin kuin oikein on. Hän on vanhurskas, ja hän saa elää. Näin sanoo Herra Jumala.

"Mutta tämä vanhurskas mies voi saada pojan, joka kohtelee toisia raa'asti, tahraa kätensä vereen ja rikkoo käskyjä, joista isä ei rikkonut yhtäkään. Hän käy kukkuloilla syömässä uhrilihaa, hän viettelee toisen miehen vaimon, hän sortaa heikkoa ja riistää köyhää, hän ei palauta velasta saamaansa panttia. Hän palvoo epäjumalia ja tekee iljettäviä tekoja, hän lainaa korkoa vastaan ja ahnehtii voittoa. Onko tuollaisen lupa elää? Ei, hän ei saa elää! Koska hän on tehnyt kaikki nuo iljettävät teot, häntä on rangaistava kuolemalla. Itse hän on sen ansainnut.

"Mutta tämä mies taas voi saada pojan, joka näkee isänsä tekemät synnit ja ottaa opikseen eikä tee itse samoin. … Ei hänen pidä kuolla isänsä syntien tähden - ei, hän saa elää! Mutta isä on kohdellut toisia raa'asti, riistänyt lähimmäisiään ja tehnyt heille sellaista mikä ei ole oikein, ja niinpä hänen on kuoltava syyllisyytensä tähden.

"Te kysytte: 'Miksi poikaa ei panna vastaamaan isänsä synneistä?' Siksi, että poika on tehnyt niin kuin oikein ja hyvin on! Hän on noudattanut kaikkia säädöksiäni, hän on ne pitänyt, ja siksi hän saa elää. Mutta sen, joka tekee syntiä, on kuoltava. Ei poikaa panna vastaamaan isänsä synneistä eikä isää poikansa synneistä. Vanhurskas saa vanhurskautensa mukaan, jumalaton jumalattomuutensa mukaan.

"Jos jumalaton kääntyy synneistään, kaikesta pahasta mitä on tehnyt, jos hän noudattaa kaikkia minun säädöksiäni ja tekee niin kuin oikein ja hyvin on, hän saa elää, ei hän kuole. Hänen syntejään ei enää milloinkaan muisteta, ja hän saa elää sen hyvän tähden mitä on tehnyt. Näin sanoo Herra Jumala: Minäkö haluaisin, että jumalaton kuolee? Enkö ennemminkin halua, että hän kääntyy teiltään ja saa elää?

"Mutta jos vanhurskas luopuu vanhurskaudestaan ja tekee sellaista mikä on väärin, samoja iljettäviä tekoja joita jumalaton tekee - jos hän tekee niin, saako hän elää? Sitä hyvää, minkä hän on tehnyt, ei lasketa hänen hyväkseen. Hän on luopunut Jumalasta ja syyllistynyt synnintekoon, ja siksi hän kuolee.

"Ja sitten te sanotte: 'Herra ei tee oikein.' Kuulkaa, israelilaiset! Kenen ajatus kulkee väärää tietä - minunko? Ei, vaan teidän! Jos vanhurskas luopuu vanhurskaudestaan ja tekee sellaista mikä on väärin, hän kuolee väärien tekojensa tähden. Hän on tehnyt sellaista mikä on väärin, ja siksi hän kuolee. Ja jos jumalaton kääntyy jumalattomuudestaan ja tekee niin kuin oikein ja hyvin on, hän pelastaa elämänsä. Hän saa elää, ei hän kuole. Hän saa elää, kun hän ottaa opikseen ja luopuu synneistään ja kaikista pahoista teoistaan. Silti Israelin kansa sanoo: 'Herra ei tee oikein.' Minäkö en tee oikein, israelilaiset? Päinvastoin: teidän ajatuksenne kulkevat väärää tietä. Minä tuomitsen teistä itse kunkin sen mukaan, mitä hän on tehnyt. Näin sanoo Herra Jumala.

"Kääntykää, luopukaa synneistänne, ettei syyllisyys olisi uhkana yllänne! Heittäkää pois kaikki rikkomuksenne, kaikki se millä olette syntiä tehneet, ja ottakaa rintaanne uusi sydän ja uusi henki. Miksi te kuolisitte, israelilaiset? En minä tahdo kenenkään kuolemaa - näin sanoo Herra Jumala. Kääntykää, niin saatte elää!

2 Kun. 14:6. … Tässä hän noudatti Mooseksen lain kirjaa, jossa on Herran käsky: "Isää ei saa tuomita kuolemaan poikansa eikä poikaa isänsä rikoksesta, vaan kukin tuomittakoon vain omasta rikoksestaan.

Vanhassa testamentissa Jumala oikein etsimällä etsii syitä, että voisi armahtaa ihmistä. Silloinkin armahduksen peruste oli Jeesuksen sovitustyö, tosin vasta myöhemmin tulevana. (Tämä ei ole Jumalalle ongelma, koska hän on samaan aikaan menneisyydessä, nykyisyydessä ja tulevaisuudessa.) Mikäli Jumala ei löydä syytä armahtamiseen, silti hän viivyttää tuomioitaan mahdollisimman pitkälle, josko joku kuitenkin tekisi parannuksen ja kääntyisi Jumalan puoleen. Asia käy hyvin ilmi Jeesuksen vertauksessa rikkaviljasta (Matt. 13:24-38), jota ei saa repiä ennen aikojaan irti, ettei sen mukana kitkettäisi vehnääkin.

Jer. 5:1. Kierrelkää Jerusalemin katuja, katselkaa ja kyselkää, tarkkailkaa väkeä toreilla. Jos löydätte yhden ainoankaan, joka tekee oikein, joka on rehellinen ja uskollinen, niin minä (Jumala) armahdan kaupunkia.

Jes. 30:18. Kuitenkin Herra vain odottaa, että voisi olla teille armollinen, hän nousee armahtamaan teitä. Herra on oikeuden Jumala. Autuaita ne, jotka häntä odottavat!

Ps. 78:38-39. Mutta Jumala on laupias, ei hän tuhoa syntistä, vaan armahtaa. Kerta kerran jälkeen hän hillitsi vihansa eikä antanut kiivaudelleen valtaa. Hän muisti, että he olivat vain ihmisiä, vain tuulen henkäys, joka häipyy eikä palaa.

1 Moos. 18:20-33. Ja Herra sanoi (Aabrahamille): "Valitushuuto Sodoman ja Gomorran asukkaiden takia on suuri ja heidän syntinsä on hyvin raskas. Siksi minä aion mennä sinne katsomaan, ovatko he todella tehneet kaiken sen pahan, mistä valitetaan. Minä haluan saada siitä selvän." Miehet lähtivät kulkemaan Sodomaan päin, mutta Herra jäi vielä puhumaan Abrahamin kanssa. Abraham astui lähemmäksi ja kysyi: "Aiotko sinä tuhota vanhurskaan yhdessä jumalattoman kanssa? Ehkä kaupungissa on viisikymmentä hurskasta. Tuhoaisitko sen silloinkin? Etkö armahtaisi tuota paikkaa niiden viidenkymmenen oikeamielisen vuoksi, jotka siellä asuvat? On mahdotonta, että surmaisit syyttömät yhdessä syyllisten kanssa ja että syyttömien kävisi samoin kuin syyllisten. Ethän voi tehdä niin! Eikö koko maailman tuomari tuomitsisi oikein?" Herra sanoi: "Jos löydän Sodomasta viisikymmentä hurskasta, niin heidän tähtensä minä säästän koko kaupungin." Abraham vastasi: "Minä olen rohjennut puhua sinulle, Herra, vaikka olenkin vain tomua ja tuhkaa. Entä jos niistä viidestäkymmenestä puuttuu viisi? Hävittäisitkö viiden vuoksi koko kaupungin?" Herra vastasi: "En hävitä, jos löydän sieltä neljäkymmentäviisi." Abraham kysyi vielä: "Entä jos siellä on neljäkymmentä?" Herra sanoi: "Niiden neljänkymmenen takia minä säästän sen." Abraham sanoi: "Älä suutu, Herra, vaikka puhunkin vielä. Entä jos siellä on kolmekymmentä?" Herra vastasi: "En hävitä sitä, jos löydän sieltä kolmekymmentä." Mutta Abraham sanoi: "Saanko vielä puhua sinulle, Herra? Entä jos sieltä löytyy vain kaksikymmentä?" Herra sanoi: "Niiden kahdenkymmenen takia jätän sen hävittämättä." Mutta Abraham sanoi: "Älä suutu, Herra, vaikka puhun vielä tämän kerran. Entä jos sieltä löytyy kymmenen?" Herra sanoi: "Niiden kymmenen takia jätän sen hävittämättä." Tämän sanottuaan Herra lähti pois, ja Abraham palasi kotiinsa.

Matt. 13:24-38. Jeesus esitti heille toisen vertauksen taivasten valtakunnasta: "Mies kylvi peltoonsa hyvää siementä. Mutta kun kaikki nukkuivat, hänen vihamiehensä tuli, kylvi vehnän sekaan rikkaviljaa ja meni pois. Kun vilja nousi oraalle ja alkoi tehdä tähkää, rikkaviljakin tuli näkyviin. Työmiehet menivät silloin isäntänsä luo ja sanoivat hänelle: … 'Tahdotko, että menemme kitkemään sen pois?' 'En', hän vastasi, 'te voitte rikkaviljaa kootessanne nyhtää sen mukana vehnääkin. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. … (36-38) Opetuslapset tulivat hänen luokseen ja sanoivat: "Selitä meille vertaus pellon rikkaviljasta." Hän vastasi heille: ... Hyvä siemen tarkoittaa niitä, jotka kuuluvat taivasten valtakuntaan, rikkavilja niitä, jotka ovat Paholaisen vallassa.

Uudessa testamentissa Jumala armahtaa jokaisen, joka vain suostuu hyväksymään omien syntiensä sovitukseksi Jeesuksen sijaiskuoleman ristillä ja suostuu pysymään siinä sovituksessa.

Room. 3:22-26. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa. Pitkämielisyydessään hän jätti menneen ajan synnit rankaisematta, mutta nyt meidän aikanamme hän osoittaa vanhurskautensa: hän on itse vanhurskas ja tekee vanhurskaaksi sen, joka uskoo Jeesukseen.

Room. 5:15-21. Rikkomusta ei kuitenkaan voi verrata armoon. Yhden ainoan ihmisen rikkomus on tosin tuottanut kaikille kuoleman, mutta vielä paljon runsaammin ovat Jumalan armo ja hänen lahjansa tulleet yhden ainoan ihmisen, Jeesuksen Kristuksen, ansiosta kaikkien osaksi. Tätä lahjaa ei voi edes verrata yhden ihmisen synnin seurauksiin, sillä yhden ihmisen teon seurauksena oli kadotustuomio, mutta Jumalan armosta kaikkien rikkomusten seuraukseksi tulikin vapauttava tuomio. Yhden ihmisen rikkomus aiheutti sen, että kuolema pääsi hallitsemaan tämän yhden vuoksi. Paljon ennemmin tulevat ne, jotka saavat omakseen vanhurskauden ylenpalttisen armon ja lahjan, elämään ja hallitsemaan yhden ainoan ansiosta, Jeesuksen Kristuksen. Niin kuin siis yhden ainoan rikkomus tuotti kaikille ihmisille kadotustuomion, niin riittää yhden ainoan vanhurskas teko antamaan kaikille ihmisille vanhurskauden ja elämän. Niin kuin yhden ihmisen tottelemattomuus teki kaikista syntisiä, niin yhden kuuliaisuus tekee kaikista vanhurskaita.

Laki tuli maailmaan sitä varten, että rikkomus tulisi suuremmaksi. Mutta missä synti on tullut suureksi, siellä on armo tullut ylenpalttiseksi. Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden.

Matt. 5:2-13. Silloin hän (Jeesus) alkoi puhua ja opetti heitä näin: "Autuaita ovat hengessään köyhät, sillä heidän on taivasten valtakunta. …

... "Te olette maan suola. Mutta jos suola menettää makunsa, millä se saadaan suolaiseksi? Ei se kelpaa enää mihinkään: se heitetään menemään, ja ihmiset tallaavat sen jalkoihinsa.

Jumalattomat voivat jatkaa tekojaan ja jumalatonta elämäänsä, ennen kuin heidän syntiensä mitta on täysi. Seuraukset synneistään he joutuvat kohtaamaan jo maallisenkin elämänsä aikana. Varsinainen rankaisu synneistä tulee heille kuitenkin vasta iäisyydessä. Hehän ovat jo koko maallisen elämänsä ajan olleet tuomion alaisina (tuomittuja). Ihminen menee siinä hakoteille, kun hän luulee syntyneensä vapaana ja puhtaana tänne maailmaan. Jokainen ihminen, Aadamin jälkeen, on syntynyt tuomion alaiseksi. Orjalle syntynyt lapsi on itsekin orja, ellei häntä vapauteta. Sama koskee synnin orjuutta. Synnin seuraus, tuomio synnistä ja rankaisu ovat eri tapahtumia. Vaikka synnin seuraus ja rankaisu muistuttavatkin toisiaan.

Joh. 3:17-18. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

2 Piet. 2:9. Herra siis voi pelastaa koetuksesta ne, jotka häntä pelkäävät, mutta jumalattomien hän antaa rangaistuksen alaisina odottaa tuomion päivää.

Kol. 3:25. Väärintekijä saa maksaa tekemänsä vääryyden, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä.

Ps. 94:1-12. Herra, koston Jumala, koston Jumala, saavu jo! Nouse, maailman tuomari, maksa ylvästelijöille heidän tekojensa mukaan. Kuinka kauan, Herra, annat jumalattomien pitää iloaan? Kuinka kauan he saavat rehennellä, syytää suustaan julkeita sanoja? Herra, he sortavat sinun kansaasi, polkevat alleen sinun omiasi. He murhaavat leskiä ja orpolapsia, surmaavat maassaan asuvia muukalaisia ja sanovat: "Ei Herra tätä näe, ei Jaakobin Jumala tätä huomaa." Milloin te mielettömät tulette järkiinne? Te tyhmistä tyhmimmät! Miettikää vähän. Hän, joka on luonut korvan - hänkö ei kuule? Hän, joka on tehnyt silmän - hänkö ei näe? Hän, joka opettaa kaikkia ihmisiä, hän, joka ohjaa maailman kansoja - hänkö ei rankaise? Herra tuntee ihmisten suunnitelmat: ne raukeavat tyhjiin. Hyvä on sen osa, jota sinä, Herra, kasvatat ja jolle sinä opetat lakiasi.

Ps. 73:3-28. Minä kadehdin jumalattomia, kun näin heidän menestyvän. Heillä ei ole ikinä vaivoja, he ovat terveitä ja lihavia. He eivät joudu raatamaan niin kuin muut ihmiset, eikä heitä toisten tavoin kuriteta. Sen tähden ylpeys koristaa heidän kaulaansa ja väkivalta on viittana heidän yllään. Pahuus pursuaa heidän sisimmästään, heidän sydämensä on tulvillaan juonia. He puhuvat ilkeästi ja pilkallisesti, häikäilemättä he sortavat avutonta. Heidän puheensa uhmaavat taivasta, heidän sanansa eivät säästä mitään maan päällä. Ja minun kansani kääntyy heidän puoleensa, särpii suun täydeltä heidän sanojaan! He sanovat: "Miten Jumala tämän saisi selville? Ei Korkein mitään tiedä." Sellaisia ovat jumalattomat, kaikessa rauhassa he kasvattavat mahtiaan.

Olenko turhaan pitänyt sydämeni puhtaana ja käteni viattomina? Minua kuritetaan kaiken päivää, minä saan kärsiä joka aamu. Jos sanoisin: "Noin minäkin tahdon puhua", pettäisin ne, jotka ovat sinun lapsiasi, Jumala. Minä mietin ja mietin ymmärtääkseni kaiken tämän, mutta se oli minulle liian vaikeaa. Viimein tulin Jumalan pyhäkköön ja tajusin, miten jumalattomien käy. Sinä johdatat heidät liukkaalle polulle, he putoavat pettävään kuoppaan. Äkkiä he ovat joutuneet tuhoon, heidän loppunsa on kauhea. Herra, kun sinä nouset, he ovat pelkkää tyhjää, kuin unikuva, joka herätessä katoaa.

Sydämeni oli katkera, sieluuni pisti. Minä olin mieletön, ymmärrystä vailla, olin kuin järjetön eläin sinun edessäsi. Kuitenkin minä saan aina olla luonasi, sinä pidät kädestäni kiinni. Sinä johdatat minua tahtosi mukaan, ja viimein sinä nostat minut kunniaan. Taivaassa minulla on sinut, sinä olet ainoa turvani maan päällä. Vaikka ruumiini ja sieluni nääntyy, Jumala on kallioni, minun osani iankaikkisesti. Ne, jotka luopuvat sinusta, menehtyvät. Sinä tuhoat kaikki, jotka pettävät sinut. Mutta minun onneni on olla lähellä Jumalaa, minä turvaan Herraan, Jumalaani, ja kerron kaikista hänen teoistaan.

Jer. 5:26-29. Kansassani on julkeita riistäjiä! He väijyvät kuin linnustajat, he virittävät ansoja ja vangitsevat niihin ihmisiä. Niin kuin linnustajan häkki on täynnä lintuja, niin heidän talonsa ovat täynnä petoksella hankittua tavaraa. He ovat tulleet mahtaviksi ja rikkaiksi, lihaviksi ja kiiltäviksi. Heidän pahoilla puheillaan ei ole määrää. Eivät he aja orvon etua, eivät tahdo hänen voittavan asiaansa, eivät puolusta köyhän oikeutta. Enkö minä rankaisisi tällaisista teoista, enkö kostaisi tällaiselle kansalle? sanoo Herra.

Synti on niin sitonut syntiä harjoittavat niin, etteivät he välitä seurauksista.

Lapsien laiminlyönti – rahalla saa hoitajia ja hoitopaikkoja – seurauksena on isätön ja äiditön sukupolvi, joka vastaavasti laiminlyö myöhemmin sekä omat vanhempansa että lapsensa.

Puolison laiminlyönti – rikkaalla on aina seuraa – aikanaan odottaa yksinäinen vanhuus katkeruudessa.

Itsensä laiminlyönti – lääkärit antavat terveyden – vai antavatko?

Ystävien laiminlyönti – lahjoilla voi ostaa ystäviä – mutta ei voi ostaa ystävyyttä.

Jumalan laiminlyönti – valheessa eläminen on niin suloista, ja jumalahan on rakkauden jumala, ei hän ketään unohda – ongelma onkin, ettei unohda, maksun aika odottaa helvetissä (tulijärvi) niitä jotka eivät suostu puhdistettavaksi synneistään, niitä joilla ei ole Kristuksen sovintoverta suojana.

Mark. 8:36-37 ja Matt. 16:26. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa omakseen koko maailman mutta menettää sielunsa? Millä ihminen voi ostaa sielunsa takaisin?

Juud. 1:4. Teidän (kristittyjen) joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen.

Jer. 15:6. Sinä hylkäsit minut, sanoo Herra, sinä käänsit minulle selkäsi. Niinpä minä kohotan käteni sinua vastaan ja hävitän sinut, en enää voi armahtaa!

Seuraukset eivät ole Jumalan rankaisua, vaan seurausta synnistä. Syyn ja seurauksen laki toimii. Syntiensä seurauksien kohtaaminen voi jopa saada jotkut kääntymään Jumalan puoleen, tunnustamaan syntinsä ja pyytämään armoa.

Room. 3:20. … Lain tehtävänä on opettaa tuntemaan, mitä synti on.

Ps. 119:67-68. Minä kuljin harhateitä, kunnes jouduin nöyrtymään. Nyt olen kuuliainen, elän ohjeittesi mukaan. Herra, sinä olet hyvä, sinun tekosi ovat hyvät. Opeta minut tuntemaan määräyksesi!

Jaak. 1:14-16. Jokaista kiusaa hänen oma himonsa; se häntä vetää ja houkuttelee. Ja sitten himo tulee raskaaksi ja synnyttää synnin, ja kun synti on kasvanut täyteen mittaan, se synnyttää kuoleman. Älkää eksykö, rakkaat veljet!

Hoos. 12:3. Herra käy oikeutta Juudan kanssa, rankaisee Jaakobia tekojen mukaan, kääntää hänen tekonsa häntä itseään vastaan.

Jes. 55:6-7. Etsikää Herraa, kun hänet vielä voi löytää, huutakaa häntä avuksi, kun hän on lähellä! Hylätköön jumalaton tiensä ja väärintekijä juonensa, kääntyköön takaisin Herran luo, sillä hän armahtaa, turvautukoon Jumalaan, sillä hänen anteeksiantonsa on runsas.

Hoos. 4:10-14. Näin heille käy sen vuoksi, että he ovat hylänneet Herran eivätkä kuule häntä enää. Huoruus ja viini vievät kansalta järjen. He kysyvät neuvoa pyhiltä puiltaan, arvat antavat heille vastauksia. Huoruuden henki eksyttää heidät, he kääntyvät uskottomina pois Jumalansa luota. Vuorten huipuilla he uhraavat, polttavat suitsuketta kukkuloilla tammen, poppelin ja rautatammen alla. Ne luovat suloisen varjon. Onko siis ihme, että tyttäristänne tulee porttoja ja miniänne rikkovat avion! Mutta minä en syytä tyttäriänne siitä, että he harjoittavat haureutta, enkä miniöitänne siitä, että he rikkovat avion. Itsehän miehet lähtevät huorien matkaan, uhraavat temppeliporttojen kanssa. Ymmärtämätön kansa joutuu turmioon!

Joskus Jumala näyttää ottavan synnintekijän kesken elämänsä pois. Yleensä Jumala odottaa, että henkilön tai kansan syntivelka täyttyy. Tässäkin asiassa me joudumme luottamaan siihen, ettei Jumala tee virhettä.

Luuk. 12:19-21. Sitten sanon itselleni: Kelpaa sinun elää! Sinulla on kaikkea hyvää varastossa moneksi vuodeksi. Lepää nyt, syö, juo ja nauti elämästä!' Mutta Jumala sanoi hänelle: 'Sinä hullu! Tänä yönä sinun sielusi vaaditaan sinulta takaisin. Ja kaikki, minkä olet itsellesi varannut - kenelle se joutuu?' "Näin käy sen, joka kerää rikkautta itselleen mutta jolla ei ole aarretta Jumalan luona.".

1 Moos. 15:16. Sinun (Aabrahamin) jälkeläisistäsi palaa tänne (luvattuun maahan) vasta neljäs sukupolvi, sillä amorilaisten syntien määrä ei vielä ole täyttynyt." (Amorilaiset oli yksi kansa luvatussa maassa, joka piti hävittää pois Israelin tieltä.)

Se että joku mielestämme kuolee ennen aikojaan, ei kuitenkaan ole osoitus hänen syntisyydestään.

Luuk. 13:2-5. Jeesus sanoi siihen: "Luuletteko, että he olivat suurempia syntisiä kuin kaikki muut galilealaiset, koska saivat tuollaisen lopun? Eivät suinkaan - samalla tavoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny. Entä ne kahdeksantoista, jotka saivat surmansa, kun Siloan torni sortui heidän päälleen? Luuletteko, että he olivat syyllistyneet johonkin pahempaan kuin muut jerusalemilaiset? Eivät suinkaan - yhtä lailla te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny."

Joh. 9:1-3. Tien sivussa Jeesus näki miehen, joka oli syntymästään saakka ollut sokea. Opetuslapset kysyivät häneltä: "Rabbi, kuka on tehnyt sen synnin, jonka vuoksi hän on syntynyt sokeana? Hän itsekö vai hänen vanhempansa?" Jeesus vastasi: "Ei hän eivätkä hänen vanhempansa. Niin on tapahtunut, jotta Jumalan teot tulisivat hänessä julki.

1 Kun. 14:12-13. "Lähde sinä nyt kotiisi. Sillä hetkellä kun astut kaupunkiin, poika kuolee. … Kukaan muu Jerobeamin pojista ei saakaan kunniallista hautausta. Hän on siinä suvussa ainoa, jossa Herra, Israelin Jumala, on nähnyt jotakin hyvää.

Jeesus sanoi (Joh. 5:17); "Minun Isäni tekee työtään taukoamatta, ja niin teen myös minä." Tähän Jumalan työhön kuuluvat myös kansojen, kaupunkien ja yksittäisten ihmisten ”tuomiot” jo ennen viimeistä tuomiota.

Jumalan tuomiot (ennen viimeistä tuomiota) ovat oikeastaan ”siivousta”. Jumala käyttää suurta leikkausveistä kansojen ja myös yksittäisten ihmisten elämässä päämääränään mahdollisimman monen ihmisen pelastuminen.

Jumala loi kaiken ja lepäsi seitsemäntenä päivänä. Tämä ei tarkoita sitä, että Jumala lepäisi nytkin ja vain katselisi. Jumala toimii lakkaamatta, nytkin.

Joh. 5:16-17. Juutalaiset alkoivat vainota Jeesusta, koska hän teki tällaista sapattina. Mutta Jeesus sanoi heille: "Minun Isäni tekee työtään taukoamatta, ja niin teen myös minä."

Gal. 4:4-5. Mutta kun aika oli täyttynyt, Jumala lähetti tänne Poikansa. Naisesta hän syntyi ja tuli lain alaiseksi lunastaakseen lain alaisina elävät vapaiksi, että me pääsisimme lapsen asemaan.

Sef. 1:12. Siihen aikaan minä, Herra, tutkin Jerusalemin tarkoin soihduilla valaisten ja rankaisen niitä miehiä, jotka juomisen pöhöttäminä lojuvat raskaan viininsä ääressä ja sanovat itsekseen: "Ei Herra tee hyvää eikä pahaa."

Matt. 23:29-36. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! … Jatkakaa toki isienne tapaan, kunnes mitta on täysi! Te käärmeet, te kyykäärmeitten sikiöt! Miten te voisitte välttää kadotustuomion?

"Kuulkaa siis: Minä lähetän teidän luoksenne profeettoja, viisaita miehiä ja lainopettajia. Toiset heistä te tapatte ja ristiinnaulitsette, toisia ruoskitte synagogissanne ... Totisesti: tämä sukupolvi joutuu vielä vastaamaan tästä kaikesta!

2 Piet. 3:7. Ja sen saman sanan varassa ovat nykyiset taivaat ja nykyinen maa tulen tuhoa odottamassa. Niitä säilytetään sitä päivää varten, jona tuomio tulee ja jumalattomat tuhotaan.

Jumalan armo syntiselle maksoi Jumalalle paljon. Armon peruste on Jeesuksen sovintokuolema ristillä. Näin Jumala itse Raamatussa meille yksiselitteisesti ilmoittaa. Joka haluaa saada Jumalan armon muuta tietä, halveksii Jumalaa.

Jes. 26:10. Mutta jumalaton, vaikka hänet armahdettaisiin, ei opi elämään vanhurskaan tavoin. Hän vääristää oikeuden, ei hän näe Herran valtasuuruutta.

Jes. 53:4-6. Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen.

Jumala tuomitsee jokaisen kristityn jo täällä maallisen elämän aikana. Tämä tuomio kohtaa kristittyä sinä hetkenä, kun hän uskossa hyväksyy Jeesuksen ristillä tekemän sovitustyön omalle kohdalleen. Tämä tuomio on ihmiselle vapauttava tuomio, koska Jeesus sanoo oikeudenkäyntitilaisuudessa; Minä vuodatin vereni tämänkin henkilön puolesta, hänen rikoksensa ovat sovitettu. Kadotustuomiota ei Kristuksessa pysyneellä kristityllä ole.

1 Piet. 4:17-19. On tullut tuomion aika, ja tuomio alkaa Jumalan huoneesta. Mutta jos se alkaa meistä, mikä onkaan niiden loppu, jotka eivät taivu uskomaan Jumalan evankeliumia? Jos hurskas pelastuu vaivoin, miten käykään jumalattoman ja syntisen! Sen tähden ne, jotka joutuvat kärsimään, jos niin on Jumalan tahto, antakoot elämänsä uskollisen Luojan haltuun ja tehkööt edelleen sitä, mikä on hyvää.

Joh. 9:39. Jeesus sanoi: "Minä olen tullut tähän maailmaan pannakseni toimeen tuomion: sokeat saavat näkönsä ja näkevistä tulee sokeita."

Jes. 1:18. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa.

Joh.16:9-11. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun, vanhurskaus tulee julki siinä, että minä menen Isän luo ettekä te enää näe minua, ja tuomio on siinä, että tämän maailman ruhtinas on tuomittu.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Tämän jälkeen alkaakin sitten kristityn elämänajan kestävä kasvatus, opetus ja puhdistus. Kuritustakin Jumala joutuu käyttämään, kun kristitty ei muuten tottele Jumalan sanaa. Jumalan johdatus on joskus voimakastakin kurittamista. Esimerkiksi Paavalille oli annettu pistin, saatanan enkeli, rusikoimaan häntä, ettei hän ylpistyisi. Pistimen moni mieltää Jumalan rankaisuksi vaikka se ei sitä ole.

Sananl. 3:11-12. Älä torju, poikani, Herran kuritusta, älä katkeroidu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa niin kuin isä omaa lastaan.

2 Kor. 12:7-9. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. …

Jumalan päämääränä on ”hedelmän” kasvattaminen. Hedelmä ”irtoaa” eri ihmisistä eri tavoilla. Puhdistaminen lisää hedelmän määrää.

Joh. 15:1-5. "Minä olen tosi viinipuu, ja Isäni on viinitarhuri. Hän leikkaa minusta pois jokaisen oksan, joka ei tuota hedelmää, mutta jokaisen hedelmää tuottavan oksan hän puhdistaa liioista versoista, jotta se tuottaisi hedelmää entistä enemmän. …

Jes. 28:23-28. … Eihän mustakuminaa puimareellä puida eikä puimajyrää kierrätetä kuminain päällä! Kepillä mausteet irti hakataan, sauvalla kuminan siemenet. Vilja tosin puidaan jyräämällä, mutta ei sitäkään loputtomiin puida. Vaikka jyrä ja vetojuhdat saavat kulkea sen ylitse, ei niiden anneta jauhaa sitä rikki.

Raamatussa kerrotaan paljon siitä, miten Jumala kohteli Israelia. Jollei Jumala olisi kovalla kädellä puuttunut Israelin kohtaloon, olisi Israelin kansa poikennut niin kauas Jumalastaan, ettei Jeesuksella olisi ollut paikkaa, johon syntyä, eikä Jumalalla mahdollisuutta ihmiskuntaa pelastaa. Vedenpaisumuskin oli samasta syystä tarpeen. Jumala ei nauti kurittamisesta, mutta lopulta ihminen itse ei jätä Jumalalle muuta keinoa kääntää ihmisen tai kansan suuntaa pois kadotukseen vievältä tieltä.

Aamos 4:6-7,14. Minä tein hampaat joutilaiksi kaikissa kaupungeissanne ja vein leivän kaikista asuinpaikoistanne. Silti te ette palanneet minun luokseni. Tämä on Herran sana. "Samoin minä pidätin teiltä sateen, kun oli vielä kolme kuukautta elonkorjuuseen. Yhdelle kaupungille minä annoin sadetta, toiselle en. Yksi pelto sai sadetta, mutta toinen, joka jäi ilman, kuivui. Silloin ihmiset hoippuivat kaupungista toiseen juomavettä hakemaan, mutta eivät saaneet janoaan sammumaan. Silti te ette palanneet minun luokseni", sanoo Herra. "Minä turmelin teidän viljanne ruosteella ja nokitähkällä ja annoin puutarhojenne ja viinitarhojenne kuivua. Teidän viikunapuunne ja oliivipuunne söi heinäsirkka. Silti te ette palanneet minun luokseni", sanoo Herra. - Minä lähetin teidän keskuuteenne ruton, Egyptin ruton. Minä tapoin sotilaanne miekalla, teidän hevosenne vietiin sotasaaliiksi. Ruumiiden löyhkä nousi teidän sieraimiinne omasta leiristänne. Silti te ette palanneet minun luokseni, sanoo Herra. - Minä kylvin tuhoa teidän keskuuteenne niin kuin Sodoman ja Gomorran hävityksessä, niin että te olitte pelkkä tulesta siepattu kekäle. Ja silti te ette palanneet minun luokseni, sanoo Herra. - Sen tähden, Israel, minä teen sinulle vielä jotakin. Koska sen sinulle teen, valmistaudu kohtaamaan Jumalasi, Israel!

Katso, hän on muovannut vuoret ja luonut tuulen. Hän ilmoittaa ihmisille tahtonsa. Hän tekee aamunkoiton ja yön pimeyden, hän kulkee maan kukkuloiden yli. Hänen nimensä on Herra, Jumala, Sebaot.

Kuule, Israelin kansa. Minä laulan sinusta kuolinvirren! … Näin sanoo Herra Israelin kansalle: - Etsikää minua, niin saatte elää! … Pyrkikää hyvään, älkää pahaan, jotta saisitte elää!

Valitusv. 3:31-33. Mutta Herra ei hylkää, ei hylkää iäksi. Vaikka hän kurittaa, hän myös armahtaa, suuri on hänen laupeutensa. Ei Herra iloitse siitä, että hän kurittaa ihmistä.

Jumalan kasvatus ei ole rankaisua vaan Jumalan armoa.

Tiit. 2:11-14. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä. Hän antoi itsensä alttiiksi meidän puolestamme lunastaakseen meidät vapaiksi kaikesta vääryydestä ja puhdistaakseen meidät omaksi kansakseen, joka kaikin voimin tekee hyvää.

Jaak. 1:2-4. Veljeni, pitäkää pelkkänä ilona niitä monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte. Tehän tiedätte, että kun uskonne selviytyy koetuksesta, tämä kasvattaa teissä kestävyyttä. Ja kestävyys johtakoon täydelliseen tulokseen, jotta olisitte täydellisiä ja eheitä, ette vajaita miltään kohden.

5 Moos. 8:5-6. Painakaa siis mieleenne, että niin kuin isä kasvattaa lastaan, niin Herra, teidän Jumalanne, kasvattaa teitä. Noudattakaa hänen käskyjään, kulkekaa hänen tietään ja pelätkää häntä.

Ps. 94:1-12. Herra, koston Jumala, koston Jumala, saavu jo! Nouse, maailman tuomari, maksa ylvästelijöille heidän tekojensa mukaan. Kuinka kauan, Herra, annat jumalattomien pitää iloaan? Kuinka kauan he saavat rehennellä, syytää suustaan julkeita sanoja? Herra, he sortavat sinun kansaasi, polkevat alleen sinun omiasi. He murhaavat leskiä ja orpolapsia, surmaavat maassaan asuvia muukalaisia ja sanovat: "Ei Herra tätä näe, ei Jaakobin Jumala tätä huomaa." Milloin te mielettömät tulette järkiinne? Te tyhmistä tyhmimmät! Miettikää vähän. Hän, joka on luonut korvan - hänkö ei kuule? Hän, joka on tehnyt silmän - hänkö ei näe? Hän, joka opettaa kaikkia ihmisiä, hän, joka ohjaa maailman kansoja - hänkö ei rankaise? Herra tuntee ihmisten suunnitelmat: ne raukeavat tyhjiin. Hyvä on sen osa, jota sinä, Herra, kasvatat ja jolle sinä opetat lakiasi.

Opetus on hyvin lähellä kasvattamista. Jumala opettaa meitä eri tavoilla. Esim. tuomarien aikana Jumala jätti luvattuun maahan vieraita kansoja koetukseksi Israelille. Joka taas opettaa toisille Jumalan sanaa, on suoraan Jumalalle vastuussa opetuksensa oikeellisuudesta. Seurakunnan paimenille on sanottu yhtä kova sana. He ovat Jumalalle vastuussa jokaisesta laumansa jäsenestä.

Jaak. 3:1. Veljeni, kovin monien teistä ei pidä ryhtyä opettajiksi, sillä te tiedätte, että meidät opettajat tullaan tuomitsemaan muita ankarammin.

1 Tess. 4:9. Veljesrakkaudesta teille ei tarvitse kirjoittaa, sillä Jumala itse on opettanut teidät rakastamaan toinen toistanne.

1 Kor. 2:13. Siitä me myös puhumme, mutta me käytämme Hengen emmekä ihmisviisauden opettamia sanoja ja selitämme hengelliset asiat Hengen avulla.

Joh. 17:25-26. Vanhurskas Isä, maailma ei ole sinua tuntenut, mutta minä tunnen, ja nämä, jotka ovat tässä, ovat tulleet tietämään, että sinä olet lähettänyt minut. Minä olen opettanut heidät tuntemaan sinun nimesi ja opetan yhä, jotta heissä pysyisi sama rakkaus, jota sinä olet minulle osoittanut, ja jotta minä näin pysyisin heissä."

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

Joh. 7:16-17. Jeesus sanoi heille: "Se, mitä minä opetan, ei ole minun oppiani, vaan hänen, joka on minut lähettänyt. Joka tahtoo noudattaa hänen tahtoaan, pääsee kyllä selville siitä, onko opetukseni lähtöisin Jumalasta vai puhunko omiani.

Hoos. 11:3-4. Minä (Jumala) opetin Efraimin kävelemään, kannattelin sitä käsivarsista. Mutta Efraim ei käsittänyt, että minä sitä hoidin. Lempeästi, rakkauden köysin minä vedin sitä luokseni. Niin kuin mies syöttäessään juhtaansa nostaa ikeen sen niskasta, niin minä käännyin Efraimin puoleen ja annoin sen syödä.

Ps. 94:12. Hyvä on sen osa, jota sinä, Herra, kasvatat ja jolle sinä opetat lakiasi.

Ps. 90:12. Opeta meille, miten lyhyt on aikamme, että saisimme viisaan sydämen.

Ps. 32:8. "Minä opetan sinua", sanoo Herra, "minä osoitan sinulle oikean tien. Minä neuvon sinua, katseeni seuraa askeleitasi."

Tuom. 2:18-3:4. Herra asetti Israelin kansalle tuomareita ja oli aina näiden tukena. Herra suojeli kansaa vihollisilta niin kauan kuin tuomari eli, sillä Herran kävi kansaa sääliksi, kun hän kuuli sen huokailevan sorrettuna ja vaivoissaan. Mutta heti tuomarin kuoltua israelilaiset lankesivat uudelleen ja vaipuivat vielä syvemmälle turmelukseen kuin esi-isänsä. He eivät luopuneet pahoista teoistaan eivätkä uppiniskaisuudestaan, vaan seurasivat muita jumalia ja palvelivat ja kumarsivat niitä.

Sen tähden Herra vihastui Israeliin ja sanoi: "Koska te olette rikkoneet liiton, jonka minä tein teidän isienne kanssa, ettekä ole totelleet minua, en enää hävitä teidän tieltänne ainoatakaan niistä kansoista, jotka Joosuan kuollessa vielä olivat kukistamatta. Minä panen nämä kansat teille koetukseksi nähdäkseni, kuljetteko te isienne lailla minun tietäni minun käskyjäni noudattaen." Siksi Herra ei kiirehtinyt tuhoamaan näitä kansoja, vaan antoi niiden jäädä paikoilleen, ja siksi hän ei ollut myöskään antanut niitä Joosuan käsiin.

… Näin Herra halusi koetella israelilaisia, jotta kävisi ilmi, tottelevatko he hänen käskyjään, jotka Mooses oli antanut heidän esi-isilleen.

Jumala auttaa ja lohduttaa meitä koetuksissa.

Hebr. 2:17-18. Niinpä hänen oli tultava joka suhteessa veljiensä kaltaiseksi, jotta hänestä tulisi armahtava ja uskollinen ylipappi ja hän voisi Jumalan edessä sovittaa kansansa synnit. Koska hän on itse käynyt läpi kärsimykset ja kiusaukset, hän kykenee auttamaan niitä, joita koetellaan.

2 Kor. 1:3-4. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä, armahtava Isä ja runsaan lohdutuksen Jumala! Hän rohkaisee meitä kaikissa ahdingoissamme, niin että me häneltä saamamme lohdutuksen voimalla jaksamme lohduttaa muita ahdingossa olevia.

Jumala puhdistaa (kitkee). Asiaa voisi verrata kirurgiin, joka leikkaa syöpäkasvaimen pois, että ihmisen henki pelastuisi. Samoin Jumala tekee kaikkensa, että ihminen pelastuisi, mutta ihmisen suostumuksella. Kannattaa muistaa puhdistusvaiheessa ollessaan, että Jumala myös lannoittaa (antaa elämiseen tarvittavat asiat).

Joh. 15:1-5. "Minä olen tosi viinipuu, ja Isäni on viinitarhuri. Hän leikkaa minusta pois jokaisen oksan, joka ei tuota hedelmää, mutta jokaisen hedelmää tuottavan oksan hän puhdistaa liioista versoista, jotta se tuottaisi hedelmää entistä enemmän. Te olette jo puhtaat, sillä se sana, jonka olen teille puhunut, on puhdistanut teidät. Pysykää minussa, niin minä pysyn teissä. Eihän oksa pysty tuottamaan hedelmää, ellei se pysy puussa, ja samoin ette pysty tekään, ellette pysy minussa. "Minä olen viinipuu, te olette oksat. Se, joka pysyy minussa ja jossa minä pysyn, tuottaa paljon hedelmää. Ilman minua te ette saa aikaan mitään.

Luuk. 13:6-9. Jeesus esitti vielä vertauksen: "Eräällä miehellä oli viinitarhassaan kasvamassa viikunapuu. Hän meni etsimään siitä hedelmiä, mutta ei löytänyt. Silloin hän sanoi puutarhurille: 'Jo kolmena vuotena olen käynyt etsimässä hedelmiä tästä viikunapuusta, mutta en ole löytänyt. Kaada se, sehän vain vie voiman maasta.' Mutta puutarhuri vastasi: 'Herra, anna sen olla vielä yksi vuosi. Minä muokkaan ja lannoitan maan sen ympäriltä. Jospa se ensi vuonna tekee hedelmää. Jollei niin käy, käske sitten kaataa se.'"

Jumala on jättänyt kaiken tuomion itselleen.

1 Kor. 4:5. Älkää siis tuomitko ennenaikaisesti, ennen kuin Herra tulee. Hän valaisee pimeyden kätköt ja tuo esiin sydänten ajatukset, ja silloin itse kukin saa kiitoksen Jumalalta.

Matt. 7:1-2. "Älkää tuomitko, ettei teitä tuomittaisi. Niin kuin te tuomitsette, niin tullaan teidät tuomitsemaan, ja niin kuin te mittaatte, niin tullaan teille mittaamaan.

Luuk. 6:36. "Olkaa valmiit armahtamaan, niin kuin teidän Isännekin armahtaa.

Juud. 1:21-23. Pysykää Jumalan rakkaudessa ja odottakaa, että Herramme Jeesus Kristus armossaan johtaa meidät iankaikkiseen elämään. Armahtakaa niitä, jotka epäilevät. Pelastakaa ne, jotka voitte, temmatkaa heidät tulesta! Toisia taas säälikää kavahtaen heitä, inhotkaa jopa heidän ruumiinsa tahraamaa vaatetta.

Jaak. 2:8-13. Jos te noudatatte lain kuningaskäskyä niin kuin se Raamatussa on: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi", te teette oikein. Mutta jos te erottelette ihmisiä, te teette syntiä, ja laki osoittaa teidät rikkojiksi. Sillä se, joka muuten kaikessa noudattaa lakia mutta rikkoo sitä yhdessä kohdassa, on syypää kaikilta kohdin. Hän, joka sanoi: "Älä tee aviorikosta", sanoi myös: "Älä tapa." Vaikka siis et teekään aviorikosta, olet lainrikkoja, jos tapat. Vapauden lain mukaan teidät tuomitaan; pitäkää se mielessänne, mitä puhutte tai teettekin. Joka ei toista armahda, saa itse armottoman tuomion, mutta joka armahtaa, saa tuomiosta riemuvoiton.

Saattaisi näyttää siltä, että jos Kristuksessa pysyvä kristitty ei suostu ottamaan vastaan Jumalan kasvatusta täällä ajassa niin sitten hän joutuisi ottamaan sen vastaan iäisyydessä. Näiden harvojen kohtien perusteella ei kuitenkaan saa tehdä mitään kiirastulioppia, koska kohdat on tulkittavissa myös elämän aikana tapahtuvaksi kasvatukseksi, nuhteluksi, ojennukseksi ja kuritukseksi. Lisäksi Raamatun kokonaisilmoitus tukee ihmisen elinaikana tapahtuvaa kasvatusta.

Luuk. 12:40-48. Olkaa tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista." Pietari sanoi: "Herra, tarkoitatko näillä vertauksilla kaikkia vai ainoastaan meitä?" …

(1) "Palvelija saattaa kuitenkin ajatella: 'Isäntä ei tule vielä pitkään aikaan!' Niin hän alkaa piestä palvelijoita ja palvelustyttöjä, syödä ja juoda ja juopotella. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen isäntänsä tulee ja hakkaa hänet kuoliaaksi, ja niin palvelija saa saman kohtalon kuin epäuskoiset.

(2) "Jos palvelija tietää, mitä hänen isäntänsä tahtoo, mutta ei varaudu siihen eikä toimi hänen tahtonsa mukaan, hän saa monta raipaniskua.

(3) Jos taas palvelija tietämättään tekee sellaista, mistä rangaistaan raipoin, hän pääsee vähillä iskuilla. Jolle on paljon annettu, siltä paljon vaaditaan, ja jolle on paljon uskottu, se pannaan paljosta vastaamaan.

1 Kor. 3:11-17. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. Rakennetaanpa tälle perustukselle kullasta, hopeasta, jalokivistä, puusta, heinistä tai oljista, aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä? Jos joku turmelee Jumalan temppelin, Jumala saattaa turmioon hänet. Jumalan temppeli on pyhä, ja tämä temppeli olette te.

Jumalalla on hyvä tahto meitä ihmisiä kohtaan.

Room. 8:32. Kun hän ei säästänyt omaa Poikaansakaan vaan antoi hänet kuolemaan kaikkien meidän puolestamme, kuinka hän ei lahjoittaisi Poikansa mukana meille kaikkea muutakin?

2 Kor. 1:3-4. … Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä, armahtava Isä ja runsaan lohdutuksen Jumala! …

Hoos. 11:3-4. Minä (Jumala) opetin Efraimin kävelemään, kannattelin sitä käsivarsista. … Lempeästi, rakkauden köysin minä vedin sitä luokseni. Niin kuin mies syöttäessään juhtaansa nostaa ikeen sen niskasta, niin minä käännyin Efraimin puoleen ja annoin sen syödä.

1 Tess. 4:9. … Jumala itse on opettanut teidät rakastamaan toinen toistanne.

Jes. 1:18. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa.

Jes. 30:8. Kuitenkin Herra vain odottaa, että voisi olla teille armollinen …

Jes. 53:4-6. ... Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. … Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen.

Room. 3:22-26. … hän on itse vanhurskas ja tekee vanhurskaaksi sen, joka uskoo Jeesukseen.

Hes. 18:4-32. Näin sanoo Herra Jumala: Minäkö haluaisin, että jumalaton kuolee? Enkö ennemminkin halua, että hän kääntyy teiltään ja saa elää?

Herra sinua suuresti siunatkoon ja antakoon sinulle rauhan.

Viha

Raamatussa käytetään useita erisisältöisiä (alkukielen eri sanoista tulevia) sanoja, jotka meidän Raamattuumme on käännetty ”viha” ja ”vihata” –sanoiksi. Näitä ovat mm.

”sierain, viha” (hebr.)

”kuumuus, kiivastus, viha” (hebr.)

”viha, raivo, kuohunta” (hebr.)

”halu, himo, viha” (kreikka)

”intohimo, viha, raivo” (kreikka)

”vastenmielisyys, viha” (hebr.)

”inho, viha” (kreikka)

”hehkuva hiili, vihan hehku” – sanaa käytetään Raamatussa vain Jumalan vihasta.

Vihastuminen oikeassa kohdassa ja –asiassa ei ole syntiä. Meidän ongelmamme tässä asiassa ei olekaan itse viha vaan se, että vihastumme vääristä asioista.

Me suutumme ja osoitamme vihamme silloinkin kun siihen ei olisi aihetta.

Tai me kätkemme vihastumisemme ja jätämme sen hiertämään ihmissuhdetta, jolloin viha voi muuttua katkeruudeksi tai halveksunnaksi, toisinaan se jopa sairastuttaa meidät.

Kummassakin tapauksessa olen antanut Paholaiselle kahvan itsessäni, josta hän saa otteen. Itse en ole keksinyt tähän ongelmaan muuta ratkaisua kuin lyhentää tilivälejä Jumalan ja vaimoni kanssa sekä kulkea rukoillen ja anteeksiantamuksessa.

Ef. 4:26-27. Vaikka vihastuttekin, älkää tehkö syntiä. Sopikaa riitanne, ennen kuin aurinko laskee. Älkää antako Paholaiselle tilaisuutta.

Jeesus oli myös vihastumisen suhteen todellinen ihminen mutta ilman syntiä.

Mar. 3:2-5. Fariseukset pitivät silmällä, parantaisiko Jeesus miehen sapattina, sillä he tahtoivat nostaa syytteen häntä vastaan. Jeesus sanoi miehelle, jonka käsi oli surkastunut: "Astu esiin", ja kysyi sitten fariseuksilta: "Kumpi on sapattina luvallista, tehdä hyvää vai tehdä pahaa, pelastaa ihmishenki vai tappaa ihminen?" He eivät vastanneet mitään. Jeesus loi heihin vihaisen katseen; hän oli murheissaan heidän sydämensä kovuudesta. Hän sanoi miehelle: "Ojenna kätesi." Mies ojensi kätensä, ja se tuli ennalleen.

Kun Jumala on antanut anteeksi, Hän ei kanna enää vihaa. Tämä käy ilmi mm. alla olevista Raamatunkohdista, joissa alkutekstissä muistaa-sanan merkitys on ”muistuttaa, muistuttaa itselleen”. Jumala ei siis koskaan muistuta meitä anteeksiannetuista synneistä.

Hebr. 8:12. Minä annan anteeksi heidän rikkomuksensa enkä enää milloinkaan muista (muistuta heitä) heidän syntejään.

Hebr. 10:17. Ja sitten: Heidän syntejään ja vääriä tekojaan minä en enää koskaan muista.

Vihanpito toista ihmistä kohtaan on Raamatun mukaan murhan veroinen synti. Ihmisen vihanpitoa verrataan myös saastaan ja pahuuteen.

1 Joh. 3:15. Jokainen, joka vihaa veljeään, on murhaaja, ja te tiedätte, ettei iankaikkinen elämä voi pysyä yhdessäkään murhaajassa.

Jaak. 1:19-21. Tietäkää, rakkaat veljeni, että itse kunkin tulee olla herkkä kuulemaan mutta hidas puhumaan ja hidas vihaan, sillä miehen viha ei johda oikeudenmukaisuuteen, jota Jumala tahtoo. Olkaa siis sävyisiä ja pankaa pois kaikki saasta ja pahuus.

Ihmisen vihanpito toista ihmistä kohtaan murehduttaa Pyhän Hengen.

Ef. 4:30-32. Älkää tuottako surua Jumalan Pyhälle Hengelle, jonka olette saaneet sinetiksi lunastuksen päivää varten. Hylätkää kaikki katkeruus, kiukku, viha, riitely ja herjaaminen, kaikkinainen pahuus. Olkaa toisianne kohtaan ystävällisiä ja lempeitä ja antakaa toisillenne anteeksi, niin kuin Jumalakin on antanut teille anteeksi Kristuksen tähden.

Myöskään lapsiaan ei saa kohdella siten, että nämä saisivat syyn vihata vanhempiaan. Rajojen asettaminen lapselle ja niistä kiinni pitäminen ovat rakkautta. Liian salliva kasvatus on tosiasiassa heitteillejättöä ja lapsensa vihaamiseen verrattava asia.

Ef. 6:4. Ja te isät, älkää herättäkö lapsissanne vihaa, vaan kasvattakaa ja ojentakaa heitä Herran tahdon mukaan.

Snl.13:24. Joka vitsaa säästää, se vihaa lastaan, joka rakastaa, kurittaa häntä jo varhain.

Sen sijaan näyttäisi siltä, että väärää oppia voi ”vihata”. Harhaoppista ei saa vihata, ainoastaan karttaa. Sen sijaan pahaa ja pahuutta itsessään voi ja saa vihata.

Ps. 36:2-3. Synti kuiskii väärintekijän sydämessä niin, ettei hän enää pelkää Jumalaa. Synti kiehtoo hänen silmänsä niin, ettei hän näe eikä vihaa vikojaan.

Ilm. 2:6. Siinä teet kuitenkin oikein, että inhoat (ek. vihaat) nikolaiittojen tekoja, joita minäkin inhoan.

Tiit. 3:10-11. Karta harhaoppista ihmistä, kun ensin olet ojentanut häntä kerran tai kahdesti. Sinähän tiedät, että tuollainen ihminen on kieroutunut ja tekee syntiä. Hän tuomitsee itse itsensä.

Snl. 8:13. Joka Herraa pelkää, vihaa kaikkea pahaa. Ylpeyttä minä vihaan, kopeaa mieltä, pahoja tekoja ja vilpillistä puhetta.

Ps. 97:10. Te, jotka rakastatte Herraa, vihatkaa pahaa! Herra on omiensa turva, hän pelastaa heidät pahojen käsistä.

Raamatun mukaan Jumala ja Jumalan sana ovat aina ykkössijalla. Muut asiat, vaikka näyttäisivät kuinka hyödyllisiltä, ovat toissijaisia ja jos ne joutuvat ristiriitaan Jumalan sanan kanssa, niistä tulee luopua (ek. vihata niitä).

Joh. 12:25. Joka rakastaa elämäänsä, kadottaa sen, mutta joka tässä maailmassa panee alttiiksi elämänsä (ek. vihaa), saa osakseen ikuisen elämän.

Luuk. 14:26. "Jos joku tulee minun luokseni mutta ei ole valmis luopumaan (ek. vihaa) isästään ja äidistään, vaimostaan ja lapsistaan, veljistään ja sisaristaan, vieläpä omasta elämästään, hän ei voi olla minun opetuslapseni.

Matt. 10:36-37. Viholliset ovat oman talon väkeä. "Joka rakastaa isäänsä tai äitiänsä enemmän kuin minua, ei kelpaa minulle, eikä se, joka rakastaa poikaansa tai tytärtänsä enemmän kuin minua, kelpaa minulle.

Kol. 3:8-10. Luopukaa nyt tekin tästä kaikesta: vihasta, kiukusta, pahuudesta, herjauksista ja siivottomista puheista. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Vaikka me emme kristittyinä saa vihata muita, joudumme me silti näiden muiden vihan kohteeksi. Vihaan ei tule vastata vihalla vaan rakkaudella. Voittaja on aina se, joka tekee toisesta kaltaisensa. Jos lähden vihaamaan toista, vaikka siihen olisi kuinka ”hyvä” syy, on Saatana saanut minut käyttämään omia työkalujaan ja vihatessani olen hävinneen puolella. Raamatun mukaan vihanpitäjä on lisäksi tyhmä.

Joh. 17:14-15. Minä olen ilmoittanut heille sanasi, ja he ovat saaneet osakseen maailman vihan, koska eivät kuulu maailmaan, niin kuin en minäkään kuulu. En kuitenkaan pyydä, että ottaisit heidät pois maailmasta, vaan että varjelisit heidät pahalta.

Joh. 15:19. Jos te kuuluisitte tähän maailmaan, se rakastaisi teitä, omiaan. Mutta te ette kuulu maailmaan, koska minä olen teidät siitä omikseni valinnut, ja siksi maailma vihaa teitä.

Room. 12:20-21. Edelleen sanotaan: "Jos vihamiehelläsi on nälkä, anna hänelle ruokaa, jos hänellä on jano, anna juotavaa. Näin keräät tulisia hiiliä hänen päänsä päälle." Älä anna pahan voittaa itseäsi, vaan voita sinä paha hyvällä.

Luuk. 6:27-28. "Mutta teille, jotka minua kuulette, minä sanon: Rakastakaa vihamiehiänne, tehkää hyvää niille, jotka teitä vihaavat. Siunatkaa niitä, jotka teitä kiroavat, rukoilkaa niiden puolesta, jotka parjaavat teitä.

Matt. 5:43-45. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia.

Snl. 25:21-22. Jos vihamiehelläsi on nälkä, anna hänelle ruokaa, jos hänellä on jano, anna juotavaa. Näin keräät tulisia hiiliä hänen päänsä päälle, ja Herra palkitsee tekosi.

Luuk. 16:13. Yksikään palvelija ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän on liittynyt toiseen, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa."

Matt. 24:9-12. "Silloin teidät pannaan ahtaalle, monia teistä surmataan ja kaikki kansat vihaavat teitä minun nimeni tähden. Monet silloin luopuvat, he kavaltavat toisensa ja vihaavat toinen toistaan. Monta väärää profeettaa ilmaantuu, ja he johtavat useita harhaan. Ja kun laittomuus lisääntyy, monien rakkaus kylmenee.

Luuk. 6:22-23. "Autuaita olette te, kun teitä Ihmisen Pojan tähden vihataan ja herjataan, kun ihmiset erottavat teidät keskuudestaan ja inhoavat teidän nimeännekin. Iloitkaa silloin, hyppikää riemusta, sillä palkka, jonka te taivaassa saatte, on suuri. Samoinhan tekivät heidän isänsä profeetoille.

Saarn. 7:9. Älä vähällä vihastu, sillä kauna pesiytyy tyhmän rintaan.

Toinen syy siihen miksi ei itse kannata kostaa, on että jos itse kostat, ei Jumala enää ehkä luekaan toiselle hänen tekoaan synniksi. Jumala on oikeudenmukainen eikä anna rangaistusta samasta teosta kahta kertaa.

Snl. 24:17-18. Kun vihamiehesi kaatuu, älä iloitse, kun hän kompastuu, älä riemuitse, ettei Herra sen nähdessään suuttuisi sinuun ja kääntäisi vihaansa hänestä pois.

Raamatun mukaan Jumala vihaa mm. seuraavia asioita.

Puolison hylkäämistä ja tappamista,

pahan teon suunnittelua ja niitä, jotka tekevät tahallaan väärin,

väärän valan vannomista,

niitä, jotka ovat Israelin kansaa vastaan,

heikommalta riistämistä.

Raamatussa on kerrottu paljon muutakin, mitä Jumala ei hyväksy. Esim. murhatun veri ja maksamaton palkka huutavat Jumalalle ja sen huudon voi vaientaa ainoastaan ao. henkilön parannus ja kääntyminen Kristuksen veren suojaan.

Mal. 2:16. Minä vihaan eroa, sanoo Herra, Israelin Jumala. Joka eroaa, tekee yhtä väärin kuin se, joka tahraa kätensä veriteolla, sanoo Herra Sebaot. Varokaa hylkäämästä vaimoanne!

Sak. 8:17. Älkää suunnitelko pahaa toinen toisellenne. Varokaa tekemästä väärää valaa. Minä vihaan kaikkea vääryyttä, sanoo Herra."

Sak. 1:15. Mutta minä vihaan niitä kansoja, jotka kerskuvat olevansa turvassa. Kun minä hetkeksi vihastuin omalle kansalleni, nuo kansat tekivät sen kärsimyksen raskaaksi.

Aamos 5:21-24. Minä vihaan teidän juhlianne, minä inhoan niitä, minä en voi sietää juhlakokouksianne. Kun te tuotte minulle polttouhrejanne ja ruokauhrejanne, minä en ota niitä vastaan. Juottovasikkoihin, joita te tuotte ateriauhriksi, minä en katsahdakaan. Vie pois minun luotani virsiesi pauhu! En halua kuulla sinun harppujesi helinää. Mutta oikeus virratkoon kuin vesi ja vanhurskaus kuin ehtymätön puro.

Jes. 61:8. Minä, Herra, rakastan oikeutta ja vihaan riistoa ja vääryyttä. …

Jes. 1:14-18. Teidän uudenkuun menonne ja juhlapäivänne - minä vihaan niitä. Niistä on tullut minulle taakka, jota olen väsynyt kantamaan. Vaikka te levitätte kätenne rukoukseen, minä peitän silmäni, en tahdo teitä nähdä. Vaikka te rukoilemistanne rukoilisitte, minä en teitä kuuntele, koska kätenne ovat veren tahrimat.

Peseytykää, puhdistautukaa, tehkää loppu pahoista töistänne, ne ovat aina silmissäni. Lakatkaa tekemästä pahaa. Opetelkaa tekemään hyvää, tavoitelkaa oikeudenmukaisuutta, puolustakaa sorrettua, hankkikaa orvolle oikeus, ajakaa lesken asiaa.

Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa.

Jaak. 5:4. Te olette riistäneet palkan työmiehiltä, jotka ovat leikanneet teidän peltonne. Kuulkaa: se palkka huutaa, ja korjuuväen valitukset ovat tulleet Herran Sebaotin korviin.

Snl. 6:16-19. Kuutta asiaa Herra vihaa, seitsemää hän ei edessään siedä: ylpeitä silmiä, petollista kieltä, viattoman veren tahraamia käsiä, sydäntä, joka punoo ilkeitä juonia, jalkoja, jotka rientävät rikoksen teille, väärää todistajaa ja vilpin puhujaa ja ihmistä, joka yllyttää veljen veljeä vastaan.

Ps. 11:4-5. Herra on pyhässä temppelissään, hänen valtaistuimensa on taivaassa. Hänen silmänsä näkevät kaiken, hänen katseensa tutkii ihmissydämet. Herra tutkii vanhurskaat ja jumalattomat. Hän vihaa sitä, joka rakastaa vääryyttä.

Viha = rakastaa vähemmän (seemiläinen juttu). Jos viime presidentinvaalien tulos olisi ilmaistu Raamatun kielenkäytöllä, uutinen olisi kuulunut jotenkin näin; Suomen kansa rakasti Niinistöä kun valitsi hänet presidentiksi mutta vihasi Haavistoa koska ei valinnut häntä. Kielenkäyttö ilmenee mm. alla olevista Raamatunkohdista.

Raamatun Iso Tietosanakirja kertoo tästä viha-sanan käyttötavasta seuraavasti;

Raamattu käyttää käsitettä ”viha” joskus varsin omalaatuisesti. Tämä pitää paikkansa varsinkin silloin, kun on käytetty rinnakkain sanoja ”vihata” ja ”rakastaa”, esim. 5 Moos. 21:15-17, Ps. 119:113, Luuk. 16:13, Joh. 12:25. Näissä kohdissa, samoin kuin Luuk. 14:26, sana ”vihata” merkitsee lähinnä ”jättää toiselle sijalle, välittää vähemmän”. Rakastaa –sana merkitsee vastaavasti ”asettaa etusijalle”.

Room. 9:13-20. Onhan kirjoitettu: "Jaakobia minä rakastin, mutta Esauta vihasin." Mitä me tähän sanomme? Ei kai Jumala ole epäoikeudenmukainen? Ei suinkaan. Hän sanoo Moosekselle: "Minä armahdan kenet tahdon ja osoitan laupeutta kenelle tahdon." Ratkaisevaa ei siis ole, mitä ihminen tahtoo tai ehtii, vaan se että Jumala armahtaa. Kirjoituksissa sanotaan faraolle: "Sen vuoksi minä korotin sinut, että sinun kohtalossasi osoittaisin voimani ja että minun nimeäni julistettaisiin koko maailmassa." Jumala siis armahtaa kenet tahtoo ja paaduttaa kenet tahtoo.

Joku teistä ehkä kysyy: "Miksi Jumala sitten moittii ihmisiä? Eihän kukaan voi vastustaa hänen tahtoaan." Ihmisparka, mikä sinä olet arvostelemaan Jumalaa? Sanooko saviastia muovaajalleen: "Miksi teit minusta tällaisen?"

Mal. 1:2-3. Minä rakastan teitä, sanoo Herra. Mutta te kysytte: "Missä sinun rakkautesi näkyy?" - Eikö Esau ollut Jaakobin veli? sanoo Herra. Jaakobia minä rakastin, mutta Esauta vihasin. ...

Jumala vihaa syntiä mutta rakastaa syntistä. Jumala ei olisi pyhä eikä oikeudenmukainen, ellei Hän maksaisi jumalattomille heidän vääriä tekojaan. Tältä voi välttyä ainoastaan pakenemalla Jeesuksen sovintoveren turviin ristin juurelle. Jumala on jo tehnyt kaiken tarvittavan mikä pelastumiseen tarvitaan. Mutta ellei se kelpaa ihmisille, niin … Eräs henkilö ihmetteli, että miksi Jumala ei vain pelasta kaikkia? Tähän oli toinen vastannut, että hän ihmettelee sitä, miksi Jumala ei vain jätä kaikkia menemään helvettiin, koska sen me olisimme jokainen omilla teoillamme ja laiminlyönneillämme ansainneet. Se olisi oikeudenmukaista, ei se, että Jumala vain pelastaisi.

Ilm. 15:1. Minä näin taas taivaalla suuren ja ihmeellisen tunnusmerkin: seitsemän enkeliä, seitsemän vitsauksen toimeenpanijat. Nämä vitsaukset ovat viimeiset, niihin tyhjentyy Jumalan viha.

Ilm. 15:7. Yksi neljästä olennosta antoi näille seitsemälle enkelille seitsemän kultaista maljaa, jotka olivat täynnä Jumalan vihaa, hänen, joka elää aina ja ikuisesti.

Miika 7:18-19. Jumala, onko sinun vertaistasi! Sinä annat synnit anteeksi ja jätät rankaisematta jäljelle jääneen kansasi rikkomukset. Sinä et pidä vihaa iäti, sinä olet laupias. Sinä armahdat meitä yhä, poljet syntimme jalkojesi alle. Kaikki syntimme sinä heität meren syvyyteen.

Pelko

Itämainen tarina kertoo, että poistuessaan Bagdadista kalifia vastaan tuli rutto. Kalifi kysyi, mitä rutto oli menossa tekemään. Menen Bagdadiin ja surmaan 10.000 henkilöä, rutto vastasi. Kuukautta myöhemmin Kalifi tapasi ruton uudelleen ja sanoi rutolle; sinä valehtelit. Bagdadissa kuoli 30.000 ihmistä. Rutto vastasi; Minä surmasin vain ne 10.000, pelko tappoi loput.

On pelkoa Jumalaa kohtaan, oikean- ja vääränlaista. On pelkoa ihmisiä, olosuhteita, tulevaisuutta, kuolemaa, jne. kohtaan, oikean- ja vääränlaista. Pelon tunteminen sinällään on ihmistä suojeleva ja hyödyllinen ominaisuus. Ylivaltaa pelon ei kuitenkaan tule saada. Kun pelko / varovaisuus muuttuu fobiaksi, se alkaa hallita ihmistä ja ihmisen käyttäytymistä. Ihminen ei enää uskalla elää. Tarkoitus on, että ihminen hallitsisi pelkoaan, olisi rohkea mutta varovainen. Tutkimusten mukaan ne Ihmiset, joilta puuttuu pelon tunne, kuolevat tapaturmaisesti muita nuorempina.

Pelon tunnekin ihmisellä vääristyi Raamatun mukaan silloin, kun hän erottautui Jumalan sanasta (lankeaminen paratiisissa). Oikeanlainen pelko olisi saanut ihmisen tunnustamaan Jumalalle Daavidin tavoin, ”tein syntiä, ole minulle armollinen”. Nyt Aadam sälytti vastuun tapahtuneesta vaimolleen (kumppanilleen, avulleen), vaikka itse oli syyllinen ja Eeva käärmeelle.

1 Moos. 3:8-13. (Syntiin lankeamisen jälkeen) Kun iltapäivä viileni, he kuulivat Jumalan kävelevän puutarhassa. Silloin mies ja nainen menivät Jumalaa piiloon puutarhan puiden sekaan. Herra Jumala huusi miestä ja kysyi: "Missä sinä olet?" Mies vastasi: "Minä kuulin sinun askeleesi puutarhassa. Minua pelotti, koska olen alasti, ja siksi piilouduin." Herra Jumala kysyi: "Kuka sinulle kertoi, että olet alasti? Oletko syönyt siitä puusta, josta minä kielsin sinua syömästä?" Mies vastasi: "Nainen, jonka sinä annoit minulle kumppaniksi, antoi minulle sen puun hedelmän, ja minä söin." Silloin Herra Jumala sanoi naiselle: "Mitä oletkaan tehnyt!" Nainen vastasi: "Käärme minut petti, ja minä söin."

Ps. 51:1-6. Laulunjohtajalle. Daavidin psalmi, profeetta Natanin käytyä hänen luonaan sen vuoksi, että hän oli koskenut Batsebaan. Jumala, ole minulle armollinen hyvyydessäsi, pyyhi pois minun syntini suuren laupeutesi tähden. Pese minut puhtaaksi rikoksestani ja anna lankeemukseni anteeksi. Minä tiedän pahat tekoni, minun syntini on aina minun edessäni. Sinua, sinua vastaan olen rikkonut, olen tehnyt vastoin sinun tahtoasi.

Raamatun mukaan kristitty ei välty vaikeuksilta. Ei Jumala ole luvannut varjella meitä vaikeuksilta vaan vaikeuksissa. Esim. Psalmin 23 mukaan;

tarvitsemme virvoitusta esim. ahdistuksen vuoksi (jae 3),

pimeä laakso (vaikeudet) voivat pelottaa (jae 4),

meillä on vihamiehiä (jae 5) sillä maailma vihaa kristittyjä (Joh. 15:19).

Jeesuksessa meillä on rauha meitä pelottavien asioiden keskellä. Oman kokemukseni mukaan rauha (luottamus Jumalaan) ja ahdistus / pelko tulevaisuudesta ovat samanaikaisesti läsnä. Lievemmän ahdistuksen aikana ihminen kiinnittäytyy Jumalaan. Ison ahdistuksen aikana Jumala pyrkii kiinnittäytymään ihmiseen. Jostain syystä hyvinvointi ei aja meitä Jumalan yhteyteen vaan vaikeudet ajavat. Mitä enemmän Jumalan tuntemus ja jumalan pelko lisääntyy, sitä paremmin väärät pelotkin ovat hallinnassa (Ps. 23:4).

Ps. 23:1-6. Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu. Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä. Hän virvoittaa minun sieluni, hän ohjaa minua oikeaa tietä nimensä kunnian tähden. Vaikka minä kulkisin pimeässä laaksossa, en pelkäisi mitään pahaa, sillä sinä olet minun kanssani. Sinä suojelet minua kädelläsi, johdatat paimensauvallasi. Sinä katat minulle pöydän vihollisteni silmien eteen. Sinä voitelet pääni tuoksuvalla öljyllä, ja minun maljani on ylitsevuotavainen. Sinun hyvyytesi ja rakkautesi ympäröi minut kaikkina elämäni päivinä, ja minä saan asua Herran huoneessa päivieni loppuun asti.

Joh. 16:33. Olen (Jeesus) puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Joh. 15:19. Jos te kuuluisitte tähän maailmaan, se rakastaisi teitä, omiaan. Mutta te ette kuulu maailmaan, koska minä olen teidät siitä omikseni valinnut, ja siksi maailma vihaa teitä.

Hebr. 10:32. Muistakaa, millaista oli ennen, silloin kun te juuri olitte päässeet valoon (Jeesuksen tuntemiseen). Te kestitte silloin monet kärsimykset ja kamppailut.

Sananl. 19:23. Herran pelko turvaa elämäsi: nukut tyynesti, säikkymättä pahaa.

Jeesus sanoo (Luuk. 12:4-8) että meidän on pelättävä Jumalaa ja heti perään, että älkää pelätkö. Mitä hän tällä tarkoittaa? Sitä, että kun pelkäämme Jumalaa oikealla tavalla (kunnioitamme ja pidämme pyhänä), meidän ei tarvitse pelätä (väärällä tavalla) mitään muuta.

Luuk. 12:4-8. "Minä sanon teille, ystävilleni: Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta joiden valta ei ulotu sen pitemmälle. Kuulkaa, ketä teidän tulee pelätä. Pelätkää häntä (Jumalaa), jolla on valta sekä tappaa ihminen että syöstä hänet helvettiin. Niin, sanon teille: häntä teidän on pelättävä. Varpusia saa kahdella kolikolla viisi, eikö niin? Silti Jumala ei unohda yhtäkään niistä. Teidän jokainen hiuskarvannekin on laskettu. Älkää siis pelätkö. Olettehan te arvokkaampia kuin kaikki varpuset. "Minä sanon teille: Joka tunnustautuu minun omakseni ihmisten edessä, sen on Ihmisen Poika tunnustava omakseen Jumalan enkelien edessä.

Luuk. 1:67-75. Sakarias, lapsen isä, täyttyi Pyhällä Hengellä ja puhui profeetallisin sanoin: … Hän on pitänyt mielessään pyhän liittonsa, valan, jonka hän isällemme Abrahamille vannoi. Näin me saamme pelotta palvella häntä (Jumalaa) vihollisistamme vapaina, pyhinä ja vanhurskaina hänen edessään kaikkina elämämme päivinä.

Paavali mainitsee tietävänsä, mitä Herran pelko on. Paavali tunsi Jumalan ja luotti ja turvasi Jumalaan enemmän kuin omiin voimiinsa, osaamiseensa tai tunteisiinsa.

2 Kor. 4:16-5:11. Sen tähden me emme lannistu. Vaikka ulkonainen ihmisemme murtuukin, niin sisäinen ihmisemme uudistuu päivä päivältä. Tämä hetkellinen ja vähäinen ahdinkomme tuottaa meille määrättömän suuren, ikuisen kirkkauden. Emmekä me kiinnitä katsettamme näkyvään vaan näkymättömään, sillä näkyvä kestää vain aikansa mutta näkymätön ikuisesti. Me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen telttamajamme puretaankin, Jumalalla on taivaassa meitä varten ikuinen asunto, joka ei ole ihmiskätten työtä. Täällä ollessamme me huokailemme ja kaipaamme päästä pukeutumaan taivaalliseen asuumme, sillä sitten kun olemme pukeutuneet siihen, emme jää alastomiksi. Me, jotka vielä asumme tässä majassamme, huokailemme ahdistuneina. Emme haluaisi riisuutua vaan pukeutua uuteen asuun, niin että elämä kätkisi sisäänsä sen, mikä on kuolevaista. Juuri tähän Jumala on valmistanut meidät, ja vakuudeksi hän on antanut meille Hengen. Olemme siis aina turvallisella mielellä, vaikka tiedämmekin, että niin kauan kuin tämä ruumis on kotimme, olemme poissa Herran luota. Mehän elämme uskon varassa, emme näkemisen. Mutta mielemme on turvallinen, vaikka haluaisimmekin muuttaa pois ruumiistamme, kotiin Herran luo. Siksi myös pyrimme noudattamaan hänen mieltään, olimmepa jo perillä hänen luonaan tai vielä sieltä poissa. Meidän kaikkien on tultava Kristuksen tuomioistuimen eteen, jotta kukin saisi sen mukaan, mitä ajallisessa elämässään on tehnyt, hyvää tai pahaa. Kun siis tiedämme, mitä Herran pelko on, me koetamme saavuttaa ihmisten luottamuksen. Jumala kyllä näkee, millaisia me olemme, ja toivon teidänkin sisimmässänne näkevän sen.

Sananl. 2:1-6. Ota varteen, poikani, mitä sinulle sanon, pidä mielessäsi minun neuvoni. Herkistä korvasi kuulemaan viisautta, avaa sydämesi ymmärrykselle, pyydä tietoa avuksi, korota äänesi ja kutsu ymmärrystä. Etsi sitä kuin hopeaa, tavoittele niin kuin kätkettyä aarretta. Silloin tajuat, mitä on Herran pelko, opit, mitä on Jumalan tunteminen, sillä viisaus tulee Herralta, hän antaa tiedon ja ymmärryksen.

Oikea Jumalan pelko saa ihmisen kiittämään, ylistämään, iloitsemaan ja riemuitsemaan Jumalasta ja pitämään häntä Pyhänä. Jumala on jotain niin suurta ja mahtava, että ihminen antaa kunnian Jumalalle. Oikea Jumalanpelko, joka on seurausta siitä että on oppinut tuntemaan Jumalaa ja luottamaan häneen, saa aikaan sen, että suostumme hänen omikseen sydämen tasolla.

Oikea Jumalan pelko tekee ihmisestä todellisella tavalla kauniin.

Kyse on myös siitä, kun pelkää Jumalaa enemmän kuin vääriä asioita, nämä väärät asiat jäävät tekemättä.

Hebr. 12:28. Me saamme valtakunnan, joka ei järky. Olkaamme sen vuoksi kiitollisia, kiittäkäämme Jumalaa ja palvelkaamme häntä hänen tahtonsa mukaisesti, kunnioituksen ja pyhän pelon tuntein

Ilm. 19:5-8. Ja valtaistuimelta kuului ääni: Ylistäkää meidän Jumalaamme, kaikki te hänen palvelijansa, te, jotka häntä pelkäätte, pienet ja suuret! Sitten kuulin äänen, joka oli kuin suuren kansanjoukon kohinaa, kuin suurten vesien pauhua ja voimakasta ukkosen jylinää. Se lausui: Halleluja! Herra, meidän Jumalamme, Kaikkivaltias, on ottanut kuninkuuden. Iloitkaamme ja riemuitkaamme, antakaamme hänelle kunnia! ...

Ilm. 15:4. Kuka ei sinua pelkäisi, Herra, kuka ei ylistäisi nimeäsi? Sinä yksin olet pyhä. …

2 Kor. 7:1. … Jumalaa peläten pyhittää elämämme kokonaan hänelle.

Ps. 25:12-14. Se, joka Herraa pelkää, oppii valitsemaan oikean tien. Hän saa onnen ja rauhan, ja hänen jälkeläisensä perivät maan. Herra ilmoittaa suunnitelmansa palvelijoilleen, ja he tulevat tuntemaan, millainen on hänen liittonsa.

Sananl. 31:30. Kauneus katoaa, viehätys haihtuu, ylivertainen se vaimo, joka pelkää Herraa!

Sananl. 19:22. Uskollisuus on ihmisessä arvokkainta, parempi on köyhä kuin petollinen. (Edell. käännös; Ihaninta ihmisessä on hänen laupeutensa.)

Jumala tietää, että meitä pelottaa.

Ilm. 2:8-10. "Smyrnan seurakunnan enkelille (lähetti, piispa) kirjoita: … "Minä tiedän sinun ahdinkosi ja köyhyytesi - sinun, joka kuitenkin olet rikas. Minä tiedän, miten sinua herjaavat nuo, jotka sanovat itseään juutalaisiksi vaikka eivät ole - Saatanan synagogaa he ovat! Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään. Saatana on sulkeva muutamia teistä vankeuteen, jotta teitä koeteltaisiin, ja te joudutte ahdinkoon kymmeneksi päiväksi. Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle voitonseppeleeksi elämän.

2 Kor. 7:5-7. Makedoniaan tultuamme emme saaneet hetkenkään rauhaa. Meitä (Paavalia mm.) ahdistivat kaikenlaiset vaikeudet, ulkoapäin taistelut, sisältäpäin pelot. Mutta Jumala, joka rohkaisee masentuneita, lohdutti meitäkin antamalla Tituksen tulla luoksemme. Hänen tulonsa lisäksi meitä lohdutti myös se rohkaisu, jota hän oli saanut teidän luonanne. …

Ps. 103:11-14. Sillä niin kuin taivas on korkea maan yllä, niin on Herran armo suuri niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Niin kaukana kuin itä on lännestä, niin kauas hän siirtää meidän syntimme. Niin kuin isä armahtaa lapsiaan, niin armahtaa Herra niitä, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. Hän tuntee meidät ja tietää meidän alkumme, muistaa, että olemme maan tomua.

Miten me sitten voisimme voittaa pelon?

Apostoli Johannes sanoo, että täydellinen rakkaus karkottaa pelon. Ihminen ei kuitenkaan luonnostaan kykene tällaiseen pelon karkottavaan rakkauteen. Jumala yksin on täydellinen rakkaus. Me rakastamme tällä pelon karkottavalla rakkaudella itseämme ja toisiamme vasta silloin, kun olemme ensin sallineet Jumalan rakkauden hoitaa meitä. Jumalan rakkaus vaikuttaa meissä muutoksen. Ellei Jumala ole saanut rakastaa meitä ehjiksi, emme kykene rakastamaan edes itseämme saati sitten ketään ihmistä oikealla tavalla – ja pelko on tavalla tai toisella elämässä läsnä. Emme uskalla tuoda omaa sisäistä minuuttamme esille kun pelkäämme muiden ivaavan ja hylkäävän. Tietty varovaisuus on viisautta, elämää liiaksi rajoittava varovaisuus on turhaa pelkoa. Erik Ewalds muistaakseni sanoi käymiensä sielunhoitokeskustelujen perusteella monen ihmisen katuneen vanhana sitä, että elämä oli itse asiassa jäänyt elämättä. Onneksi meillä taivaassa Jumalan luona on korjattu sekin asia. Siellä meidän elämämme oikeastaan vasta kunnolla pääsee toteutumaan.

Pelon vastakohtana ei ole ainoastaan rohkeus vaan myös rakkaus ja rauha. Rakkauden vastakohtana on taas välinpitämättömyys, joka on pelon lähisukulainen.

Sananl. 29:25. Joka ihmisiä pelkää, on pelkonsa vanki, joka luottaa Herraan, on turvassa.

1 Joh. 4:16-19. Me olemme oppineet tuntemaan Jumalan rakkauden kaikkia meitä kohtaan ja uskomme siihen. Jumala on rakkaus. Se, joka pysyy rakkaudessa, pysyy Jumalassa, ja Jumala pysyy hänessä. Jumalan rakkaus on saavuttanut meissä täyttymyksensä, kun me tuomion päivänä astumme rohkeasti esiin. Sellainen kuin Jeesus on, sellaisia olemme mekin tässä maailmassa. Pelkoa ei rakkaudessa ole, vaan täydellinen rakkaus karkottaa pelon. Pelossahan on jo rangaistusta; se, joka pelkää, ei ole tullut täydelliseksi rakkaudessa. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä.

Jaak. 2:8. Jos te noudatatte lain kuningaskäskyä niin kuin se Raamatussa on: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi", te teette oikein.

Room. 8:15. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!"

Mal. 3:20. Mutta teille, jotka pelkäätte minun nimeäni, on nouseva pelastuksen aurinko, ja te parannutte sen siipien alla.

Apostoli Pietari taas sanoo, että jos teemme lähimmäisillemme hyvää ja teemme työmme muutenkin hyvin, niin ei tarvitse pelätä sitä että saisimme vastineeksi pahaa. Useimmiten näin käykin.

1 Piet. 3:13. Kuka voi tehdä teille pahaa, jos te kiihkeästi pyritte tekemään hyvää?

1 Piet. 2:17. Osoittakaa kaikille arvonantoa, rakastakaa uskonveljiä, pelätkää Jumalaa, kunnioittakaa keisaria.

Kol. 3:22. Orjat, totelkaa kaikessa maallisia isäntiänne, ei silmänpalvelijoina ja mielistellen, vaan vilpittömin sydämin, Herraa peläten.

Ef. 6:5. Orjat, totelkaa maallisia isäntiänne. Pelätkää ja kunnioittakaa heitä ja palvelkaa heitä vilpittömin sydämin, niin kuin Kristusta.

Room. 13:3-7. Ei sen, joka tekee oikein, tarvitse pelätä viranomaisia, vaan sen, joka tekee väärin. Jos siis tahdot elää pelkäämättä esivaltaa, tee oikein! Silloin saat siltä kiitosta. Se on Jumalan palvelija ja toimii sinun parhaaksesi. Mutta jos teet väärin, pelkää! Esivalta ei kanna miekkaa turhaan. Se on Jumalan palvelija ja panee täytäntöön väärintekijälle kuuluvan rangaistuksen. Siksi on suostuttava esivallan alaisuuteen, ei vain rangaistuksen pelosta vaan myös omantunnon vaatimuksesta. Sen vuoksi te verojakin maksatte, sillä viranomaiset ovat Jumalan palveluksessa, kun he hoitavat tehtäviään. Antakaa jokaiselle se, mikä hänelle kuuluu: kenelle vero, sille vero, kenelle tulli, sille tulli, kenelle pelko, sille pelko, kenelle kunnia, sille kunnia.

Mal. 3:16. Mutta kun ne, jotka Herraa pelkäävät, puhuvat kaikesta tästä, Herra kuulee, mitä he sanovat. Kaikki kirjoitetaan muistiin hänen edessään. Se koituu iloksi niille, jotka kunnioittavat häntä ja pelkäävät hänen nimeään.

Pietari kehottaa myös pyhittämään Kristuksen sydämessä. Kun Luotan Jumalaan, luotan myös siihen että Jumala on lähellä, aivan siinä vierellä, ja silloin vastoinkäymisilläkin täytyy olla jokin tarkoitus. Pelon tunnekin kannattaa viedä vieressä olevalle Herralle Jeesukselle Kristukselle.

1 Piet. 3:13-15. Kuka voi tehdä teille pahaa, jos te kiihkeästi pyritte tekemään hyvää? Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu.

Ps. 56:4-5. Kun pelko minut valtaa, minä turvaudun sinuun. Sinun sanaasi, Jumala, minä ylistän, sinuun minä luotan, en pelkää mitään. Mitä voi minulle kukaan kuolevainen?

Apt. 4:29. Katso nyt, Herra, kuinka he meitä uhkailevat! Anna palvelijoillesi voimaa pelotta julistaa sanaasi.

Matt. 10:26-31. "Älkää siis pelätkö ihmisiä. Ei ole kätköä, joka ei paljastuisi, eikä salaisuutta, joka ei tulisi ilmi. Minkä minä sanon teille pimeässä, se julistakaa päivänvalossa, ja mitä kuulette korvaanne kuiskattavan, se kuuluttakaa julki katoilta. Älkää pelätkö niitä, jotka tappavat ruumiin mutta eivät kykene tappamaan sielua. Pelätkää sen sijaan häntä, joka voi sekä sielun että ruumiin hukuttaa helvettiin. Varpusia saa kolikolla kaksi, mutta yksikään niistä ei putoa maahan, ellei teidän Isänne sitä salli. Teidän jokainen hiuskarvannekin on laskettu. Älkää siis pelätkö. Olettehan te arvokkaampia kuin kaikki varpuset.

Ps. 91:1-6. Se, joka asuu Korkeimman suojassa ja yöpyy Kaikkivaltiaan varjossa, sanoo näin: "Sinä, Herra, olet linnani ja turvapaikkani. Jumalani, sinuun minä turvaan." Herra pelastaa sinut linnustajan ansasta ja pahan sanan vallasta. Hän levittää siipensä yllesi, ja sinä olet turvassa niiden alla. Hänen uskollisuutensa on sinulle muuri ja kilpi. Et pelkää yön kauhuja etkä päivällä lentävää nuolta, et ruttoa, joka liikkuu pimeässä, et tautia, joka riehuu keskellä päivää.

Ps. 46:2. Jumala on turvamme ja linnamme, auttajamme hädän hetkellä.

Kun lopetamme rahan ja nautintojen perässä juoksemisen ja annamme omantunnon, joka on sidottu Jumalan sanaan, Raamattuun, määritellä elämämme ratkaisut, meidän ei tarvitse pelätä toimeentulomme puolesta. Se ei tarkoita, että voisimme lopettaa työn teon ja alkaa tarkoitushakuisesti elämään lähimmäisten kustannuksella koska se ei ole Jumalaan luottamista vaan laiskuutta.

Hebr. 13:5-6. Älkää juosko rahan perässä, vaan tyytykää siihen, mitä teillä on. Jumala on itse sanonut: Minä en sinua jätä, en koskaan sinua hylkää. Sen tähden me voimme turvallisin mielin sanoa: Herra on minun auttajani, siksi en pelkää. Mitä voisi ihminen minulle tehdä?

Luuk. 12:29-32. "Älkää siitä murehtiko, mitä söisitte tai joisitte. Älkää sitä etsikö. Tätä kaikkea maailman ihmiset tavoittelevat; teidän Isänne tietää kyllä, että te sitä tarvitsette. Etsikää hänen valtakuntaansa, niin te saatte myös kaiken tämän. "Älä pelkää, pieni laumani. Teidän Isänne on päättänyt antaa teille valtakunnan.

Kun näemme maailmassa jumalattomien (rahanahneiden riistäjien) menestyvän, meille voi tulla todellinen houkutus vaihtaa Jumalan sana rahaan. Sekin tunne kannattaa viedä Herralle.

2 Kor. 11:3. Pelkään (Paavali) kuitenkin, että niin kuin käärme kavalasti petti Eevan, teidän mielenne turmeltuu ettekä te enää ole vilpittömiä ja puhtaita suhteessanne Kristukseen.

Ps. 73:13-25. Olenko turhaan pitänyt sydämeni puhtaana ja käteni viattomina? Minua kuritetaan kaiken päivää, minä saan kärsiä joka aamu. Jos sanoisin: "Noin minäkin tahdon puhua", pettäisin ne, jotka ovat sinun lapsiasi, Jumala. Minä mietin ja mietin ymmärtääkseni kaiken tämän, mutta se oli minulle liian vaikeaa. Viimein tulin Jumalan pyhäkköön ja tajusin, miten jumalattomien käy. Sinä johdatat heidät liukkaalle polulle, he putoavat pettävään kuoppaan. Äkkiä he ovat joutuneet tuhoon, heidän loppunsa on kauhea. Herra, kun sinä nouset, he ovat pelkkää tyhjää, kuin unikuva, joka herätessä katoaa. Sydämeni oli katkera, sieluuni pisti. Minä olin mieletön, ymmärrystä vailla, olin kuin järjetön eläin sinun edessäsi. Kuitenkin minä saan aina olla luonasi, sinä pidät kädestäni kiinni. Sinä johdatat minua tahtosi mukaan, ja viimein sinä nostat minut kunniaan. Taivaassa minulla on sinut, sinä olet ainoa turvani maan päällä.

Matt. 16:26. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa omakseen koko maailman mutta menettää sielunsa? Millä ihminen voi ostaa sielunsa takaisin?

Sananl. 23:17-18. Älä kadehdi niitä, jotka elävät synnissä, elä Herran pelossa päivästä päivään. Jos sen teet, sinulla on tulevaisuus eikä toivosi raukea tyhjiin.

Kun luotamme siihen, että Jeesus Kristus on meitä vastassa iankaikkisuudessa, meidän ei tarvitse pelätä kuolemaakaan.

Hebr. 2:14-15. … hän kykeni kuolemallaan riistämään vallan kuoleman valtiaalta, Saatanalta, ja päästämään vapaiksi kaikki, jotka kuoleman pelosta olivat koko ikänsä olleet orjina.

Ilm. 1:17-18. Hänet (Jeesuksen) nähdessäni minä vaivuin hänen jalkoihinsa kuin kuollut. Mutta hän laski oikean kätensä päälleni ja sanoi: "Älä pelkää. Minä olen ensimmäinen ja viimeinen, iäti elävä. Minä olin kuollut, mutta nyt minä elän, elän aina ja ikuisesti. Minulla on kuoleman ja tuonelan avaimet.

Ps. 103:17. … Herran armo pysyy ajasta aikaan, se on ikuinen niille, jotka pelkäävät ja rakastavat häntä. …

Sielunvihollinen, saatana, haluaa että ihminen ei pelkäisi Jumalaa ollenkaan, vaan riistäisi lähimmäisiään Jumalaa pelkäämättä. Ihminenhän silloin vain ”toteuttaa itseään” ylpeydessään ja himoissaan. Niiden, jotka eivät pelkää Jumalaa vaan halveksivat Herraa Jeesusta ja viihtyvät synneissä, Jumala antaa ”rauhassa” odottaa ajallisen elämänsä päättymistä ja sen jälkeen tulevaa tuomiota (ellei Herran tulemus tapahdu ensin).

Ps. 36:2. Synti kuiskii väärintekijän sydämessä niin ettei hän enää pelkää Jumalaa.

2 Piet. 2:9-10. Herra siis voi pelastaa koetuksesta ne, jotka häntä pelkäävät, mutta jumalattomien hän antaa rangaistuksen alaisina odottaa tuomion päivää - varsinkin niiden, jotka seuraavat saastaisia ruumiin haluja ja halveksivat Herraa ja hänen valtaansa. …

Mal. 3:5-6. Näin sanoo Herra Sebaot: Minä tulen, minä saavun tuomitsemaan teitä, minä vaadin pian tilille taikojen tekijät ja avionrikkojat. Minä vaadin tilille ne, jotka eivät pelkää minua vaan tekevät väärän valan, jotka kieltäytyvät maksamasta päiväpalkkalaiselle hänen palkkaansa, jotka sortavat leskiä ja orpoja ja maassa asuvia muukalaisia. - Minä, Herra, en muutu …

Luuk. 21:26-28. Kaikki lamaantuvat pelosta odottaessaan sitä, mikä on kohtaava ihmiskuntaa, sillä taivaiden voimat järkkyvät. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilven päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."

Sef. 1:9. Minä rankaisen sinä päivänä kaikkia, jotka pelkäävät astua kynnykselle mutta eivät pelkää täyttää isäntänsä taloa ryöstösaaliilla, jonka ovat väkivallalla ja petoksella hankkineet.

Saarn. 12:13-14. Tässä on lopputulos kaikesta, mitä nyt on kuultu: pelkää Jumalaa ja pidä hänen käskynsä. Tämä koskee jokaista ihmistä. Jumala vaatii tuomiolle kaikista salatuistakin teoista, niin hyvistä kuin pahoista.

Saarn. 8:11-13. Milloin pahaa tekoa ei pian seuraa rangaistus, ihmiset rohkaistuvat pahantekoon: moni syntinen tekee pahaa sata kertaa ja elää silti kauan. Tiedän kuitenkin, että Jumalaa pelkäävälle käy hyvin hänen jumalanpelkonsa johdosta, ja tiedän myös, että jumalattomalle ei käy hyvin: koska hän ei pelkää Jumalaa, hänen elinpäivänsä häipyvät kuin pakeneva varjo.

Ilm. 22:10-12. Sitten minulle (Johannes) sanottiin: "Älä sulje sinetillä tämän kirjan ennussanoja, sillä hetki on lähellä. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan.

Kun Jumala saa tulla ihmisen elämään pelastajana, saatana yrittää saada ihmisessä aikaan vääränlaisen pelon Jumalaa kohtaan, sellaisen pelon ettemme uskaltaisi lähestyä Jumalaa tarpeinemme.

Erik Ewalds kertoi eräästä pojasta, jolla oli julma isä. Poika kirkossa ollessaan lauloi virren 462 kohdan ”Hän Isä rakkahasti, ain vaalii luotujaan” seuraavalla tavalla; ”Hän isä raskahasti ain vaanii luotujaan”. Kuinka saatana iloitseekaan, kun on saanut omalla kuvallaan syrjäytetyksi Jumalan kuvan ihmisen mielessä. Ahdistava pelko on tullut ihmettelyn ja kunnioituksen tilalle.

Jumala voi pelon hetkellä lähettää lähettiläänsä lievittämään pelkoa. Jumalan lähettiläs voi olla enkeli, toinen ihminen, olosuhde, tapahtuma jne.

Apt. 27:23-24. Viime yönä näet vierelläni (Paavali) seisoi sen Jumalan enkeli, jonka oma minä olen ja jota minä palvelen. Enkeli sanoi: 'Älä pelkää, Paavali. …

Apt. 18:9. Eräänä yönä Herra sanoi näyssä Paavalille: "Älä pelkää, vaan puhu edelleen, älä vaikene.

2 Kor. 7:5-7. Makedoniaan tultuamme emme saaneet hetkenkään rauhaa. Meitä (Paavalia mm.) ahdistivat kaikenlaiset vaikeudet, ulkoapäin taistelut, sisältäpäin pelot. Mutta Jumala, joka rohkaisee masentuneita, lohdutti meitäkin antamalla Tituksen tulla luoksemme. Hänen tulonsa lisäksi meitä lohdutti myös se rohkaisu, jota hän oli saanut teidän luonanne. …

Muita asiaan liittyviä kohtia Raamatussa, joissa on mainittu pelko.

Apt. 10:34-35. Pietari rupesi puhumaan. Hän sanoi: "Nyt minä todella käsitän, ettei Jumala erottele ihmisiä. Hän hyväksyy jokaisen, joka pelkää häntä ja noudattaa hänen tahtoaan, kuului tämä mihin kansaan tahansa.

Apt. 9:31. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi.

Luuk. 5:10. … Mutta Jeesus sanoi hänelle (Pietarille): "Älä pelkää. Tästä lähtien sinä olet ihmisten kalastaja."

Mark. 5:36. Tämän kuultuaan Jeesus sanoi esimiehelle: "Älä pelkää, vaan usko."

Mark. 4:40. Jeesus sanoi heille: "Miksi te noin pelkäätte? Eikö teillä vieläkään ole uskoa?"

Matt. 28:2-5. Herran enkeli laskeutui taivaasta. Hän tuli haudalle, vieritti kiven pois ja istuutui sille. Hän oli hohtava kuin salama ja hänen vaatteensa olivat valkeat kuin lumi. Vartijat pelästyivät häntä niin, että alkoivat vapista ja kaatuivat maahan kuin kuolleet. Enkeli kääntyi naisten puoleen ja sanoi: "Älkää te pelätkö. Minä tiedän, että te etsitte ristiinnaulittua Jeesusta.

Matt. 17:5-7. Pietarin vielä puhuessa loistava pilvi verhosi heidät ja pilvestä kuului ääni: "Tämä on minun rakas Poikani, johon minä olen mieltynyt. Kuulkaa häntä!" Kun opetuslapset kuulivat äänen, he heittäytyivät maahan kasvoilleen suuren pelon vallassa. Mutta Jeesus tuli heidän luokseen, kosketti heitä ja sanoi: "Nouskaa, älkää pelätkö."

Jumala haluaa meiltä rehellisyyttä, ei pelottomuutta. Me saamme pelätä, vain tyhmä on pelkäämättä. Jumala on kuitenkin luvannut kattaa meille pöydän vihollisten silmien eteen (Psalmi 23:5), joten me saamme luottaa Jumalaan. Rohkea ja viisas on hän, joka turvaa Jumalaan peloistaan ja olosuhteistaan huolimatta.

Kun me jättäydymme Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turviin, hän pitää meistä huolen pelkäsimme tai emme.

<h2>T24 Raamattu</h2>

Raamatun lukeminen kirjaimellisesti

Kun väittely uuden (1992) ja vanhemman raamatunkäännöksen (1933/38) paremmuudesta kävi kiivaana, eräältä papilta tiukattiin, kumpaa käännöstä hän piti parempana. Pappi vastasi, että hän lukee heprean- ja kreikankielistä Raamattua alkukielellä.

En osaa hepreaa enkä kreikkaa, joten joudun käyttämään molempia käännöksiä sekä muitakin käännöksiä siinä ohessa. Raamatun selitysteokset ovat myös olleet minulle välttämättömiä.

Suurin ongelma Raamatun lukemisessa on kuitenkin se, että sitä luetaan liian vähän. Tällöin Jumalan Poika, Jeesus Kristus, joka on yhtä sanansa kanssa, ei voi tulla tutuksi omana persoonanaan. Silloin me tunnemme Jumalaa "vain korvakuulolta", kuten Job aluksi (Job. 42:5-6).

Job. 42:5-6. Vain korvakuulolta sinut tunsin. Nyt ovat silmäni nähneet sinut. Sen tähden minä häpeän puheitani ja kadun niitä tomussa ja tuhkassa.

2. Tim. 1:12. Siitä syystä minä (Paavali) myös näitä kärsin, enkä sitä häpeä; sillä minä tunnen hänet, johon minä uskon, ...

Eräästä suomalaisesta (Vilhelmi Raudaskoski), jonka saamia profetioita vieläkin tutkitaan, kerrotaan seuraavaa; Kun hän luki Raamatun läpi ensimmäisen kerran, hän ei ymmärtänyt siitä yhtään mitään. Kun hän luki sen toisen kerran, hän alkoi ymmärtää jotakin. Kolmannella lukukerralla hän kohtasi Jeesuksen Kristuksen.

Markuksen evankeliumi on evankeliumeista vanhin. Se sai kirjallisen muodon vuosina 65 – 68 jKr. Yksi varhaisista kirkkoisistä, Klemens Aleksandrialainen, kertoo seuraavaa; Markus, joka toimi Pietarin tulkkina ja seurasi Pietaria tämän lähetysmatkoilla, kirjoitti evankeliuminsa Roomassa asuvien Pietarin kuulijoiden pyynnöstä juuri ennen Pietarin kuolemaa tai heti sen jälkeen. Toinen kirkkoisä, Papias, 140 jKr., sanoo näin: "Pietarin tulkiksi tultuaan Markus kirjoitti tarkasti, vaikkakaan ei järjestyksessä, muistiin niin paljon Herran sanoja ja tekoja kuin muisti. Hän ei ollut itse kuullut Herran puheita, mutta hän seurasi Pietaria ja tämän opetusta ja oli tarkka siitä, ettei jättänyt pois mitään kuulemaansa eikä kirjoittanut mitään virheellisesti."

Markuksen evankeliumi on kertomus Jeesuksen toiminnasta ja kuolemasta. Markus on ymmärtänyt, että Jumalan Sana, joka on annettu maailmalle, sisältyy kaikkeen siihen, mitä Jeesuksen toiminta, kuolema ja ylösnousemus yhdessä ovat. Apostoli Johannes julistaa tämän saman asian muodossa; "Sana tuli lihaksi."

Kun Markus kirjoitti evankeliuminsa, lähes kaikki johtavat alkuseurakunnan apostolit olivat jo kuolleet. Kristuksen seuraajiksi oli tullut uusi sukupolvi. Niin kauan kuin silminnäkijätodistajia oli elossa, seurakunnan kokouksissa ei voinut esittää mitä hyvänsä. Tilanne oli alkuseurakunnassa muuttumassa. Toinen kristillinen sukupolvi tarvitsi luotettavaa tietoa kristillisen sanoman synnystä ja sisällöstä.

Markus valottaa Jeesuksen persoonaa, joka jää uskosta osattomalle salaisuudeksi. Markukselle Jeesus on alusta pitäen Jumalan Poika mutta samalla myös todellinen historiallinen ihminen. Markus kuvaa evankeliumissaan Vanhan testamentin profetioiden täyttymisen lisäksi myös Jumalan uutta esilletuloa Jeesuksessa Kristuksessa. Ennen kuin Jeesus syntyi ihmiseksi, Häntä jo julistettiin Vanhan testamentin kirjoituksissa persoonana, jossa Jumalan pelastussuunnitelma toteutuu. Ainoastaan lukemalla/kuulemalla ja uskomalla voidaan ymmärtää, että evankeliumin julistuksessa Jumala itse on konkreettisesti läsnä. (Suosittelen Anita Grönqvistin kirjaa "Markus ja Pietarin kirjeet", jossa näistä asioista kerrotaan.)

Tämä usko ei ole sokeaa uskoa vaan Jumala on vahvistanut sanansa näinä viimeisinä aikoina luonnontieteen, matemaattisten tieteiden, tähtitieteen ja geenitieteen avulla. (Suosittelen vierailemaan "Luominen.fi" nettisivuilla.)

Usko tulee kuulemisesta ja kuuleminen Jumalan sanan kautta (Room. 10:13-17). Jumalan sana on kerrottu meille Raamatussa, jossa Hän ilmoittaa meille itsensä. Jumalaa ei voi erottaa Hänen sanastaan, ne ovat yhtä (Mark. 8:38, Joh. 5:24). Siksi Jumalan sanassa, evankeliumissa, on jo itsessään Jumalan voima (Room. 1:16). Jos haluaa oppia tuntemaan Jumalan, on ensinnäkin tutustuttava Hänen sanaansa mutta myös lähdettävä elämään sen mukaan (Joh. 8:51, Joh. 14:23-26). Vain elämällä Jumalan sanan mukaan tulee tuntemaan, kuinka Jumala johdattaa ja pitää huolta (Joh. 7:16-17). Jokaiselle Kristus-tielle lähtevälle Jumala antaa Pyhän Hengen matkaoppaaksi, varjelijaksi, puolustajaksi, opettajaksi, lohduttajaksi ja nostajaksi lankeemuksissa. Vain Hänen avullaan me pysymme Kristus-tiellä. Vain Hänen avullaan me pysymme kiinni siinä, mitä Jeesus on meille sanassaan sanonut, emme jätä siitä mitään pois emmekä lähde lisäämään siihen omiamme (Joh. 14:26, Room. 8:26-27, Fil. 2:13-16).

Room. 10:13-17. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!" Mutta kaikki eivät ole olleet evankeliumille kuuliaisia. Jesaja sanookin: "Herra, kuka on uskonut meidän sanomamme?" Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Mark. 8:38. Joka tämän uskottoman ja syntisen sukupolven keskellä häpeää minua (Jeesusta Kristusta) ja minun sanojani, sitä on Ihmisen Poika häpeävä, kun hän tulee Isänsä kirkkaudessa pyhien enkelien kanssa."

Joh. 5:24. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun (Jeesuksen Kristuksen) sanani ja uskoo minun lähettäjääni (Isään Jumalaan), on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

Room. 1:16. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat, ensin juutalaisille, sitten myös kreikkalaisille.

Joh. 8:51. Totisesti, totisesti: joka pitää kiinni minun (Jeesuksen Kristuksen) sanastani, ei milloinkaan näe kuolemaa."

Joh. 14:23-26. Jeesus vastasi: "Jos joku rakastaa minua, hän noudattaa minun sanaani. Minun Isäni rakastaa häntä, ja me tulemme hänen luokseen ja jäämme asumaan hänen luokseen. Se, joka ei minua rakasta, ei noudata minun sanaani - mutta sana, jonka te kuulette, ei ole minun omani, vaan Isän, joka on minut lähettänyt. "Tämän minä olen puhunut teille nyt, kun vielä olen teidän luonanne. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

Joh. 7:16-17. Jeesus sanoi heille: "Se, mitä minä opetan, ei ole minun oppiani, vaan hänen, joka on minut lähettänyt. Joka tahtoo noudattaa hänen tahtoaan, pääsee kyllä selville siitä, onko opetukseni lähtöisin Jumalasta vai puhunko omiani.

Room. 8:26-27. Myös Henki auttaa meitä, jotka olemme heikkoja. Emmehän tiedä, miten meidän tulisi rukoilla, että rukoilisimme oikein. Henki itse kuitenkin puhuu meidän puolestamme sanattomin huokauksin. Ja hän, joka tutkii sydämet, tietää mitä Henki tarkoittaa, sillä Henki puhuu Jumalan tahdon mukaisesti pyhien puolesta.

Fil. 2:13-16. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa. Tehkää kaikki nurisematta ja empimättä, jotta olisitte moitteettomia ja puhtaita, nuhteettomia Jumalan lapsia tämän kieroutuneen ja turmeltuneen sukukunnan keskellä. Te loistatte siinä kuin tähdet taivaalla, kun pidätte esillä elämän sanaa, …

Apostoli Paavalille Jumala ilmoitti ilmestyksessä, miten evankeliumi viedään pakanakansoille. Paavali toimi oikealla tavalla, kun hän varmisti toimintansa oikeellisuuden myös niiltä, jotka olivat saaneet opetusta Jeesukselta itseltään henkilökohtaisesti (Gal. 1:22 – 2:10, Kol.1:25-29). Tämänkin vuoksi me voimme luottaa Paavalin opetuksiin. Kun Paavali vei evankeliumin sanomaa eteenpäin, viejänä oli itse asiassa Pyhä Henki (Kol.1:29.). Paavali suostui Hengen johdatukseen (Apt. 16:6-10).

Gal. 1:22 – 2:10. Juudean kristillisissä seurakunnissa minua (Paavalia) ei vielä tunnettu. Niissä vain kerrottiin kuulopuheena: "Se mies, joka ennen vainosi meitä, julistaa nyt samaa uskoa, jota hän ennen yritti hävittää." Ja Jumalaa ylistettiin siitä, mitä minulle oli tapahtunut. Neljätoista vuotta myöhemmin menin uudelleen Jerusalemiin Barnabaksen kanssa ja otin mukaan myös Tituksen. Menin sinne kokemani ilmestyksen johdosta. Tein siellä selkoa evankeliumista, jota julistan kansojen keskuudessa; puhuin yksityisesti seurakunnan arvohenkilöille. Tahdoin varmistautua siitä, ettei kaikki vaivannäköni menisi hukkaan. Ei edes seuralaistani Titusta, joka on kreikkalainen, pakotettu ympärileikkauttamaan itseään. Tosin joukkoomme oli tullut eräitä valeveljiä urkkimaan, millaista on se vapaus, jonka me olemme Kristukselta Jeesukselta saaneet. Heidän tarkoituksenaan oli saattaa meidät lain orjuuteen. Mutta me emme hetkeksikään antaneet heille periksi, jotta evankeliumin totuus säilyisi teille puhtaana. Ne taas, joita siellä pidettiin arvossa - mitä he itse asiassa olivat, on minusta yhdentekevää, sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä - nämä arvohenkilöt eivät vaatineet minulta mitään enempää. He päinvastoin näkivät, että minun tehtäväkseni oli annettu evankeliumin julistaminen ympärileikkaamattomille niin kuin Pietarin tehtäväksi sen julistaminen ympärileikatuille. Sillä hän, joka on antanut Pietarille voiman toimia juutalaisten apostolina, on antanut minulle voiman toimia muiden kansojen keskuudessa. Kun Jaakob (Herran maallinen veli), Keefas (Pietari) ja Johannes, joita pidettiin seurakunnan pylväinä, käsittivät, minkä tehtävän Jumala oli minulle armossaan antanut, he ojensivat minulle ja Barnabakselle kätensä yhteistyön merkiksi: meidän oli määrä mennä vieraiden kansojen, heidän taas juutalaisten keskuuteen. Heidän köyhiään meidän vain tuli muistaa, ja niin minä olen ahkerasti tehnytkin.

Kol.1:25-29. Minusta (Paavalista) on tullut sen (evankeliumin) palvelija, kun Jumala suunnitelmansa mukaisesti uskoi minun tehtäväkseni ilmoittaa teille täydellisesti sanansa, salaisuutensa, joka on ollut kätkössä aikojen alusta, sukupolvesta toiseen, mutta jonka Jumala nyt on paljastanut pyhilleen (myös muille kuin Paavalille). Hän on tahtonut antaa heille tiedoksi, miten häikäisevän kirkas on tämä kaikille kansoille ilmaistava salaisuus: Kristus teidän keskellänne (Kristus teissä), kirkkauden toivo. Häntä me julistamme, ja me neuvomme ja opetamme jokaista ihmistä kaikella viisaudella, jotta voisimme asettaa jokaisen ihmisen Jumalan eteen täysi-ikäisenä Kristuksen tuntemisessa. Sitä varten minä ponnistelen ja taistelen kaikella hänen voimallaan, sillä voimalla, joka vaikuttaa minussa.

Apt. 16:6-10. He (Paavali, Silas ja Timoteus) jatkoivat sitten matkaa Frygian ja Galatian halki, sillä Pyhä Henki esti heitä julistamasta sanaa Aasian maakunnassa. Mysian puolelle tultuaan he yrittivät lähteä Bityniaan, mutta Jeesuksen Henki ei sallinut sitä, ja niin he kulkivat Mysian kautta ja tulivat Troakseen. Yöllä Paavali näki näyn. Makedonialainen mies seisoi hänen edessään ja pyysi: "Tule meren yli tänne Makedoniaan ja auta meitä." Kun Paavali oli nähnyt tämän näyn, me hankkiuduimme heti lähtemään Makedoniaan, sillä ymmärsimme, että Jumala oli kutsunut meidät julistamaan evankeliumia siellä.

Paavalin opetuksia ja kirjeitä, niin kuin muitakin Raamatun opetuksia vääristeltiin jo Paavalin elinaikana. Tämän totesi jo apostoli Pietari (2. Piet. 3:14-18). Jumalattomat ihmiset, jotka ovat vailla Pyhää Henkeä ja siksi myös Jumalan lapseutta mutta jotka kuitenkin ovat seurakuntien yhteydessä ja jäseniä, lukevat ja tulkitsevat Raamattua pelkästään oman järkensä valossa. Siksi he menevät harhaan (2. Piet. 1:20-21). Pelastumattoman ihmisen mielestä ristin sanoma, Jumalan puheet ja -toiminta ovat hulluutta (1. Kor. 1:18, 1. Kor. 2:14-16, 2. Kor. 4:3-4). Jumalan sanan ymmärtäminen on mahdollista vain silloin, kun eletään elävässä yhteydessä Jumalan Poikaan, Jeesukseen Kristukseen. Jumalan sanan oikeaan ymmärtämiseen tarvitaan aina Jumalan antama Pyhä Henki. Uudestisyntynyt Jumalan lapsi, joka on saanut syntinsä anteeksi Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä, huomaa kyllä että Jumala puhuu hänelle Raamatun sanan kautta.

2. Piet. 3:14-18. Rakkaat ystävät! Kun te tätä kaikkea odotatte (Jeesuksen toista tulemusta), pyrkikää siihen, että Herra aikanaan voisi havaita teidät puhtaiksi ja moitteettomiksi ja teillä olisi rauha. Ja pitäkää sitä pelastuksenanne, että Herra on kärsivällinen. Näinhän myös rakas veljemme Paavali on hänelle annetun viisauden mukaisesti teille kirjoittanut. Samaa hän sanoo kaikissa kirjeissään, joissa puhuu näistä asioista. Niissä tosin on yhtä ja toista vaikeatajuista, mitä tietämättömät ja haihattelevat ihmiset omaksi tuhokseen vääristelevät niin kuin kaikkia muitakin pyhiä kirjoituksia. Kun siis te, rakkaat ystävät, olette ennalta selvillä tästä kaikesta, niin olkaa varuillanne. Älkää antako jumalattomien johtaa itseänne harhaan, niin että putoatte omalta varmalta pohjaltanne. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

1. Kor. 1:18. Puhe rististä on hulluutta niiden mielestä, jotka joutuvat kadotukseen, mutta meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima.

2. Piet. 1:20-21. Ennen muuta teidän on oltava selvillä siitä, etteivät pyhien kirjoitusten ennustukset ole kenenkään omin neuvoin selitettävissä. Yksikään profeetallinen sana ei ole tullut julki ihmisten tahdosta, vaan ihmiset ovat puhuneet Pyhän Hengen johtamina sen, minkä ovat Jumalalta saaneet.

1. Kor. 2:14-16. Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla. Hengellinen ihminen sen sijaan pystyy tutkimaan kaikkea, mutta häntä itseään ei kukaan voi tutkia. Kuka tuntee Herran mielen, niin että voi neuvoa häntä? Mutta meillä on Kristuksen mieli.

2. Kor. 4:3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

Oikeastaan kyse on siitä, olenko viettänyt riittävästi aikaa Jumalan sanan, Raamatun, äärellä niin että Pyhä Henki on voinut opettaa minut tuntemaan Herrran Jeesuksen Kristuksen ja Hänen tahtonsa.

Kirjaimen, lain kirjaimen mukaan eläminen tuo kuoleman. Uudessa liitossa Pyhä Henki tekee eläväksi, liitossa jonka Kristus on verellään vahvistanut,. Pyhä Henki antaa Jumalan lapselle kyvyn ja mahdollisuuden valita elämän valintatilanteissa oikein (2. Kor. 3:5-6). Tällöin hän ei niinkään mieti, toteuttaako hän Jumalan sanaa kirjaimellisesti, vaan hän tekee sen, mitä lähimmäisenrakkaus häneltä edellyttää vaikka kaikki ei aina menisikään ihan kirjaimen mukaan. Havaittuaan tehneensä syntiä hän palaa Jeesuksen ristin juureen, eli kääntyy ja tekee parannuksen.

Maailman ihminen, joka on kyllä uskonnollinen mutta jolta puuttuu Jumalan lahjoittama agape-rakkaus koska hän ei ole uudestisyntynyt Jumalan lapseksi, ei kykene ymmärtämään Jumalan sanaa, Raamattua. Hän voi edetä hyvinkin pitkälle omavanhurskauden tiellä mutta kaikki hänen yrityksensä ovat turhaa ja jäävät turhaksi (1. Kor. 13: 1-3). Oikean agape-rakkauden, joka kohdistuu Jumalan Sanan, Jeesuksen Kristuksen, lisäksi aina myös lähimmäisiin, vaikuttaa ainoastaan Pyhä Henki (Room. 5:5).

2. Kor. 3:5-6. ... Meidän kykymme on saatu Jumalalta, ja hän on myös tehnyt meidät kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, jota ei hallitse kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman, mutta Henki tekee eläväksi.

1. Kor. 13: 1-3. Vaikka minä puhuisin ihmisten ja enkelien kielillä mutta minulta puuttuisi rakkaus (agape), olisin vain kumiseva vaski tai helisevä symbaali. Vaikka minulla olisi profetoimisen lahja, vaikka tuntisin kaikki salaisuudet ja kaiken tiedon ja vaikka minulla olisi kaikki usko, niin että voisin siirtää vuoria, mutta minulta puuttuisi rakkaus (agape), en olisi mitään. Vaikka jakaisin kaiken omaisuuteni nälkää näkeville ja vaikka antaisin polttaa itseni tulessa mutta minulta puuttuisi rakkaus (agape), en sillä mitään voittaisi.

Room. 5:5. Eikä toivo ole turha, sillä Jumala on vuodattanut rakkautensa (agape) meidän sydämiimme antamalla meille Pyhän Hengen.

Näitä uskonnollisia ihmisiä on kahdenlaisia;

Toiset jatkavat yrittämistä tällä täydellisyyden tavoittelemisen tiellä, jota Jumalan sana ihmiseltä vaatii, jatkavat siihen asti kunnes he kokevat haaksirikon. Haaksirikossaan heillä on mahdollisuus kohdata se armahtava Jumala, joka Jeesuksen Kristuksen yhteydessä haluaa itse antaa taakoitetulle ihmiselle sen, mitä hän ihmiseltä vaatii eli vanhurskauden. Tosin tässä haaksirikossa on myös katkeroitumisen ja Jumalalle selän kääntämisen vaara.

Nämä ihmiset vaativat usein myös muilta sitä täydellisyyttä, johon ovat itse pyrkimässä. He löytävät Raamatusta käskyjä ja kieltoja. He elävät lain alla.

Toiset, huomatessaan, etteivät edes halua täyttää vaatimustasoa, laskevat rimaa. Toisin sanoen he valitsevat Jumalan sanasta vain mieleisensä kohdat, joita he sitten näennäisesti noudattavat. Näin he hylkäävät Raamatun Jumalan ja valitsevat epäjumalakseen rakkauden ja hyvinvoinnin jumalan. Rima voi tulla jopa niin alas, että "kaikki pääsevät taivaaseen", tai "kadottavia syntejä ei ole tai ne saa anteeksi ilman parannuksen tekoa" tai "kadotustuomiota ei ole olemassa".

Uskonto ja uskonnollisuus, jotka tuovat pelastumisen edellytyksiksi ihmisen oman hyvyyden ja hyvät teot, ovat Jeesuksen Kristuksen sovitustyön ja siihen kohdistuvan uskon pahimpia vihollisia. Uskonnollinen ihminen haluaa itse ansaita pelastuksen.

No, miten Raamattua sitten tulisi lukea? Yksi ohje on ainakin selkeä; rukoillen. Toinen ohje on, ettei lukemista kannata lopettaa yhteen tai kahteen kertaan. Raamattu on yksi kokonaisuus, vaikka koostuukin useasta eri aikana kirjoitetusta kirjasta. Raamatun kirjat liittyvät toisiinsa ja täydentävät toinen toistaan sillä ovathan ne yhden ja saman Pyhän Hengen toimittamia. Ymmärrys lisääntyy jokaisen lukukerran jälkeen. Kolmas ohje on, että kannattaa lähteä toteuttamaan omassa elämässään se, mitä on sanasta ymmärtänyt.

Kol. 1:6-10. kun evankeliumi tuli teidän luoksenne. Samalla tavoin kuin kaikkialla maailmassa se on teidänkin keskuudessanne kantanut hedelmää ja kasvanut siitä päivästä lähtien, jolloin saitte kuulla Jumalan armosta ja tulitte sen tuntemaan sellaisena kuin se todella on. Epafras, jolta olette sen kuulleet, on rakas työtoverimme, joka uskollisesti palvelee Kristusta teidän hyväksenne. Hän on myös kertonut meille siitä rakkaudesta, jonka Henki on teissä synnyttänyt. Siitä lähtien, kun saimme tästä kuulla, mekin olemme lakkaamatta rukoilleet teidän puolestanne ja pyytäneet, että te saisitte runsaasti hengellistä viisautta ja ymmärrystä ja tulisitte täydelleen tuntemaan Jumalan tahdon. Rukoilemme, että eläisitte Herralle kunniaksi ja kaikessa hänen mielensä mukaan ja että kantaisitte hedelmää tekemällä kaikkea hyvää ja kasvaisitte Jumalan tuntemisessa.

Raamatussa on selkesti kerrottu se, miten Jumala pelastaa ihmisen. Jollei jotakin kohtaa ymmärrä, se kannattaa joko ohittaa, kysyä muilta tai tarkistaa selitysteoksista. Maallistuneiden lberaaliteologien selitysteoksia ei kannata lukea, sillä he eivät tunnusta Raamattua Jumalan ilmoituksena. He ovat riisuneet Raamatusta Jeesuksen Kristuksen jumaluuden ja samalla itseltään Pelastajan ja pelastuksen. Viimeaikaisin raamatuntutkimus on lisäksi mitätöinyt oikeastaan kaiken liberaaliteologien tekemän tutkimuksen.

1. Joh. 2:23. Joka kieltää Pojan (Jeesuksen Kristuksen), hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä (Jumala).

2. Joh. 1:9. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä (Jumala) että Poika (Jeesus Kristus).

Raamattu selittää parhaiten itse itsensä ja siksi päähuomio kannattaakin laittaa itse Raamattuun. Raamattu on Pyhän Hengen toimittama (henkeyttämä) kirja. Myös suomenkielisissä raamatunkäännöksissä on säilynyt pelastava evankeliumi. Koko Raamatun punainen lanka, alkaen ensimmäisestä Mooseksen kirjasta päättyen ilmestyskirjaan, on Jeesus Kristus.

1. Kor. 2:12-13. Mutta me emme ole saaneet maailman henkeä, vaan Jumalan oman Hengen, jotta tietäisimme, mitä hän on lahjoittanut meille. Siitä me myös puhumme, mutta me käytämme Hengen emmekä ihmisviisauden opettamia sanoja ja selitämme hengelliset asiat Hengen avulla.

Ihmisviisaus ei Raamatusta Jeesusta Kristusta pelastajana löydä, sillä se ei halua Häntä löytää.

Raamatun sanalla lyönti

Lain alla oleva kristitty lyö toista Raamatun sanalla tahtomattaan ja toisinaan jopa tarkoituksella ja vahingoittaa häntä (Sananl. 12:18, 1. Piet. 3:16). Lain alla oleva ihminen ei erota syntistä ihmistä hänen synneistään, vaikka ohje on rakastaa lähimmäistä mutta vihata syntiä, varsinkin syntiä omassa sydämessään. Toisia vahingoittavat yhtä paljon, ellei enemmänkin, myös ne, jotka vaikenevat siitä, mitä Raamattu sanoo synniksi (Jer. 35:13, Joh. 12:48). Jumala sensijaan lyö sanallaan vain tarkoituksenaan parantaa (5. Moos. 32:39, Job. 5:17-18, Hepr. 12:5-7).

Sananl. 12:18, vuoden 1933/38 käännös. Moni viskoo sanoja kuin miekanpistoja, mutta viisasten kieli on lääke.

1. Piet. 3:15-16. pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana

Jer. 35:13. "Näin sanoo Herra Sebaot, Israelin Jumala: Mene puhumaan Juudan ja Jerusalemin asukkaille näin: Ettekö te vihdoinkin kuuntele minun sanojani ja ota niistä opiksenne, kysyy Herra.

Joh. 12:48. Jos joku torjuu minut (Jeesuksen Kristuksen) eikä ota sanojani vastaan, hänellä on kyllä tuomarinsa: se sana, jonka olen puhunut, tuomitsee hänet viimeisenä päivänä.

5. Moos. 32:39. Näettehän nyt: minä olen ainoa, ei ole muuta jumalaa minun rinnallani. Minä lähetän kuoleman, minä annan elämän, minä lyön ja minä parannan, minun vallassani on kaikki.

Job. 5:17-18. Hyvä on sen osa, jota Jumala ojentaa. Älä väheksy Kaikkivaltiaan kuritusta! Hän haavoittaa, mutta hän myös sitoo, hänen kätensä lyö, mutta se myös parantaa.

Hepr. 12:5-7. Te olette unohtaneet tämän sanan, joka rohkaisee teitä kuin isä poikiaan: Älä väheksy, poikani, Herran kuritusta, älä masennu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa, hän lyö jokaista, jonka pojakseen ottaa. Teidän kärsimyksenne on kasvatusta.

Jumalan sana (Raamatun sana) on kuin kirurgin leikkausveitsi. Taitamattomissa käsissä sillä tekee vahinkoa. Mutta jos Pyhä Henki saa ohjata veistä (tässä tapauksessa kieltä), se parantaa.

Jaak. 3:9-10. Kielellä me ylistämme Herraa ja Isää, ja sillä me myös kiroamme ihmisiä, Jumalan kuvaksi luotuja. Kiitos ja kirous lähtevät samasta suusta. Tämä ei käy, veljeni!

Perusta 5.2023 - Onko Raamattua sensuroitu

TV:ssä haastateltiin ”Sensuroitu – Raamatun muutosten vaiettu historia” –kirjan kirjoittajaa. Seuraavana muutamia asioita, joiden perusteella pidän sekä kirjaa että sen kirjoittajia sellaisina, jotka ovat luopuneet Raamatun sanasta auktoriteettina. Kirjan kirjoittajat julistavat mielipiteinään asioita, jotka ovat tunnustuskirjojen vastaisia ja siten kirkkomme opin vastaisia.

Tämä seuraava on oma lyhennelmäni jälkimmäisen osan ”Sensuroitu” kirjan arvioinnista, joka on julkaistu Perusta-lehdessä 5/2023.

Kirja alkaa sillä, että tiettyjä peruslähtökohtia pidetään totena ja koko Raamattua arvioidaan sitten näistä tosiksi valituista lähtökohdista. Kirjassa jätetään mainitsematta, että suuri joukko muita raamatuntutkijoita pitää näitä tosiasioiksi valittuja lähtökohtia virheellisinä.

Kirjan kirjoittajat vetoavat sellaisiin tutkimuksiin, jotka on osoitettu virheellisiksi. (Tämä on joko tietämättömyyttä tai tarkoituksellista oman ennakkokäsityksen pakkosyöttöä lukijoille.)

Kirjalle ovat ominaisia ehdottomat ja toisensa poissulkevat vastakkainasettelut. (Eli; ”Koska minä ja kannattajani olemme tätä mieltä, toiset mielipiteet ovat väärässä.” Raamatun sana ei ratkaise mielipide-eroja vaan ”huutoäänestys”.)

Dan Brownin vuonna 2003 julkaisema satukirja Da Vinci –koodi (kirja on fiktiota), joka sai valtavan suosion, kertoo kristinuskon alkuajoista samanlaisen tarinan (sadun) kuin tämä kirja.

Kirjan kirjoittajat näyttävät pitävän Jumalan ilmoitusta mahdottomana. Tämän vuoksi heille jää jäljelle vain se vaihtoehto, että Raamattu on pelkästään ihmisajatusten tuotosta. (Tämä näyttää olevan yksi kirjan kirjoittajien totena pitämistä lähtöoletuksista.)

Kirjan kirjoittajat pitävät Raamattua lisäksi historiallisesti epäluotettavana kirjoituskokoelmana. Kirjoittajien mielestä mikään Raamatussa ei ole totta, ellei siitä ole (runsaita) ulkopuolisia todisteita. (Eli Raamattu on lähtökohtaisesti valhetta, ellei toisin todisteta.)

Otan tähän muutamia kohtia arvion loppupuolella olevasta ”Lopuksi” –kohdasta. () sulkeissa oleva teksti on minun.

Tässä arvioinnissa on tarkasteltu vain muutamia kirjan keskeisiä väitteitä. (Kun kirjan keskeiset väitteet ovat hataralla pohjalla, ovat niiden kautta tulkitut yksityiskohdatkin hataria.)

Kirja on tiedettä kansalle yksinkertaistetussa muodossa eli popularisoitu, joka ei kerro kuin pienen osan maailmalla olevasta raamatuntutkimuksesta. (Kirjoittajat jättävät ilmeisen tarkoituksella kirjasta pois ne tutkimustulokset, jotka eivät tue omia ajatuksia.)

Kirjan kirjoittajat harrastavat ns. monologia eli yksinpuhelua ottamatta muita raamatuntutkijoita huomioon.

Liitteenä kirjan arvostelun jälkimmäinen osa, jos joku jaksaa sen lukea.

Siunauksin;

Sakari

Viekö eksegetiikka uskon

Matti Kankaanniemi

Avainmedia / uskonet

Viekö eksegetiikka uskon? – Uskonet - Artikkeli

Viekö eksegetiikka uskon?

Tämän tekstimassan genre on kirje, vieläpä tietoyhteiskunnan kulttuurin lieveilmiönä persoonattomasti tietokoneella kirjoitettuna. Lähdeviitteet ja tieteelliset keskustelut olen karsinut lähes täysin pois. En ole laatinut loogista jäsennystä tekstille tai määritellyt jotakin tarkkaa ongelmaa, johon tällä vastaan. Tämä on tyrvääläisen helluntaipastorin kirje tyrvääläiselle teologian opiskelijalle; niille omituisen heimomme diasporassa eläville jäsenille, jotka ovat ajautuneet tutkiskelemaan hämmentävää jumaluusoppia. Tämä kirje sisältää ulkopuoliselle maailmalle mahdollisesti käsittämättömiä metaforia ja viittauksia ja toisaalta edellyttää eksegeettisen perustermistön jonkinasteista hallintaa. Eli turha kenenkään urputtaa liian vaikeista sanoista ja näennäistieteellisestä pätemisestä. Turussa on Aninkaistenakadulla hyvä bebab-paikka, jossa saa lounasaikaan neljällä eurolla rullakebabin ja pienen jaffapullon. Lehtikorissa on 80-luvun Seura-lehtiä kivoine kuvineen. Mene sinne, syö, lue ja iloitse, jos ahdistaa. Koska jotakin muuta kuitenkin saattaa kiinnostaa kyseinen aihe, tämä kirje julkaistaan myös ghettomme ulkopuolella.

Tutkimusta ja elämää on tavallaan vaikea sovittaa yhteen. Jos teet sosiologista analyysia uimahallin saunasta (tällaisenkin tutkimuksen joku on muuten tehnyt), on hiukan vaikea suomalaisugrilaisesti istua lauteilla irvistelemässä ja puhisemassa. Olet samaan aikaan tutkimuksesi kohde ja sen tekijä. Teologian opiskelussa on väistämättä kysymys hiukan samankaltaisesta ilmiöstä. Tutkit uskoa ja sen sisältöä samalla itsekin uskoen yhtä ja toista. Skitsofreenisia tilanteita aiheutuu erityisesti eksegetiikan eli Raamatun selitysopin opintokokonaisuuksissa. Jo pelkkä Uuden testamentin johdanto-oppi ravistelee ehkä rajustikin niitä käsityksiä, jotka herätyskristillisessä seurakuntaympäristössä on tullut omaksuttua. Ensimmäinen shokki on se, että evankeliumit eivät olekaan niiden yhteydessä mainittujen herrojen kirjoittamia.

Tämän jälkeen kylmää suihkua sataa tauotta: Evankeliumit ovat heijastusta alkuseurakunnan uskomuksista eivätkä suinkaan historiallisesti tarkkaa raporttia Jeesuksen elämästä, Paavali ei kirjoittanutkaan itse asiassa kuin seitsemän hänen nimeään kantavista kirjeistä, alkuseurakunta oli niin toivottoman jakaantunut, että ns. raamatullisen uskontunnustuksen tekeminen on mahdotonta jne. Istupa siinä sitten suoritetun eksegetiikan kurssin jälkeen aamulla juustohöylän viereen lukemaan päivän hartaustekstiä.

Psykologi Leon Festinger kehitti 1950-luvulla kognitiivisen dissonanssin käsitteen, jolla hän tarkoitti tilaa, jossa entinen käsitys ja uusi tieto ovat sovittamattomasti ristiriidassa toistensa suhteen. Tällöin tämä epätasapainotila (dissonanssi) aiheuttaa ahdistusta ja ihminen pyrkii purkamaan sen. Miten siis teologian opiskelija ratkaisee eksegetiikan peruskurssin synnyttämän kognitiivisen dissonanssin? Osa turvautuu aggressiiviseen ja dogmaattiseen linjaan, jolla koko historialliskriittiseltä tutkimusmetodilta pyritään kaivamaan maa jalkojen alta.

Edesmennyt aktivisti tällä saralla oli Uuras Saarnivaara, joka kiteytti protestinsa kirjaan "Voiko Raamattuun luottaa?", jonka itsekin hankin yhdeksännen luokan luokkaretkellä tamperelaisesta antikvariaatista. Olen kuullut silminnäkijähavaintoon perustuvia legendoja, joiden mukaan jotkut aktivistit ovat eksegetiikan kurssilla kommentoineet kyseisen "suuren vihreän kirjan" kanssa luennoitsijan selityksiä. Vaikka tämän linjan edustajat pyritään yliopiston taholta polttamaan fundamentalisteille varatulla roviolla, on tässäkin ryhmässä joitakin huomionarvoisia edustajia.

Ehkä johtavimpia tämän linjan edustajia on kuuluisan saksalaisen Uuden testamentn tutkijan, Rudolf Bultmannin, oppilaisiin lukeutuva maineikas tutkija-professori Eta Linnemann. "Uskoon tultuaan" Linnemann kehotti heittämään aiemmin kirjoittamansa kirjat roskiin. Käskyä ei noudatettu, koska edelleen eksegeettisessä kirjallisuudessa törmää tämän tästä Linnemannin tutkimuksiin. Tämä radikaaliprofessori siirtyi sittemmin Indonesiaan raamattukoulun opettajaksi ja kirjoitti kirjan historialliskriittisestä raamatuntutkimuksesta tuomiten sen alusta loppuun.

Toinen ratkaisumalli on vähittäinen liukuminen kirjaimellisesta tulkinnasta erilaisten akateemisesti kestävämpien versioiden kautta ateismiin tai läheisesti sitä muistuttavaan kaiken yliluonnollisen ja inspiroidun kieltävään raamattukäsitykseen. Varmaankin maineikkain suomalainen Uuden testamentin tutkija, professori Heikki Räisänen, on hyvä esimerkki tästä. Viidesläisenä fundamentalistina teologiseen tiedekuntaan astunut Räisänen luopui uskostaan välivaiheiden kautta kuten hän kertoo Raamattunäkemystä etsimässä -kirjassaan. Räisänen ei suinkaan ole ainoa esimerkki. Itse asiassa hyvin monilla liberaaliksi tai skeptiseksi kutsutulla tutkijalla on vahva herätyskristillinen tausta kuten herätyskristillinen aforismi "aloitti Hengessä, lopetti Helsingissä" kuvaa.

Näiden kahden mallin välillä on ehkä hiukan vaikeasti määriteltävä suhtautumistapa, jossa toisaalta ollaan avoimia historialliskriittisen tutkimuksen tuloksille, mutta toisaalta kuitenkin säilytetään aktiivinen herätyskristillinen usko. Koska henkilökohtaisesti edustan tätä viimeistä näkemystä (niin klisee kuin tällainen "kultainen keskitie" oman näkemyksen kuvauksena onkin), yritän helluntailaisen todistuspuheenvuoron muotokriittistä kategoriaa noudattaen valottaa omaa seikkailuani eksegetiikan maailmassa.

Olen muutaman vuoden harrastanut Uuden testamentin eksegetiikkaa ja sijoittanut kirjoihin ja tieteellisiin aikakauslehtiin tuhansia euroja sekä merkittävän määrän valveillaoloaikaa. Kyseessä on kai ollut jonkinlainen maaninen tarve uppoutua johonkin asiaan, jota varmaan vaimoni voisi kuvailla tarkemmin. Joka tapauksessa tämän kommentin tavoite oli itsetehostuksen ja asiantuntijaimagon luomisen lisäksi myös kertoa, että asiaa on pengottu. Tällaisessa touhussa joutuu monta kertaa arvioimaan kaiken lukemansa vaikutusta maailmankatsomukseen ja uskoon. Varsinkin jos yrittää rehellisesti arvioida kunkin kirjoittajan väitteitä sellaisenaan eikä vain jonkin dogmaattisen viitekehyksen puitteissa.

Ensimmäinen uskoa vahvistava seikka on ollut se, että monet huippuluokan eksegeetit ovat edelleen aktiivisia kristittyjä. Katolinen tutkija Raymond E. Brown, jonka varmasti jokainen tunnustaa Uuden testamentin tutkimuksen raskassarjalaiseksi, kirjoitti uransa viimeisen kokonaisen teoksen New Testament Introduction ylittäen rohkeasti tieteellisen käsittelytavan rajoja ja ulottaen päätelmiään käytännön uskon alueelle. Brown ei ole ns. fundamentalisti ja hänen ansionsa historialliskriittisen tutkimuksen saralla on tunnustettu kautta linjan.

Tentin kyseisen kirjan Åbo Akademiin teologisessa tiedekunnassa eksegetiikan syventävien opintojen opintokokonaisuudessa. Kyseessä on siis kaikin puolin yliopistoteologian hyväksymä teos. Samalla kertaa tentin toisen kirjan, jonka kirjoittajat (toistakymmentä kaikkiaan) tunnustautuivat kaikki herätyskristityiksi eli evankelikaaleiksi. Kyseessä oli johdatus historialliskriittisen tutkimuksen metodeihin ja on tietääkseni yksi parhaita aiheesta koskaan kirjoitetuista teoksista.

Evankelikaaliset tutkijat kuten Bauckham, Blomberg, Carson, Dunn, Stanton, Ellis, Gundry, Guelich, Riesner, Bockmuehl, Hays, Osborne, Stein, Green, McKnight, Marshall, Hawthorne, Fee, Mezger, Ladd, Kim, Bock, Evans, Porter, Witherington, Wright jne. ovat aktiivisesti mukana historialliskriittisen tutkimuksen pääjulkaisuissa ja tekevät merkittävää ja tunnustettua tutkimusta, vaikka ovat aktiivisia kristittyjä. Mitä tämä sitten osoittaa? Minulle se on osoittanut ainakin sen, että perusteellinen eksegeettinen tieto ja osaaminen eivät automaattisesti edellytä herätyskristillisen uskontunnustuksen hylkäämistä. Tämä voi olla yksi lähtökohta uskon kriisissä ponnistelevalle eksegetiikan opiskelijalle: pyrkiä selvittämään, miksi joku Ut:n tutkimuksen polut läpikotaisin tunteva tutkija voi edelleen uskoa.

Jos kerran kysymys on tieteestä ja tietyistä melko tarkasti määritellyistä tutkimusmetodeista, miksi tutkijat päätyvät niin erilaisiin johtopäätöksiin esimerkiksi oman maailmankuvansa suhteen? Miksi professori Martin Hengel uskoo Jeesuksen ylösnousemukseen ja professori Gerd Ludemann ei? Kumpikin hallitsee loistavasti eksegeettiset tutkimusmenetelmät ja ovat perehtyneet vuosikymmenten varrella alan tutkimukseen sekä virtauksiin laajasti ja syvällisesti. Hengelistä on jopa sanottu, että hän tietää maailman elossa olevista tutkijoista kaikkein eniten Uudesta testamentista. Selitykseksi ei siis kelpaa viittaaminen jommankumman puutteelliseen alan tutkimuksen hallitsemiseen. Halventavasti lausutut nimitykset kuten fundamentalisti, liberaali, radikaali tai konservatiivi eivät nekään riitä kuittaamaan toisinajattelevien erilaisia johtopäätöksiä. Hyödyllisempää on lähteä pohtimaan tutkimusprosessia ja sen suhdetta maailmakuvaan. Tutkijahan lähtee liikkeelle tietyistä oletetuista asioista, jotka muodostavat hänen maailmankuvansa perustan.

Suhtautuminen ihmeisiin ja yliluonnolliseen on ymmärrettävästi keskeisen tärkeä osa Uuden testamentin tutkijan maailmankuvaa. Etukäteinen (apriorinen) käsitys siitä, voiko ihmeitä tapahtua vaikuttaa monien kohtien tulkintaan ja tätä myöten myös Raamatusta muodostuvaan kokonaiskäsitykseen. Esimerkiksi aiemmin mainitsemani Gerd Ludemann on kirjoittanut erittäin kuuluisan tutkimuksen Jeesuksen ylösnousemuksesta väittäen, ettei itse asiassa historiallisesti katsottuna mitään tapahtunut. Kyseessä ei ole vapaa-ajattelijoiden tai muiden amatöörien epäselviä ja asiantuntemattomia päättelyketjuja vilisevä propagandapamfletti vaan arvostetun asiantuntijan tekemä tutkimus. (Tämä on minulle sikäli läheinen tutkija, että teen parasta aikaa tutkimusta Ludemannin tavasta käsitellä Uuden testamentin tyhjä hauta-kertomusta.) Kaiken eksegeettisen pyörittelyn taustalla on jatkuvasti oletus siitä, että ajatus kuolleen heräämisestä on "nonsense" eikä mahdu Ludemannin maailmankuvaan. Hän on siinä mielessä rehellinen, että tuo tämän ennakko-oletuksensa selvästi esille.

Ennakko-oletukselliset erimielisyydet

En pysty jakamaan Ludemannin käsitystä ihmeiden mahdottomuudesta. Esimerkiksi kuolleiden heräämisiä on raportoitu mm. lähetystyön yhteydessä sen verran, että uskon niitä todella tapahtuneen. Lähetystyöntekijä Toimi Yrjölän toiminnassa on ainakin kolme ihmistä noussut kuolleista, oma anoppini on herättänyt kuolleen, nigerialainen pastori David Nzewi kertoi minulle herättäneensä kuolleen ja Uruguayn lähestyssaarnaajamme kertoi tapauksesta, jossa kuollut "rukoiltiin henkiin". Samoin ystäväni, joka on ollut lähetyssaarnaajana Boliviassa, kertoi vastaavankaltaisesta tapauksesta paikallisessa huumevieroituskodissa. Tapausten todenperäisyydestä voidaan tietysti keskustella, mutta olen vakuuttunut, että ainakin osa niistä on totta. Tästä muodostuu monien mielestä tieteellisen tutkimuksen ulkopuolelle sijoittuva käsitys. Jos joku Jeesuksen nimessä herättää kuolleen nykyaikana, on ainakin minun helpompi uskoa, että itse Jeesus on joskus noussut kuolleista. Päättely ei ole täysin aukotonta ja sitä vastaan voidaan esittää monenlaisia kriittisiä huomautuksia. Ludemannin ennakkokäsityksen se kuitenkin osoittaa vääräksi.

Koko käsitykseni kristinuskosta ja sen mielekkyydestä on voimakkaasti sidoksissa Jumalan yliluonnolliseen toimintaan, tai tarkemmin ja tieteellisemmin ilmaistuna "sidoksissa tiettyjen yliluonnolliseksi mieltämieni ilmiöiden tulkitsemiseen Jumalan aikaansaannoksiksi". Vierailla kielillä puhumiset, riivaajien ulosajamiset, profetiat, näyt, sairaiden paranemiset, Jumalan johdatuskokemukset, radikaalisti muuttuneet elämät jne. ovat iskostuneet maailmankatsomukseeni siinä määrin, että ainakin tältä istumalta en pysty kuvittelemaan selittäväni niitä kaikkia puhtaan rationaalisesti. Ei sillä, ettenkö tätäkin olisi yrittänyt, jopa rationalistien avulla.

Metodologiset erimielisyydet

Erilainen ennakko-oletus yliluonnollisesti ei kuitenkaan vielä osoita, että Ludemannin tutkimus olisi metodologisesti jotenkin puutteellista tai virheellistä. Varsinaisia eksegeettisiä argumentteja tulee tutkia sellaisenaan ja arvioida niiden loogisuutta ja perustelujen kestävyyttä. Tämä on tietysti aikaa vievää, eikä kaikkien kristinuskon perusteiden kannalta kriittisten tutkimusten metodologinen arviointi ole yhdelle ihmiselle mahdollista. Esitän tässä hyvin tiivistettynä Ludemannin päättelyn tyhjän haudan osalta ja kommentoin lyhyesti hänen argumenttejaan.

(i) Perusoletuksena Ludemannilla on, että yhdenkään evankeliumin kirjoittaja ei ole silminnäkijä tai edes henkilö, jonka nimi evankeliumiin yleensä liitetään. Väite on kuitenkin siinä määrin kiistanalainen, että sen nostaminen perusoletukseksi ei mielestäni ole oikeutettua. Luukkaan evankeliumin "aitoutta" ovat puolustaneet monet merkittävät tutkijat kuten Joseph Fitzmyer, joka on kirjoittanut yhden arvostetuimmista Luukas-kommentaareista. Raymond Brownkin on todennut, että Luukkaan kirjoittajuuden hylkäämiseen ei ole mitään pakottavia perusteita. Markuksen evankeliumin aitouden puolestakin on esitetty varteenotettavia argumentteja. Ainakin siinä määrin, että Ludemannin tapa puhtaasti lausua tämä oletus ilman perusteluja ei ole mielestäni hyväksyttävä. Johanneksen ja Matteuksen evankeliumien suhteen Ludemannin väite on perustellumpi, joskin niidenkin aitoutta puoltavat monet vakavasti otettavat tutkijat kuten Johanneksen osalta Leon Morris ja Matteuksen osalta Robert Gundry.

(ii) Ludemannin toinen perusoletus on enemmistön ratkaisu synoptiseen ongelmaan. Hänen mukaansa 250-vuotisen tutkimushistorian varma tulos on, että Markus on vanhin ja Luukas ja Matteus ovat käyttäneet sekä Markusta että nk. Q-lähdettä evankeliumeja kirjoittaessaan. Nykyään on kuitenkin usein tapana ainakin mainita muidenkin ratkaisumallien olemassaolosta. Esimerkiksi Q-lähteen olemassaoloa epäilevät ehkä yllättävän monetkin tutkijat kuten Goulder, Goodacre, Linnemann jne. Henkilökohtaisesti olen kuitenkin Ludemannin kanssa samaa mieltä tämän synoptisen ongelman perusratkaisun mielekkyydestä. Yksi tärkeä näkökohta jää kuitenkin Ludemannilta aivan liian vähälle huomiolle. Synoptisten evankeliumien rinnakkaiset kohdat voivat nimittäin hyvin selittyä rinnakkaisten ja toisiaan muistuttavien suullisten traditioiden olemassaololla. Maineikas skottitutkija James Dunn on tuoreessa Jesus Remembered -kirjassaan soveltanut tätä näkökohtaa, vaikka hyväksyykin periaatteessa kaksi-lähdeteorian.

(iii) Ludemannin mukaan Jeesusta ei haudattu Joosef Arimatialaisen hautaan. Tätä hän ei pysty perustelemaan muuta kuin "on mahdollista, että", "on voinut käydä niin" -tyyppisillä lauseilla. Lisäksi Ludemann tuntuu valikoivan sen, mikä on hänen mielestään traditiota ja mikä redaktiota usein vain sillä perusteella, joka sopii hänen kokonaisteoriaansa parhaiten. Jo tässä vaiheessa tutkimusta käy ilmi, ettei Ludemannin esitys perustu kovinkaan pakottavaan todistusaineistoon.

(iv) Ludemann yhtyy Bultmannin näkemykseen, jonka mukaan Markuksen tyhjä hauta -kertomus on verrattain myöhäinen apologeettinen legenda. Sillä pyrittiin puolustamaan ylösnousemuksen ruumiillisuutta doketistisia suuntauksia vastaan. (Doketismiksi kutsutaan ajattelutapaa, jonka mukaan Jeesus ei ollut täydellisesti ihminen ja ettei hänen kuolemansakaan ollut varsinainen kuolema.) Tämä näkemys on erittäin epätodennäköinen useastakin syystä. Ensiksikin on vaikea kuvitella, että tyhjä hauta kertomus muodostuisi apologeettiseksi argumentiksi vasta sitten, kun kristillinen sanoma levisi enemmän ja enemmän juutalaisesta hellenistiseen ympäristöön. Toiseksi naisten mainitseminen tyhjän haudan ensimmäisinä löytäjinä sotii Bultmannin ja Ludemannin teoriaa vastaan. Vaikka Ludemann pyrkii vastaamaan näihin väitteisiin, jäävät hänen vastaväitteensä hyvin hatariksi.

(v) Ludemann esittää lisäksi ristiriitaisen väitteen, jonka mukaan ylösnousemusjulistus suorastaan provosoi juutalaisia esittämään kysymyksiä Jeesuksen haudasta. Kuitenkin hän näyttää olettavan, että kristityt vastasivat tähän kyselyyn vasta myöhään keksimällä kertomuksen tyhjästä haudasta. Eikö tällä logiikalla kristittyjen ylösnousemusjulistus olisi provosoinut myös näitä vainonnutta Paavalia esittämään kysymyksiä tyhjästä haudasta ja jopa saamaan jonkinlaisia vastauksia? Paavali ei kuitenkaan Ludemannin mukaan tiennyt tyhjä hauta -traditiosta mitään. Siitäkään huolimatta, että Ludemann uskoo Paavalin ylösnousemuskäsityksen pitäneen sisällään uskon ruumiin häipymiseen haudasta.

(vi) Ludemann perustelee Paavalin tietämättömyyden erityisesti analyysillaan vanhasta ylösnousemusformelista 1Kor 15:3-5, joka sisältää neljä ns. hoti-, eli että-lausetta. Formelin lause "ja että hänet haudattiin" viittaa Ludemannin mukaan vain Jeesuksen kuolemaan vahvistaen tämän tapahtuman todellisuutta samalla tavoin kuin "ja että hän ilmestyi Keefaalle" vahvistaa aiempaa väitettä "ja että hän nousi kuolleista". Tulkinta on kuitenkin hyvin kiistanalainen ja kuten Hengel on todennut, täytyy uskontunnustusten lauseita selittää uusille kristityille paljon laajemmin, jolloin jokaiseen lauseeseen on ilmeisesti liittynyt kertomus. Toiseksi Ludemann väittää, että jos Paavali olisi tiennyt tyhjästä haudasta, hän olisi varmasti liittänyt sen kyseisen luvun argumentointiinsa. Tämä väite on niin ikään aika hatara. Suurin osa tutkijoista on (mielestäni hyvin perustellusti) sitä mieltä, että Paavali ei pyri perustelemaan korinttolaisille Jeesuksen ylösnousemuksen historiallisuutta, minkä nämä olivat jo hyväksyneet ja johon uskoivat. Kysymys oli pikemminkin siitä, voitiinko Jeesuksen ylösnousemus nähdä yhtäläisenä kristittyjen ylösnousemuksen kanssa.

Nämä erimielisyydet ovat puhtaasti teknisiä eivätkä uskoakseni ole riippuvaisia siitä, hyväksytäänkö yliluonnollisten tapahtumien mahdollisuus vai ei. Oma havaintoni, joka tietysti on hyvin subjektiivinen, on, että yliluonnollisen kieltäminen johtaa Uuden testamentin tulkinnassa usein hyvin vaikeasti perusteltaviin oletuskokonaisuuksiin. Ehkä Ludemanninkin heikko eksegeesi juontuu hänen valitsemastaan virheellisesti ennakko-oletuksesta. Hän siis pyrkii perustelemaan oman dogminsa eksegeettisin keinoin, joka on usein huono yhdistelmä. Toisaalta on myönnettävä, että varmasti myös jokaisen kristityn eksegeesiin vaikuttaa joko tietoisesti tai tiedostamatta erilaiset dogmit.

Konsensus?

Uuden testamentin tutkimuksessa viitataan usein tutkijoiden enemmistöön tai konsensukseen jonkin asian suhteen. Erityisesti suomalaisissa alan kirjoissa (kuten Kari Kuulan Paavali-kirjat, Lehtipuun ja Uron toimittama Jeesus-kirja jne.) todetaan usein yksioikoisesti, että tutkijat ovat sitä mieltä tai vielä karummin, että asia vain on tietyllä tavalla. Varsin pian alan tutkimukseen perehtyvä lukija huomaa kuitenkin, että näkemykset konsensuksesta vaihtelevat varsin rajusti. Lisäksi tietyt itsestäänselvyydet ovat tätä vain siksi, että niitä toistellaan kritiikittä.

Esimerkiksi Matteuksen evankeliumin ajoittaminen 80-luvun puoleen väliin tuntuu olevan yksi tällainen oletus, jota toistellaan ilman, että varsinaisiin argumentteihin olisi kovinkaan perusteellisesti pureuduttu. Vertailin viime kesänä eri kommentaarien ja muiden Matteuksen evankeliumia käsittelevien teosten näkemyksiä ajoitusajankohdasta ja mieleeni hiipi väistämättä satu Keisarin uusista vaatteista. Esimerkiksi Allisonin ja Daviesin merkittävä Matteus-kommentaari, johon tämän ns. myöhemmän ajoituksen puoltajat usein viittaavat, oli pettymys eikä pystynyt vastaamaan aiempaa ajoitusta puoltavan Robert Gundryn haasteeseen.

Kuinkahan moni tutkija on päätelmiä tehdessään ottanut kunnolla huomioon ajoitukseen liittyvät epäselvyydet? Niiden vaikutus on kuitenkin varsin merkittävä monien niihin vain epäsuorasti liittyvien aiheiden tutkimisessa, esimerkiksi tässä kirjoituksessa viittaamaani tyhjä hauta-kertomukseen ja sen historiaan. Jos Matteus kirjoitti 60-luvun alussa, että juutalaista versiota tyhjästä haudasta on levitetty "aina tähän päivään asti" (28:15), muodostaa se monien tutkijoiden hypoteeseille kuoliniskun.

Toinen tutkimuksessa automaattisesti oletettu seikka on pastoraalikirjeiden epäperäisyys. Paavali ei siis tämän näkemyksen mukaan kirjoittanut kyseisiä kirjeitä. Kuitenkin amerikkalainen tutkija Luke Timothy Johnson, joka ei millään muotoa lukeudu fundamentalisteihin tai edes konservatiiveihin, on aivan äskettäin horjuttanut tätä konsensusta. Johnson kirjoitti kuuluisaan Anchor Bible Commentary -sarjaan Timoteuskirjeistä kommentaarin, jossa hän perustelee melkein 50 sivun verran (poikkeuksellisen pitkä tällaisen aiheen käsittely) näkemystään, jonka mukaan Paavali itse asiassa kirjoittikin kyseiset kirjeet. Johnsonin argumentointi oli vakuuttavaa ja perusteellista, kuten konsensusta uhmaavalta tutkijalta sopii odottaakin. Mitä tästä sitten opimme? Ainakin sen, että kriittisen tutkimuksen suhteen kannattaa olla kriittinen. Uuden testamentin johdanto-opilliset näkemykset ovat usein ratkaisevan tärkeitä yksityiskohtaisempien tutkimusten mielekkyyden kannalta. Hyvän yleiskuvan voi antaa esimerkiksi Kummelin, Brownin ja Guthrien johdanto-teosten lukeminen rinnakkain.

Voiko Raamattua vain lukea?

Uuden testamentin eksegeettinen tutkimus on siis monimutkaista ja suorien maailmankatsomuksellisten johtopäätösten vetäminen tutkimustulosten perusteella ongelmallista. Tutkimustuloksilla kun on tapana muuttua. Kuuluisa tekstikriitikko Bruce Metzger on kehottanut kirjoittamaan suuret teoriat lyijykynällä, jotta niitä on helpompi myöhemmin muutella. Tällä eksegetiikan epävarmuudella on kuitenkin kaksisuuntainen vaikutus kristityn maailmankatsomukseen. Uskoa vastaan esitettyihin tutkimustuloksiin voidaan oikeutetusti suhtautua kriittisesti tutkimuksen epävarmuustekijät huomioon ottaen. Uskosta ei kannata Ludemannin teoksen perusteella luopua. Toisaalta tämä epävarmuus nakertaa luottamusta Raamattuun absoluuttisena Jumalan sanana. Voiko mistään olla enää varma? Millainen Jumala kirjoittaa niin epäselvän viestin, että edes lukemattomat tutkijayhteisöt projekteineen eivät pääse siitä yksimielisyyteen?

En usko ensisijaisesti niinkään Raamattuun kuin Jeesukseen. Oma uskoni ei perustu käsitykseen, jonka mukaan Raamatun tulee kaikilta osiltaan vastata minun 1900-luvun lopun suomalaisen koulutusjärjestelmän ja tietoyhteiskunnan luomaa käsitystäni siitä mitä historiankirjoitus on. Uskoani ei jaksa ratkaisevasti horjuttaa kysymys, hirttikö Juudas Iskariot itsensä vai syöksyikö hän alas jyrkänteeltä. Mielestäni olennainen kysymys on se, millaisen vaikutuksen Jeesus Nasaretilainen teki seuraajiinsa ja se, miksi nämä ryhtyivät kristityiksi. Onko tämä syy sellainen, että minäkin voin tänään olla kristitty?

Käsitykseni mukaan Jeesus piti itseään ainutlaatuisella tavalla Jumalan edustajana maan päällä, eikä ainoastaan profeetan ominaisuudessa, vaan tavalla, jota Johanneksen evankeliumin niin kutsuttu "korkea kristologia" oikein tulkitsee. Lisäksi hän teki poikkeuksellisia ihmeitä ja opetti monessa suhteessa radikaalia etiikkaa. Jeesus ristiinnaulittiin ja pari päivää myöhemmin hauta löydettiin tyhjänä. Useat sadat Jeesuksen seuraajat alkoivat kokea elämyksiä, jotka he tulkitsivat ylösnousseen Jeesuksen ilmestymisiksi. Tässä on tietynlainen ydin kristinuskolle sellaisena kuin minä sen ymmärrän. Kristinusko on siis Jeesus Nasaretilaisen tulkinta Jumalasta, jonka tämä vahvisti herättämällä hänet kuolleista. Tällaisen uskonnäkemyksen puolesta on mielestäni olemassa riittävästi todisteita historialliskriittisen tutkimuksenkin puitteissa. Luonnollisesti herää kuitenkin kysymys, mikä on Raamatun rooli tällaisessa uskossa. Vanha pietistinen periaate korostaa henkilökohtaisen Raamatun lukemisen merkitystä "omaksi rakentumiseksi".

Ensiksikin Raamattu on ainoa kirjakokoelma, jonka kautta voimme päästä selville Jeesus Nasaretilaisen elämästä ja opetuksista sekä siitä vaikutuksesta, jonka hän teki seuraajiinsa. Pelastus löytyy Jeesuksesta ja Jeesus Raamatusta. Toiseksi Jumala näyttää pitävän pelkkää Raamattua ilman sanakirjoja, kommentaareja tai lukuoppaita tärkeänä ihmiselle. Olen lukenut ja kuullut monista tapauksista sekä ollut jopa sellaisissa tilanteissa itse mukana, joissa Jumala on yliluonnollisesti ohjannut ihmisen Raamatun luokse. Ihmisten elämät ovat muuttuneet heidän lukiessaan Raamattua. Tämän kaltaiset ilmiöt ovat tehneet minut varovaiseksi nostamaan tieteellistä raamatuntutkimusta monopoliasemaan. Uskon Pyhään Henkeen, joka "salatulla tavalla" toimii Raamatun yhteydessä. Rudolf Bultmann korosti eksistentialistista kokemusta julistetun sanan yhteydessä. Minä en rajoita tätä kokemusta Bultmannin tavoin vain oman päätöksenteon hetkeksi vaan liitän siihen yliluonnollisia osa-alueita. Pyhä Henki saa Jumalan sanan elämään. "Jeesus-stoorissa" on elämää muuttava voima ja se on totuus. Totuus, joka yhdistää näkymättömän maailman ja tämän näkyväisen elämän kaikkine olosuhteineen.

Niinpä luen Raamattua tavallaan kahdella eri tasolla. Ensimmäinen on tieteellisempi eksegeettinen lukutapa, jossa pyrin selvittämään klassisen hermeneuttisen kysymyksen "mitä teksti tarkoitti alkuperäiselle lukijalleen". Tehdessäni saarnoja pyrin aina tekemään eksegeettisen analyysin siitä Raamatun katkelmasta, johon saarnani perustan. Toinen on huomattavasti subjektiivisempi lukutapa, jolla etsin Raamatun teksteistä ja kertomuksista ihmiselämän perusongelmia ja Jumalallisen maailman toimintadynamiikkaa. Mitä Daavidin ja Goljatin taistelu voi kertoa Jumalan toiminnasta minun tai jonkun kaverini elämässä? Tällaisiin kysymyksiin ei edellytetä heprean kielen verbimuotojen taivutteluja tai tekstikriittisiä analyyseja siitä, onko "judin" viiva niin pitkä, että se pitäisi lukea "wauksi".

Eräs teologi kuvaili monia pappeja sorsateologeiksi. Tällä hän tarkoitti sitä, että nämä ikään kuin sukeltavat opintojen ajaksi tieteellisiin menetelmiin ja sitten valmistuttuaan unohtavat autuaasti historialliskriittisen tutkimuksen. Eksegetiikan opiskeleminen on kuitenkin ainakin omalla kohdallani vaikuttanut selvästi myös uskonkäsityksiin, vaikka se ei olekaan vienyt uskoani inspiraatioon. Olen aiempaa skeptisempi tarkkojen systemaattisten oppikokonaisuuksien etsimiseen Raamatusta. Toisaalta tämä on vahvistanut helluntailaista identiteettiäni. Meitähän moititaan erityisesti luterilaisten taholta usein siitä, että emme esitä yksityiskohtaisia uskontunnustuksia ja oppikokonaisuuksia. Minulle on vähitellen kehittynyt sellainen käsitys, että yksinkertaiset kitaraevankelistat minimalistisine Jeesus pelastaa ja parantaa -oppeineen olivat paljon lähempänä galilealaisen Jeesus-liikkeen ydintä kuin järkälemäisiä systemaattisen teologian esityksiä kirjoittaneet dogmaatikot. KAN-aktioiden epävireiset kitarakuorot tajunnan virrassa syöksähtelevien todistuspuheenvuorojen siivittäminä ovat Jumalan valtakuntaa, joka on tullut lähelle.

Mitä siis ajattelen, kun otan käteeni pastori J. Rossin ystävällisesti minulle lahjoittaman mustakantisen kirkkoraamatun? Vilahtelevatko ajatuksissani Semeia- tai Novum Testamentum -aikakauslehtien sisällysluettelot tai kommentaarien alaviitteet? Ei oikeastaan. Pikemminkin mieleeni tulevat tämän kirjan vaikutukset tavallisten kristittyjen elämässä tai kiinalaiset pastorit, jotka vankiselleissä resitoivat ulkoa harvoista saatavilla olleista Raamatuistaan opettelemiaan katkelmia. Vaikka ilmaus "Hengen miekka on Jumalan sana" tihkuu kaikkea sitä kliseisyyttä, joka herätyskristillisyydessä välillä tympäisee, se kuitenkin Raamattuun sovellettuna kuvaa mielestäni hyvin Raamatun ja lukijan välisen interaktion voimaa ja merkitystä.

Koko kysymystä Raamatun luonteesta Jumalan ilmoituksena voidaan lähestyä myös hiukan eri kulmasta kuin tavallisesti. Jos nimittäin maailmankaikkeuden luoja on tarkoittanut kyseisen kirjan uskonnolliseksi ohjeeksi tai kiintopisteeksi, niin tuntuu loogiselta olettaa, että sanoman välittymisen ehtona ei ole Lähi-idän paimentolaisyhteisön tai antiikin Korinton kulttuurillisen kontekstin tarkka tunteminen. Tässä ilmoituksessa täytyy olla jotakin niin voimakkaasti yleisinhimilliseen kokemukseen ja ihmisyyteen liittyvää, että sen ydinsanoman (ja muu ei voi ydinsanomaa olla) ymmärtämiseen riittää elämä ja lukutaito.

Pidänkin ärsyttävänä joidenkin wannabee-teologien ivallista suhtautumista pyhäkoulujen esi-kriittisen kirjaimelliseen tapaan kertoa Raamatun kertomuksia flanellotaulujen avulla. Henkilökohtaisesti haluaisin kanonisoida flanellotaulut. Pyhäkoulutädit käsittelevät Raamattua juuri niin kuin pitääkin eli herättävät kertomukset elämään ja etsivät niistä jotakin pointtia nykyhetkeen. Raamatun sanoma on nähdäkseni hyvin pitkälti ihmisen ja Jumalan sekä ihmisen ja toisen ihmisen välisen kanssakäymisen opettamista. Sen sanoma ei ole sakramenttien hajutonta, mautonta ja näkymätöntä pseudosubstanssia tai herätyskristillistä jeesus-anna-synnit-anteeks-ennen-kuin-nukahdan -ratkaisun ponnettomuutta. Usko ilman tekoja on kuollut. Sanoman täytyy muuttaa maailmaa muuallakin kuin Simo-Pekan lauluissa ja on se sitä tietysti muuttanutkin.

Yksi rehellisen Uuden testamentin tutkimisen lähes vääjäämätön seuraus on mielestäni merkillinen suvaitsevaisuuden lisääntyminen. Tällä en tarkoita sellaista keski-ikäisen kultturelli-imagoa epätoivoisesti kansalaisopiston lausuntakursseilta etsivän euro-kansalaisen lausuntoja kaikkien teiden perille viemisestä. Pikemminkin tämä suvaitsevaisuus on tarvetta määritellä oma kuin se, mikä ei ole omaa. Skotlantilainen Uuden testamentin tutkija James Dunn kuuluu kiistatta alan johtaviin tutkijoihin maailmassa. Hän on kirjoittanut eksegeettisiä klassikoita, joihin lähdeviitteissä aina uudelleen ja uudelleen palataan.

Yksi näistä klassikoista on vuonna 1977 ilmestynyt Unity and Diversity in the New Testament, jossa Dunn pohtii Uuden testamentin eri kirjojen välisiä teologisia jännitteitä ja toisaalta niiden yhteistä sanomaa. Dunn myös kautta koko kirjan peilaa eksegeettisiä havaintojaan Kirkkojen maailmanneuvoston uskontunnustuslauselmiin. Matteuksen ja Paavalin erilaisten korostusten havaitseminen on vaikuttanut Dunnissa kykyä sulattaa erilaisia uskontunnustuksia kristillisessä nykykentässä. Vaikka Dunnin kirjassa oli jonkin verran sellaista, johon en eksegeettisesti pysty yhtymään, pidin lukukokemusta hengellisestikin avartavana (tai voidaan puhua ehkä pänttäyskokemuksesta, koska opettelin kirjan tenttiä varten varsin perusteellisesti). Raamatun luonteen ymmärtäminen osoittaa, ettei sen tarkoituksena ole luoda yhtä oikeaa oppikokonaisuutta vaan viitekehyksen, jonka puitteissa ajatteleminen synnyttää Jumalan valtakunnan mukaista toimintaa.

Eksegeettisen kummituksen aiheuttamat konkreettiset ahdistukset

Siirryn nyt käsittelemään eksegetiikan kurssin läpäisseen pietistin ahdistuksen aiheita hartaustyyppisessä Raamatun luvussa. (a) Evankeliumeja lukiessa askarruttaa kysymys, onko tämä evankelistan redaktiota, urgemeinden tarpeisiinsa keksimää traditiota vai historiallisen Jeesuksen elämään ulottuvaa ainesta. (b) Miten voidaan olettaa, että Paavalin poleemiset tekstit olisivat Jumalan sanaa? Entäpä ne kirjeet, joista sanotaan, että ne eivät edes ole Paavalin kirjoittamia?

Redaktio vai traditio?

Ensiksi täytyy todeta, että evankelistan redaktion erottaminen ei ole yksiselitteinen juttu, vaikka monet tutkijat toteavat itsevarmasti, että "tämä on varmasti evankelistan omaa käsialaa eikä historiallista Jeesusta". Kun perusteluja lähtee tutkimaan tarkemmin, voi usein havaita kaiken lepäävän vain jonkin "musta tuntuu redaktiiviselta" -fiiliksen varassa. Esimerkiksi Markuksen evankeliumin lopussa (16:7) kerrotaan nuoresta miehestä, joka mitä ilmeisimmin on tulkittava enkeliksi. Leegio tutkijoita on sitä mieltä, että evankelista Markus (kenenä he häntä sitten pitävätkään) on käyttänyt vanhaa traditiota ja lisännyt siihen (redaktio=toimitus) maininnan enkelistä. Mistä me tiedämme, että enkelimaininta on evankelistan keksintöä? Onko siinä jokin sellainen piirre, joka antaa ymmärtää evankelistan lisänneen sen? Itse asiassa ei ole. Kyseisestä maininnasta on tehty ainakin kahdeksan "kirjallisuuskriittistä" teoriaa, mikä kuvaa sitä, että pakottavaa ainesta tiettyyn "hei tuo on redaktiota!" johtopäätökseen ei ole olemassa. Muuten erimielisyyttä olisi vaikea ymmärtää.

Lukemattomat ihmiset ovat nähneet enkeleitä, tyrvääläisille tuttu Ariel löysi Bangkokissa oikean bussin enkelin avulla ja tyrvääläistä lahkoperimätietoa ei voida epäillä; se on lähes kaanonia. Miksi enkeli ei olisi voinut olla Jeesuksen tyhjällä haudalla, jos enkeli voi olla bangkokilaisessa bussissa? Myös enkelin sanat, joita juuri kukaan itseään kunnioittava tutkija ei uskalla pitää aitona historiallisena aineksena, voivat aivan hyvin olla ainakin suurin piirtein totta. Olisiko enkeli vain istua pällistellyt siinä kuin torstai-illan paranormaalin etsiväsarjan alkutekstien taustalla säihkyvä siriuslainen? Jos taas enkeli sanoi jotakin, niin eiköhän joku muistaisi suurin piirtein, mitä tämä olento puhui. Päättelyä voitaisiin jatkaa.

Nämä mantramaiset "tämä on redaktiota" lausunnot monien kirjojen sivuilta täytyy osata "tulkita". Kyseessä ei useinkaan siis ole kestävästi perusteltuja vääjäämättömiä johtopäätöksiä vaan tutkijoiden musta-tuntuu -päätelmiä. Tarkemmin tähän arvauspeliin voi tutustua vaikkapa lukemalla M. Soardsin kirjoittaman tutkimuksen kymmenien tutkijoiden tutkimustuloksista Markuksen pääsiäiskertomuksen redaktio-traditio -jakoa koskien. Kyseinen artikkeli on Raymond Brownin klassikkoteoksen Death of Messiah, Part II lopussa.

Nyt kriittinen lukija tuhisisi fundamentalisteista, James Barrin literalisteille antamista kuoliniskuista ja Bushin hyökkäyksestä Irakiin. Ideologisena höyryhengityksenä voin todeta, että hyväksyn historialliskriittiset tutkimusmenetelmät ja harrastan niiden soveltamista hyvin aktiivisesti. Uskon myös äsken parjaamaani redaktioon. Markuksen evankeliumin kertomat sanat Jeesuksen kasteen yhteydessä "sinä olet minun rakas poikani" ovat muuttuneet Matteuksen evankeliumissa muotoon "tämä on minun rakas poikani". Persoonapronomini on vaihtunut demonstratiivipronominiksi. Tuskin taivaasta on kuulunut sarjana molempia peräkkäin. Tässä on siis joko kyseessä kaksi erilaista traditiota tai sitten Matteus on muuttanut käsissään olevaa Markuksen tekstiä näiden sanojen osalta.

Nyt voimme kysyä, että jos on vähän redaktiota, miksi sitä ei sitten saman tien olisi paljon? Kannattaako yrittää aivopestä huligaanihysteerisiä teinejä Raamatun sisällöllä perjantai-iltaisin, jos ei pysty sanomaan, kuuluiko taivaasta "tämä" vai "sinä"? Voimme varmasti ainakin tiettyyn rajaan asti soveltaa "kunhan asia tulee selväksi" -periaatetta. Onhan meidän todettava, että ihmiskielellä asiat jäävät aina hiukan epäselväksi ja kielestä toiseen käännettynä vielä epäselvemmäksi. Ristiriitaisissa kuvauksissa on tätä periaatetta noudattaen mahdollista tehdä kuvauksista synteesi ja etsiä siitä "sanomaa". Tässä esimerkkitapauksessa sanoma varmaankin on Jeesuksen ja Jumalan ainutlaatuinen suhde, jota parhaiten kuvataan isä-poika -metaforalla.

Raamatun lukemisessa voidaan käyttää myös ns. kanonista lukutapaa. Niinkin kuuluisa ja "liberaali" Ut:n tutkija kuin C. K. Barrett on todennut uskovansa Kaitselmuksen ohjanneen kaanonin muodostumista. Eli kirjalla ja tekstillä on arvoa sen tähden, että se on Raamatussa, eikä Raamatulla sen tähden, että jokin tietty kirja tai teksti on siinä. Tämä ajatus sopii aiemmin viittaamiini tapauksiin, joissa Jumala tuntuu yliluonnollisesti ohjanneen ihmisen Raamatun ääreen.

Otan esimerkiksi tästä vuorisaarnan lukemisen. Näkemyksiä siitä, kuinka paljon vuorisaarnasta on Jeesuksen aitoja sanoja ja kuinka paljon evankelistan itse kehittämää tai traditioista yhdistämää ainesta on, (tosi yllättävää!) kiistelty kysymys tutkijoiden keskuudessa. Kyseistä kappaletta voidaan kuitenkin lähestyä toisenlaisestakin näkökulmasta kuin redaktio-traditio-jaottelusta. Uskon, että vuorisaarna on kokonaisuus, jonka Jumala on tarkoittanut opetukseksi Raamattuun. Näin ollen sillä on minulle sanottavaa, vieläpä auktoritatiivista. Tutkin sitä olettaen, että Jeesus on sanonut juuri sen, mitä Matteus hänen kertoo siinä sanoneen. Ainakin Matteuksen Jeesus sanoo niin. Voin eksegeesin keinoin pyrkiä selvittämään, mitä Matteuksen Jeesus kullakin lauseella tarkoitti ja soveltaa sitä itseeni ja opettaa vielä seurakunnallekin valaistuksiani.

Mutta onko Matteuksen Jeesus historian Jeesus? Jos koen Raamatun yliluonnolliseksi Jumalan ilmoitukseksi, voin vastata tähän myöntävästi "uskossa". Mitä merkitystä on sillä, onko se totta vai ei, jos sillä ei ole mitään relevanssia minun nykyisen elämäni ja olemiseni kannalta? Voimme pohtia sitä historiallista kysymystä, aiheuttivatko Hannibalin elefantit töristessään lumivyöryjä Alpeilla, mutta tämän kysymyksen vastauksella ei ole mitään merkitystä arkikäyttäytymiseeni - vuorisaarnalla on. Koko vuorisaarnasta tekee erityisen merkityksellisen se, että katson sillä olevan merkitystä arkielämässäni. Tämän taas katson johtuvan siitä, että se on Jumalan ilmoitusta. Luokittelen kuitenkin jonkin tekstin tai kertomuksen Jumalan ilmoitukseksi muulla perustein kuin sillä, onko se historiallisesti totta.

Historiallisuus saattaa olla jollekin edellytys tekstin hyväksymiseksi Jumalan ilmoitukseksi, mutta ei kuitenkaan riittävä syy. Mielestäni se ei kaikilta osin ole edes edellytys. Esimerkiksi kysymys "onko Korkea Veisu (Laulujen laulu, Shir Ha Shirim) historiallisesti totta", ei oikein ole mielekäs. Se on osa kanonisoitua Raamattua, mutta sen sanoman kannalta on yhdentekevää, onko joku todella hillunut kaupungin porteilla sepustellen runoja. Vuorisaarnan auktoriteetti perustuu Jeesukseen ja näin ollen siinä varmasti on historiallisuus tärkeämmässä asemassa kuin runojen kohdalla. En lähde vastaamaan tähän kysymykseen argumenteilla vuorisaarnan aitouden puolesta vaan hiukan kiertotietä käyttäen. Uskoni Raamatun luonteeseen Jumalan sanana ja ilmoituksena perustuu moneen eri tekijään. Sekä tästä syystä että myös historialliskriittisen tutkimuksen tulosten perusteella perussuhtautumiseni vuorisaarnan historiallisuuteen on hyvin myönteinen. Näin ollen katson, että todistustaakka on sillä, joka väittää toisin.

Paavali vai Jumala?

Entäpä Paavalin kirjeet? Nämä ovat sikälikin olleet viime aikoina pinnalla, että jotkut Paavalin ajatukset on nähty erityisen loukkaavina kuten homoseksuaalisuuden tuomitseminen. Onko asia niin, että Paavali ei pitänyt hinteistä oman taustansa tähden vai pyrkikö hän kenties kätkemään oman homoutensa aggressiiviseen sublimointiin? Puhuuko tässä Paavali vai Jumala (1Kor 6:9)? Monien kristittyjen eksegeettien kannalta tämä ongelma ei ole yhtä hankala kuin evankeliumien redaktio/traditio -pähkäily. Eksegeesin keinoin pyritään selvittämään Paavalin alkuperäinen tarkoitus ja sitä pidetään Jumalan sanana. Mistä sitten tiedämme, että Paavalin kirjoitukset ovat Jumalan sanaa?

(i) Voimme ajatella näin ns. kanonisin perustein. Uskomme Jumalan ohjanneen kaanoniin juuri ne kirjat, jotka hän on tarkoittanut. Tähänkin näkemykseen sisältyy ongelmia eikä se vastaa moniinkaan yksityiskohtaisiin kysymyksiin, kuten siihen, paljonko pitää lukea aika- ja kulttuurisidonnaiseksi ja mikä on ns. ikuista. Lisäksi herää kysymys kaanonin muodostumisesta ylipäätään. Miksi meidän tulisi pitää kaanonia inspiroituna Jumalan sanana? Osittain vastaisin tähän viittaamalla Raamatun vaikutushistoriaan ja sen ympärillä tapahtuviin asioihin, joita kokonaisuutena kutsun nimellä metainspiraatio.

(ii) Voimme askarrella seuraavanlaista päättelyketjua. Paavali kirjoitti varhaiskristillisen liikkeen sisällä ja tämä liike oli täynnä Jeesus Nasaretilaisen opetusta ja vaikutusta. Tämän opetuksen ja vaikutuksen taas oli vahvistanut mm. hänen ylösnousemuksensa. Paavalin kirjeistä voimme siis löytää Jeesuksen opetuksen sovellusta käytännön ongelmatilanteisiin. Näin ollen Paavali on myös osaltaan linkki Jeesukseen.

(iii) Paavalin keskeinen (ainakin protestanttisen reformaatioperinteen valossa) löytö oli uskosta ja armosta pelastuminen. Tässä olemme aika pitkälti Paavalin kokemuksen varassa. Lain puolesta intoileva fariseus kuvittelee juoksevansa Jumalan tahdon toteuttamisessa suoran mitan edellä muita kunnes kohtaa ylösnousseen Jeesuksen ja tajuaakin juosseensa täysin väärään suuntaan. Hän on "juoksunopeutensa" tähden kauempana totuudesta kuin kukaan muu. Kuitenkin Jumala ilmoittaa hänelle poikansa. Tästä muodostuu Paavalille käsitys armosta pelastumisesta. Ansiot (juoksunopeus) ei paina, koska ne voivat viedä (kuten hänen kohdallaan) väärään suuntaan, vaan Jumalan rakkaus ihmistä kohtaan. Paavalin kokemus on sopusoinnussa Jeesuksen opetuksen kanssa (myös historialliskriittisesti märehdityn) ja hänen elämänsä tapahtumat osoittavat yliluonnollisen Jumalan toiminnan siivittävän menoa. Tämän pohjalta voinemme pitää kokemusta Jumalan vaikuttamana. Hänen kirjoituksensa ovat heijastusta maailman tulkitsemisesta tämän armokokemuksen valossa. Hyödyllistä luettavaa siis.

Kirjoitan tässä vielä lopuksi ohjeita sekä Raamatun lukemiseen että muuhun lukemiseen. Nämä eivät ole välttämättä loppuun asti hiottuja amerikkalaisia step-by-step -ohjelmia ikuiseen autuuteen. Ehkä pikemminkin omasta päästä ja kokemusmaailmasta revittyjä nyrkkisääntöjä.

Ohjeita Raamatun lukemiseen:

Jos luet eksegeettistä kirjallisuutta, lue laajasti eri koulukuntien ja näkemyksien edustajien tekstejä. Oikeilla kirjavalinnoilla tai artikkelivalinnoilla voi päästä melko pienelläkin työllä selville alan problematiikasta. Esimerkiksi Jeesus-tutkimuksesta saa yleiskuvan lukemalla Marcus Borgin "Jesus in Contemporary Scholarship" ja Ben Witheringtonin "The Jesus Quest". Lukeminen ei tee sinusta teologian tohtoria, mutta antaa kuvan tutkimuksen tilasta ja toisaalta siitä, kuinka erilaisen kuvan kaksi eri koulukuntaan sijoittuvaa tutkijaa tilanteesta antaa.

Pohdi miksi, joku maailmanluokan eksegeetti voi edelleen uskoa Raamatun inspiraatioon ja luotettavuuteen? Esimerkiksi Craig Blombergin uusi kirja "The Historical Reliability of the Gospel of John" on esimerkki asiantuntevan tutkijan myönteisestä suhtautumisesta Johanneksen evankeliumin luotettavuuteen.

Lue Jumalan nykytoiminnasta. Itse olen lukenut kuutiokaupalla lähetyssaarnaajien elämäkertoja ja vastaavia eepoksia, joissa kuvataan, mitä Jumalan valtakunta merkitsee nykyelämässä. Tämä liittyy mainitsemaani metainspiraatioon eli Raamatun poikkeukselliseen vaikutushistoriaan.

Perehdy Raamatun tulkintaa käsittelevään kirjallisuuteen. Lue esimeriksi Feen ja Stuartin "Avaimia Raamatun tulkintaan" ja Hubbard-Klein-Blomberg -trion "Introduction to the New Testament Interpretation" ja pohdi heidän esitystensä mielekkyyttä.

Syö paljon kebabia, sillä siitä saa proteiinia, joka auttaa lihaskasvuun ja pitää mielen iloisena.

Lue Raamattua ja kirjaa ajatuksiasi, ovat ne sitten analogioita Ilmestyskirjan heinäsirkkojen ja jenkkien Apache-kopterien välillä tai pohdintaa siitä, ovatko Luukkaan evankeliumin alkuhymnit palestiinalaisen yhteisön tuottamia veisuja.

Keskustele valaistuksistasi oikeiden tahojen kanssa.

Matti Kankaanniemi

<h2>T25 Raamatun selitystä</h2>

Tuhlaajapoikavertaus

Luuk. 15:1-3. Publikaanit ja muut syntiset tulivat Jeesuksen luo kuullakseen häntä. Fariseukset ja lainopettajat sanoivat paheksuen: "Tuo mies hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan." Silloin Jeesus esitti heille vertauksen:

Kunnolliset ihmiset paheksuivat sitä, kun Jeesuksen luo tuli syntisiä ihmisiä kuullakseen häntä. Joten Jeesus esitti näille kunnon ihmisille, ja myös meille kolmiosaisen vertauksen. Kolmas vertauksen osa käsitteli tuhlaajapoikaakin (Luuk. 15:11-32). Nuorempana en kokenut olevani kumpikaan vertauksen veljeksistä, en tuhlaajapoika mutta en myöskään se vanhempi veli. Olin ikään kuin sivusta katsoja. Vertaushan ei koskenut minua – niin luulin.

Luuk. 15:4-10. "Jos jollakin teistä on sata lammasta ja yksi niistä katoaa autiomaahan, niin totta kai hän jättää ne yhdeksänkymmentäyhdeksän, lähtee sen kadonneen perään ja etsii, kunnes löytää sen. Kun hän löytää lampaansa, hän nostaa sen iloiten hartioilleen, ja kotiin tultuaan hän kutsuu ystävänsä ja naapurinsa ja sanoo heille: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin lampaani, joka oli kadoksissa.' Minä sanon teille: näin on taivaassakin. Yhdestä syntisestä, joka kääntyy, iloitaan siellä enemmän kuin yhdeksästäkymmenestäyhdeksästä hurskaasta, jotka eivät ole parannuksen tarpeessa.

"Tai jos naisella on kymmenen hopearahaa ja hän kadottaa niistä yhden, niin totta kai hän sytyttää lampun, lakaisee huoneen ja etsii tarkoin, kunnes löytää sen. Ja rahan löydettyään hän kutsuu ystävättärensä ja naapurin naiset ja sanoo: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin rahan, jonka olin kadottanut.' Yhtä lailla, sen sanon teille, iloitsevat Jumalan enkelit yhdestäkin syntisestä, joka tekee parannuksen."

Vertaus koostuu kolmesta osasta, joita ei saa erottaa toisistaan. Muutama havainto vertauksen alkuosista.

Mitä lammas tai varsinkaan raha kykenivät itse tekemään sen eteen, että tulisivat löydetyiksi. Vastaus on, ettei mitään. (Mitähän tuhlaajapoika kykenisi tekemään?)

Lampaan oikea paikka oli lammastarhassa, ei eksyneenä susien seurassa. Rahan paikka oli naisella otsakoristeessa, jossa nyt oli aukko siinä kohtaa, jossa raha oli ollut. (Mikä olisi tuhlaajapojan oikea paikka – Tuhlaajapojan kokoinen aukko oli Isän sydämessä.)

”Totta kai” – Jeesus piti selviönä, samoin kuulijat, että paimen lähtisi etsimään lammasta. Ja että nainen etsisi otsakoristeestaan pudonneen rahan. (Miten sitten Jumala löytää kadonneen ihmisen – siihen vastaa vertauksen kolmas osa.)

Kaikki kolme vertauksen osaa päättyvät juhlaan, sillä olihan kadonnut löydetty ja palautettu oikeaan, sille kuuluvaan paikkaansa. (Miksi vanhempi veli ei osallistunut juhlintaan? Siksi, koska hän oli pahemmin kadoksissa kuin tuhlaajapoika.)

Ihmisen ainoa oikea paikka on Jumalan luona. Tulla löydetyksi ja tulla asetetuksi siihen asemaan, johon Jumala on ihmisen tarkoittanut. Tätä kuvaa myös naisen raha. Hän ei säilyttänyt rahoja piilossa, vaan ne olivat sijoitettu sen ajan tavan mukaan otsakoristeeseen näkyville. Nyt yhden rahan kohdalla oli ammottava aukko. Totta kai nainen etsi. Samoin, jos meidän paikkamme Jumalan luona on vielä tyhjä paikka, totta kai Jumala etsii. Sitä paikkaa, joka sinulla on ”Jumalan otsakäädyssä” ei voi täyttää kukaan toinen. Jumala arvostaa näin paljon jokaista Jeesuksen luo tullutta. Hänellä on Jumalan luona kunniapaikka.

Luuk. 15:11. Jeesus jatkoi: "Eräällä miehellä oli kaksi poikaa.

Jeesus syventää nyt vertaustaan koskemaan selvemmin lähtöasetelman tilannetta, jossa ”ei syntiset” paheksuivat Jeesuksen menettelyä ”syntisten” suhteen. Paheksujat kyllä ymmärsivät vertauksen kertomisen aikana sen, että Jeesus tarkoitti tuhlaajapojalla publikaaneja sekä muita syntisiä ja vanhemmalla veljellä heitä itseään.

Luuk. 15:12. Nuorempi heistä sanoi isälleen: 'Isä, anna minulle osuuteni omaisuudestasi.' Isä jakoi omaisuutensa poikien kesken.

Nuorempi veli pyysi omaa osuuttaan omaisuudesta isältään. Tuohon aikaan niin ei tehty, ei voitu tehdä. Nykyaikaan siirrettynä poika olisi sanonut isälleen kutakuinkin näin: ”Isä, toivon että menet ja ammut itsesi, jotta saan omaisuutesi.” Tapahtui ensimmäinen mahdottomuus isän taholta, isä suostui. Ja poika lähti omaisuus mukanaan (kolmasosa, koska vanhin poika peri kaksinkertaisen osuuden).

Isä tässä vertauksessa kuvaa sekä Jumalaa että myös Jeesusta. Kumpikin antaa ja sallii meille vapauden, vapauden tulla Hänen luokseen ja myös vapauden olla Hänen luonaan – ja vapauden pysyä poissa. Jumala ei tahdo meistä klooneja tai sätkynukkeja itselleen. Itse asiassa Jumala haluaa ainoastaan, että suostuisimme Hänen rakkautensa kohteiksi. Tämä rakkaus ilmenee Jumalan Pojassa, Jeesuksessa Kristuksessa. Jollemme suostu hyväksymään Jeesusta lähellemme / elämäämme, (koska silloin Pyhä Henki tulee myös elämäämme), on Jumala ”voimaton” rakastamaan meitä. Me kun emme halua Jumalan rakkautta vaan omaisuutta ja menestymistä.

Tuhlaajapoika rakasti isän omaisuutta, ei isää. Jumalakaan ei halua käskeä meitä rakastamaan itseään häneltä saamiemme luonnonlahjojen sijaan. Hän kyllä toivoo meiltä vastarakkautta mutta ei pakota siihen.

Luuk. 15:13. Jo muutaman päivän päästä nuorempi kokosi kaikki varansa ja lähti kauas vieraille maille. Siellä hän tuhlasi koko omaisuutensa viettäen holtitonta elämää.

Perheen sisäinen ristiriita tuli kyläyhteisölle julki, kun nuorempi veli alkoi muuttaa omaisuuttaan (mm. karja) rahaksi, jotta saisi ne mukaansa. Koska nuorempi veli oli menettelyllään tehnyt todella pahasti varsinkin isäänsä mutta myös kyläyhteisöä kohtaan, ei hän voinutkaan jäädä kotikonnulleen kyläläisten halveksunnan kohteeksi.

Omaisuus ei riittänytkään turvaksi. Nuorempi veli oli vaihtanut Isän kodin ja Isän läsnäolon ”oman itsensä toteuttamisen tieksi”. Itse asiassa hän oli tehnyt niin jo aikaisemmin, suunnitellessaan osuutensa pyytämistä. Isän kodin (Jumalan tahdon) hylkääminen johtaa aina syvemmälle synnin harjoittamiseen. Se alkaa ajatuksesta, jatkuu puheena ja toteutuu lopulta tekoina.

Luuk. 15:14-19. Kun hän oli pannut kaiken menemään, siihen maahan tuli ankara nälänhätä, ja hän joutui kärsimään puutetta. Silloin hän meni erään sikäläisen miehen palvelukseen, ja tämä lähetti hänet tiluksilleen sikopaimeneksi. Nälkäänsä hän olisi halunnut syödä palkoja, sikojen ruokaa, mutta niitäkään ei hänelle annettu.

"Silloin poika meni itseensä ja ajatteli: 'Minun isäni palkkalaisilla on kaikilla yllin kyllin ruokaa, mutta minä näännyn täällä nälkään. Ei, nyt minä lähden isäni luo ja sanon hänelle: Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi. Ota minut palkkalaistesi joukkoon.'

Me ihmettelemme miksi Jumala ei tee mitään, miksi hän sallii tuhlaajapoikien ja -tyttöjen lähteä maailmalle omaa itseämme toteuttamaan? Miksi Jumala ei pidä väkisin kuria luomakunnassaan? Jeesus antaa tässä vertauksessa siihen yhden vastauksen. Jumalan rakkautta on se, kun ”jumalattomalle” tulee vaikeuksia.

Tuhlaajapojan Jumala otti kiinni (= etsikkoaika) siten että hänen omaisuutensa hupeni. Se, mihin poika oli turvannut, se mitä hän rakasti, petti hänet. Nälänhätä oli sitten viimeinen sysäys. Lopulta pojalle ei näyttänyt jäävän montakaan vaihtoehtoa toimia. Pojalle tuli tarve mennä kotiin. Hän toivoi pääsevänsä rengiksi, paremmasta hän ei elätellyt toivoa. Vaihtoehdot olivat kuitenkin vähissä.

Itseensä meneminen ei tarkoita tässä vielä parannuksen tekemistä. Poika laskelmoi pääsevänsä alennustilastaan ylös omin voimin tekemällä ansiotyötä palkkalaisena. Ja paras paikka siihen olisi tietenkin isän koti. Poika jopa suunnitteli puheen, jolla pehmittäisi isänsä mielen suosiolliseksi itseään kohtaan niin, että pääsisi palkkalaiseksi.

Minut Jumala otti kiinni toisella tavalla; Olen aina lukenut paljon ja herätyksen tilassa ollessani luin hengellistä kirjallisuutta. Kertomukset siitä, miten Jumala parantaa ihmisiä nykypäivänäkin, ottivat minut kiinni. Totesin – tällaisen Jumalan leivissä minäkin haluan olla. Minäkin pyysin siis päästä Jumalalle rengiksi. Tuolloin en vielä tuntenut Jumalaa niin kuin nykyään jo alan hiukan tuntea. Jumalan luonnetta kuvaa hyvin se, että Hän salli minunkin tulla lähelleen vaikka minulla ei ollutkaan Jeesuksen sovitustyötä syntieni peittona. Itse asiassa en tuolloin edes kokenut olevani syntinen. Sen aika tuli vasta myöhemmin.

Luuk. 15:20. Niin hän lähti isänsä luo. "Kun poika vielä oli kaukana, isä näki hänet ja heltyi. Hän juoksi poikaa vastaan, sulki hänet syliinsä ja suuteli häntä.

Tuhlaajapoika alkoi toteuttaa suunnitelmaansa päästä palkkalaiseksi.

Pojan lähestyessä kotiaan tapahtui toinen mahdottomuus - isä juoksi vastaan. Siihen aikaan talon isäntä ei voinut juosta häpäisemättä itseään kaikkien kyläläisten silmissä. Seuraus olisi pahempi kuin että kirkkoherra hoipertelisi humalassa kylän läpi laulaen ”Isontalon Anttia ja Rannanjärveä”. Niin ei voitu tehdä – ja kuitenkin isä teki niin. Miksi?- Säästääkseen poikansa kylän läpi kulkemisen häpeältä ja kyläläisten kohtelulta. Isä itse otti päälleen sen häpeän ja rankaisun, joka oikeutetusti olisi kuulunut pojalle.

Näinhän tapahtui myös todellisuudessa, kun Jeesus 2000 v. sitten kärsi minun ja sinun, meidän puolestamme sen häpeän, joka meille kuuluisi silloin kun lähestymme Jumalaa.

Luuk. 15:21. Poika sanoi hänelle: 'Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi.'

Kun isä otti päälleen pojalle kuuluneen häpeän, se mursi pojan sydämen. Hän ei pitänytkään sitä puhetta isälleen, jonka hän oli opetellut, vaan sanoi vain ”Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi.” Suunniteltu puhe palkkalaiseksi pääsemisestä muuttui synnintunnustukseksi.

Kun minä aikoinaan löysin Jumalasta tämän puolen, mursi se minutkin. Olin kyllä kokenut Jumalan suureksi ja kaikkivaltiaaksi, mutta Jeesus – kuka hän oli – ja mihin minä häntä tarvitsin. Vasta kun aloin huomata, että en minä olekaan niin hyvä kuin olin kuvitellut – kun aloin havaita ajatusmaailmani vääryydet, laiminlyöntini, salatun ylpeyteni, kun minäkin olin tuhlaajapojan tavoin tullut syntiseksi, vasta silloin Jeesus alkoi kelvata minulle.

Luuk. 15:22-24. Mutta isä sanoi palvelijoilleen: 'Hakekaa joutuin parhaat vaatteet ja pukekaa hänet niihin, pankaa hänelle sormus sormeen ja kengät jalkaan. Tuokaa syöttövasikka ja teurastakaa se. Nyt syödään ja vietetään ilojuhlaa! Minun poikani oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa, mutta nyt hän on löytynyt.' Niin alkoi iloinen juhla.

Sitten vertauksessa tapahtui Isän tekemä kolmas mahdottomuus, tuhlaajapoika sai perheessä täysivaltaisen aseman. Sitä asemaa hän ei ollut edes toivonut. Ei se asema olisi hänelle kuulunutkaan, hänet olisi pitänyt ajaa häpäistynä tiehensä takaisin sikojen seuraan.

Jumalakaan ei meidän suhteemme menettele niin, että ajaisi meidät luotaan pois.

Entä jos poika ei olisi suostunutkaan syntiseksi? Entä jos hän olisi pitänyt kiinni paikastaan palkkalaisena? Sitä Raamattu ei siinä vertauksessaan meille kerro. Sen sijaan Raamattu kyllä kertoo, mitä meille tapahtuu, jos emme tarvitse Jeesusta syntiemme sovittajaksi. Se on sanottu pienoisevankeliumissa; (Joh. 3:16) Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän.

Me kuulemme liian usein tämän Raamatun lauseen tarkoitushakuisesti seuraavalla tavalla; Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, … joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän.

Me jätämme uskon Jeesukseen pois, vaikka lauseen korostus on siinä, että vain Jeesuksen sovitustyön omalle kohdalleen uskovat välttävät kadotuksen.

Onko Jumala nyt julma, kun Hän menettelee näin? Päinvastoin. Jumala olisi julma, jos Hän edellyttäisi jotain meiltä itseltämme pääsyvaatimuksena taivaaseen. Nyt Hän haluaa lahjoittaa kaiken ilmaiseksi. Tämä lahja on vain käärittynä sellaiseen ”käärepaperiin” joka ei meitä miellytä ja siksi hylkäämme käärepaperin lisäksi myös itse lahjan.

Poika sai sormeensa sinettisormuksen, joka oikeutti tekemään sopimuksia perheen puolesta. Syöttövasikkakin teurastettiin ja se oli osoituksena siitä, että isä aikoi pitää pidot koko kylälle. Lammas olisi riittänyt perheen sisäiseen juhlintaan.

Kyllä isällä olikin syytä juhlia. Hän ei ollut ainoastaan saanut poikaa luokseen, vaan oli löytänyt pojan sydämen tasolla. Poika ei enää viettänyt aikaa isän luona saadakseen itselleen omaisuutta vaan isän itsensä vuoksi. Hän ei enää rakastanut isän omaisuutta vaan isää itseään.

Luuk. 15:25-28. "Vanhempi poika oli pellolla. Kun hän sieltä palatessaan lähestyi kotia, hän kuuli laulun, soiton ja tanssin. Hän huusi luokseen yhden palvelijoista ja kysyi, mitä oli tekeillä. Palvelija vastasi: 'Veljesi tuli kotiin, ja isäsi käski teurastaa syöttövasikan, kun sai hänet terveenä takaisin.' Silloin vanhempi veli suuttui eikä halunnut mennä sisään. Isä tuli ulos ja suostutteli häntä,

Vanhempi veli teki isälleen työtä pellolla eikä ollut läsnä silloin kun nuorempi veli tuli kotiin. Hänet asetettiin tapahtuneen tosiasian eteen. Tässä ei kerrota, missä vanhemman veljen sydän oli kiinni, mutta veljeään ja isäänsä hän ei rakastanut. Tuhlaajapojan kotiintulo vain paljasti vanhemman pojan sydämen tilan. Vanhempi veli oli erittäin osuva kuvaus vertausta kuulemassa olleista fariseuksista ja kirjanoppineista.

Isä teki nyt neljännen mahdottomuuden. Sen sijaan että olisi lähettänyt palvelijat rankaisemaan vanhempaa poikaansa – olihan tämä häpäissyt häntä kaikkien juhlavieraiden nähden uhmaamalla isäänsä – hän tulikin itse nuoren miehen luo. Aikaisempi käännös kertoo, että isä puhutteli poikaansa lempeästi.

Vanhempi veli teki itse asiassa pahemmin isäänsä kohtaan kuin nuorempi veli. Nuorempi oli ”vain toivonut isänsä kuolemaa”, vanhempi nousi avoimeen, julkiseen kapinaan.

Luuk. 15:29-32. mutta hän (vanhempi veli) vastasi: 'Kaikki nämä vuodet minä olen raatanut sinun hyväksesi enkä ole kertaakaan jättänyt käskyäsi täyttämättä. Silti et ole koskaan antanut minulle edes vuohipahaista juhliakseni ystävieni kanssa. Mutta kun tämä sinun poikasi tulee, tämä, joka on hävittänyt omaisuutesi porttojen parissa, sinä teurastat hänelle syöttövasikan!' Isä vastasi hänelle: 'Poikani, sinä olet aina minun luonani, ja kaikki, mikä on minun, on sinun. Mutta olihan nyt täysi syy iloita ja riemuita. Sinun veljesi oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa mutta on nyt löytynyt.'"

Sen, suostuiko poika sopimaan isänsä kanssa ja tulemaan sisälle vai tappoiko vanhempi poika isänsä, sen Jeesus jättää vertauksessaan avoimeksi. Vertaushan olikin suunnattu fariseuksille ja lainopettajille, jotka eivät vielä tällöin olleet tehneet lopullista ratkaisua Jeesuksen suhteen. He tekivät sen kyllä myöhemmin, he surmasivat isän. Jeesus ja Isä ovat yhtä (Joh. 10:30).

Jeesuksen välittämä kuva Jumalasta ei sopinut kirjanoppineille. Heillä oli sellainen Jumala joka hyväksyi heidät heidän tekojensa tähden ja muunlainen Jumala ei tullut kuuloonkaan. Entä me? Sopiiko Raamatun välittämä kuva Jumalasta, jonka luo ei ole muita teitä kuin Jeesus, sopiiko se meille? (Joh. 14:6, Joh. 10:9)

Miksi te olette tulleet seurakunnan yhteyteen? Oletko pelkästään sivustakatsoja niin kuin minä ennen? Oletko pyrkimässä palvelijaksi? Mikä olisi riittävä määrä rakkauden osoituksia tai sellainen palvelusteko, jolla velvoittaisin Jumalan hyväksymään itseni? Vetoanko Jumalan rakkauteen ohi Jeesuksen, enkä suostu näkemään Jumalan pyhyyttä ja oikeudenmukaisuutta. Olenko kuin se vanhempi veli ja loukkaannun Jumalan sanaan, jos se sanotaan Raamatun mukaisesti?

Tuhlaajapoikavertauksessa isä teki neljä kertaa sellaisen teon, jonka ei olisi pitänyt olla siinä yhteiskunnassa mahdollista. Onko meillä jo lukkoon lyöty käsitys Jumalasta? Unohdetaan se, sillä Jumala on äärettömän, äärettömän, äärettömän paljon … (Jes. 55:9.)

Saarna laajemmin - Kuninkaasi tulee kunniassa

Oheisena 9.12.2012 sunnuntaina Vihdissä pitämäni saarna.

Itse saarna oli pidettävä 12 minuutin mittaisena, joten sivusin siinä vain lyhyesti joitakin asioita. Tässä laajennuksessa olen ottanut mukaan raamatunlauseita sekä selittänyt joitakin kohtia laajemmin selkeyttääkseni sanomaani.

Evankeliumiteksti on Luukkaan 21 luvusta. (Luuk. 21:25-36).

Jeesus sanoi:

Auringossa, kuussa ja tähdissä näkyy merkkejä. Meren aallot pauhaavat jylisten, ja maan päällä ovat kansat ahdistuksen ja epätoivon vallassa. Kaikki lamaantuvat pelosta odottaessaan sitä, mikä on kohtaava ihmiskuntaa, sillä taivaiden voimat järkkyvät. Silloin nähdään Ihmisen Pojan tulevan pilven päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Kun nuo tapahtumat alkavat, nostakaa rohkeasti päänne pystyyn, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."

Hän esitti heille myös vertauksen: Katsokaa viikunapuuta, tai mitä puuta tahansa. Kun näette sen puhkeavan lehteen, te tiedätte ilman muuta, että kesä on jo lähellä. Samalla tavoin te nähdessänne tämän tapahtuvan tiedätte, että Jumalan valtakunta on lähellä. Totisesti: tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa."

"Pitäkää varanne, etteivät juopottelu ja päihtymys tai jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa. Sitä päivää ei vältä yksikään, joka maan päällä elää. Pysykää siis alati valveilla ja rukoilkaa itsellenne voimaa, jotta selviäisitte kaikesta siitä, mikä on tapahtuva, ja kestäisitte Ihmisen Pojan edessä."

Aikoinaan eräs Raamatun selittäjä Suomessa sanoi näin; ”Niin tosissaan Raamatun sanaa ei tarvitse ottaa, että uskoisi Israelin vielä kansana ja valtiona olevan olemassa.” Hän oli myöhemmin pyytänyt oppilailtaan sanomistaan anteeksi.

Raamattuun kirjoitettu Jumalan sana tuppaa toteutumaan. Niin tulee aikanaan käymään myös kun Jeesus tulee kunniassaan aikojen lopulla.

(Kuulemani mukaan kyseessä olisi ollut eräs pappeja kouluttavan yliopiston opettaja, nimeä en muista.)

Milloin on aikojen loppu? Raamatun mukaan lopun aika alkoi Jeesuksesta.

1. Kor. 10:11. Nämä tapahtumat ovat varoittavia esimerkkejä, ja ne on kerrottu ojennukseksi meille, joiden osana on elää lopun aikoja.

Hepr. 9:26. Muutoinhan Kristuksen olisi pitänyt kärsiä kuolema monet kerrat maailman luomisesta lähtien. Hän on kuitenkin tullut tähän maailmaan vain kerran, nyt aikojen lopulla, hävittääkseen synnin uhrillaan.

1. Piet. 1:20. Hänet oli valittu jo ennen maailman perustamista, ja nyt aikojen lopulla hänet on tuotu julki teitä varten.

Kun nyt elämme vuotta 2012, olemme eläneet myös lopun aikaa 2012 vuotta. Jeesus syntyi ihmiseksi ajanlaskumme alussa. Tätä kutsutaan Jeesuksen ensimmäiseksi tulemiseksi. Kuolemansa jälkeen Jeesus on ollut läsnä sekä uskovien sydämessä että heidän keskuudessaan Pyhän Henkensä kautta.

Milloin Jeesus sitten tulee Raamatun kertomalla tavalla kuninkaana ja kunniassaan? Sitä päivää ei tiedä kukaan. Sen lähestymisen me voimme kuitenkin havaita niistä merkeistä, jotka Jeesus itse meille kertoi. Havaitsemme, jos olemme valveilla. Evankeliumitekstissä sanottiin; Pitäkää varanne, etteivät jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa.

Miten sitten voimme pysyä valveilla, ettei Jeesuksen paluu yllätä meitä, miesten kielellä sanottuna, housut kintuissa? Jeesuksen syntymän aikana Jerusalemissa oli ainakin kaksi henkilöä, jotka odottivat messiaan tuloa, Simeon ja Hanna. Siitä kerrotaan Luukkaan 2 luvussa. Simeon tuli Pyhän Hengen johdattamana pyhäkköön, Hanna oli jo pyhäkössä odottamassa. - Itämaan tietäjät tulivat taivaalla olevien merkkien vaikutuksesta ja kohtasivat messiaan. Tästä kerrotaan taas Matteuksen 2 luvussa.

(Simeon pyrki elämässään noudattamaan Jumalan tahtoa. Tämä Jumalan tahdon noudattaminen näkyi myös siinä, että hän odotti Messiasta. Kun Israelin kansa yleisesti odotti voittoisaa soturimessiasta tulevaksi, Simeon odotti Israelin lohduttajaa. Sillä Simeon tunsi kirjoitukset (Vanhan testamentin) ja Jumalan rakkaudellisen luonteen kansaansa kohtaan. Koska Simeon näin eli Jumalan yhteydessä, kykeni Pyhä Henki myös johdattamaan häntä. Pyhä Henki johdatti hänet Jeesuksen Kristuksen, Messiaan luo.

Hannasta kerrotaan, että hän oli profeetta. Jo tämä maininta pitää sisällään sen, että Hanna eli Jumalan yhteydessä. Se että Hanna oli oikea profeetta ilmenee mm. kahdesta asiasta. Profeettana hän puhui Jumalaa ylistäen lunastuksesta, jonka tämä lapsi oli toteuttava. Hän tuli kohtaamaan messiaansa oikeaan aikaan ja oikeassa paikassa.

Itämaan tietäjät olivat ilmeisesti saaneet osan tiedoistaan Babyloniassa olleilta Israelilaisilta, joista osa oli jäänyt Babyloniin kun osa palasi takaisin pakkosiirtolaisuudesta. Daniel oli aikoinaan Babylonian viisaiden ylivalvoja, Dan 2:48. Itämaan tietäjät osasivat täten yhdistää kirjoitukset ja taivaan ilmiöt toisiinsa. Tämän vuoksi he tekivät taivaan merkeistä oikeat johtopäätökset. Ja mikä parasta, he myös lähtivät kohtaamaan Messiastaan. Kun he osoittivat uskonsa lähtemällä liikkeelle, he myös löysivät vapahtajansa.

Kuinka toisin menettelivätkään Herodes ja muut Jerusalemin asukkaat. Kun tietäjät olivat iloissaan ja lähtivät liikkeelle, jerusalemilaiset pelästyivät ja jäivät paikoilleen. Samoin tulee käymään lopun ajan päätöksessä. Toiset osaavat yhdistää taivaan merkit Jeesuksen toiseen tulemiseen ja tulevat Jeesuksen turviin, toiset ovat kuin ne 5 tyhmää neitsyttä, jotka kyllä tiesivät tulevasta mutta joille se kuitenkin oli joku sellainen kaukainen asia, jota varten ei tarvinnut tehdä valmisteluja.

Luuk. 2:25-27. Jerusalemissa eli hurskas ja jumalaapelkäävä mies, jonka nimi oli Simeon. Hän odotti Israelille luvattua lohdutusta, ja Pyhä Henki oli hänen yllään. Pyhä Henki oli hänelle ilmoittanut, ettei kuolema kohtaa häntä ennen kuin hän on nähnyt Herran Voidellun. Hengen johdatuksesta hän tuli temppeliin, ja kun Jeesuksen vanhemmat toivat lasta sinne tehdäkseen sen, mikä lain mukaan oli tehtävä, …

Luuk. 2:36-38. Siellä oli myös naisprofeetta Hanna, Asserin heimoon kuuluvan Penuelin tytär. Hän oli jo hyvin vanha. Mentyään neitsyenä naimisiin hän oli elänyt miehensä kanssa seitsemän vuotta, mutta nyt hän oli ollut leskenä jo kahdeksankymmenenneljän vuoden ajan. Hän ei poistunut temppelistä minnekään, vaan palveli Jumalaa yötä päivää paastoten ja rukoillen. Juuri sillä hetkellä hän tuli paikalle, ja hän ylisti Jumalaa ja puhui lapsesta kaikille, jotka odottivat Jerusalemin lunastusta.

Matt. 2:1-3 ja 7-11. Kun Jeesus oli syntynyt Juudean Betlehemissä kuningas Herodeksen aikana, Jerusalemiin tuli idästä tietäjiä. He kysyivät: "Missä se juutalaisten kuningas on, joka nyt on syntynyt? Me näimme hänen tähtensä nousevan taivaalle ja tulimme osoittamaan hänelle kunnioitustamme." Kuullessaan tästä kuningas Herodes pelästyi, ja hänen kanssaan koko Jerusalem.

… Herodes kutsui salaa tietäjät luokseen ja otti heiltä juurta jaksain selville, milloin tähti oli tullut näkyviin. Sitten hän lähetti heidät Betlehemiin. "Menkää sinne", hän sanoi, "ja ottakaa asiasta tarkka selko. Kun löydätte lapsen, niin ilmoittakaa minulle, jotta minäkin voisin tulla kumartamaan häntä." Kuninkaan sanat kuultuaan tietäjät lähtivät matkaan, ja tähti, jonka he olivat nähneet nousevan taivaalle, kulki heidän edellään. Kun tähti tuli sen paikan yläpuolelle, missä lapsi oli, se pysähtyi siihen. Miehet näkivät tähden, ja heidät valtasi suuri ilo. He menivät taloon ja näkivät lapsen ja hänen äitinsä Marian. Silloin he maahan heittäytyen kumarsivat lasta, avasivat arkkunsa ja antoivat hänelle kalliita lahjoja: kultaa, suitsuketta ja mirhaa.

Jeesus kertoi vertauksen 10 morsiusneidosta, jotka kaikki odottivat sulhasta tulevaksi, ja jotka kaikki nukahtivat. Kun sulhanen sitten tuli, vain viidellä oli öljyä astioissaan, kaikkien lampuista se loppui. Vertauksen ymmärtää kun tietää, että öljy on Pyhän Hengen vertauskuva, astia kuvaa ihmistä, sulhanen on Jeesus Kristus.

Matt. 25:1-13. "Silloin taivasten valtakunta on oleva tällainen. Oli kymmenen morsiusneitoa, jotka ottivat lamppunsa ja lähtivät sulhasta vastaan. Viisi heistä oli tyhmää ja viisi viisasta. Tyhmät ottivat lamppunsa mutta eivät varanneet mukaansa öljyä. Viisaat sitä vastoin ottivat lampun lisäksi mukaansa öljyastian. Kun sulhanen viipyi, heitä kaikkia alkoi väsyttää ja he nukahtivat. Mutta keskellä yötä kuului huuto: 'Ylkä tulee! Menkää häntä vastaan!' Silloin kaikki morsiusneidot heräsivät ja panivat lamppunsa kuntoon. Tyhmät sanoivat viisaille: 'Antakaa meille vähän öljyä, meidän lamppumme sammuvat.' Mutta viisaat vastasivat: 'Emme me voi, ei se riitä meille kaikille. Menkää ostamaan kauppiailta.' Mutta kun he olivat ostamassa öljyä, sulhanen tuli. Ne, jotka olivat valmiit, menivät hänen kanssaan häätaloon, ja ovi suljettiin. Jonkin ajan kuluttua toisetkin saapuivat sinne ja huusivat: 'Herra, Herra, avaa meille!' Mutta hän vastasi: 'Totisesti, minä en tunne teitä.' "Valvokaa siis, sillä te ette tiedä päivää ettekä hetkeä.

”Pitäkää varanne, ettei se päivä yllätä teitä niin kuin ansa” (sanottiin sunnuntain evankeliumitekstissä.) Jos me olemme suostuneet hyväksymään kohdallemme Jeesuksen meille tarjoaman pelastuksen, ei Jeesuksen paluun päivä ole meille enää pelottava asia. Käy niin kuin niille 5 morsiusneidolle, joilla oli öljyä astioissaan. Päivä kyllä yllätti heidät mutta ei ansana. He pääsivät hääjuhlaan.

Usko, toivo ja rakkaus mainitaan Raamatussa usein yhdessä. Yhden niistä, 1 Kor. 13:13 merkityksen voisi ilmaista myös seuraavalla tavalla perustuen niihin alkukielen sanojen vaihtoehtoisiin merkityksiin, jotka Iso Raamatun tietosanakirja sanojen sisällölle antaa;

”Niin oleskelevat seurakunnassa nämä kolme: usko - sisältäen luottamuksen Jumalaan, toivo - sisältäen Jumalan Pojan paluun odotuksen ja rakkaus - sisältäen rakkauden osoittamisen muille.”

Jos joku näistä puuttuu, on seurakunnassa jotain pahasti vialla. Toivo – Jumalan Pojan paluun odotuksena on tärkeää jokaiselle yksittäiselle kristitylle jo nyt. Jos se puuttuu yksittäiseltä kristityiltä, minulta tai sinulta, kuinka se silloin voisi olla osana seurakuntaakaan.

Jeesuksen sanat; ”tämä sukupolvi ei katoa ennen kuin kaikki tämä tapahtuu", miten ne tulisi ymmärtää? Jotkut lähtevät siitä olettamuksesta, että Jeesus erehtyi. Tekstissä oleva ”sukupolveksi” käännetyn sanan ”genea” merkitys alkukielessä on (Ison Raamatun tietosanakirjan mukaan); syntyperä, suku, sukukunta, sukupolvi.

Joten on kaksi mahdollisuutta; Israel ei kansana katoa, ennen kuin kaikki tämä tapahtuu. Tai; Se sukupolvi, joka on olemassa silloin kun nämä merkit alkavat toteutua, ei katoa. Itse uskon, että Jumala toteuttaa sanansa näillä molemmilla tavoilla.

Raamatun selittäjien erehtymisestä voisi ottaa sen tapauksen, ei kovinkaan kauan sitten, kun joku teki sen havainnon, ettei Daavidia mainita missään Raamatun ulkopuolisessa lähteessä – joten Daavidia ei todellisuudessa olisikaan ollut olemassa. Pian tämän jälkeen löytyi kaivauksissa Israelista kivi, jossa oli piirtokirjoitus ”bet david” Daavidin huone. Ellei Daavidia olisi ollut olemassa, kuinka me sitten voisimme uskoa Daavidin pojan, Jeesuksen Kristuksen paluuseen.

Kiven tekstin rekonstruktio Biranin ja Naveh'n mukaan. Puuttuvat tai epäselvät kohdat on merkitty hakasulkeisiin [...] / tieto wikipediasta:

[...] ja leikkasi [...]

[...] isäni lähti [häntä vastaan] kun hän taisteli [...]

Ja isäni asettui makuulle ja lähti [esi-isiensä luo]. Kuningas I[s-]

raelin saapui aiemmin isäni maahan. [Ja] Hadad teki minut kuninkaaksi.

Ja Hadad kulki edelläni [ja] minä erosin seitsemästä [...-]

tä kuningaskuntani, ja minä tapoin [seitsemänkym]mentä kuning[asta], jotka olivat valjastaneet tuhan[sia sotavau-]nuja ja tuhansia hevosia. [Minä tapoin Jo]ramin [Ahabin] pojan, Israelin kuninkaan, ja [minä] tapoin [Ahas]jan [Joramin] pojan [kunin-]

kaan Daavidin huoneen. Ja minä saatoin [kaupunkinsa raunioiksi ja muutin] heidän maansa [autioksi...] toinen [...ja Jehu hal-] litsi Israe[ia...ja minä saavutin] voiton[...]

Joillekin on pelon aiheena se, että auringossa, kuussa ja tähdissä näkyy merkkejä ja tapahtuu paljon muutakin ennen Jeesuksen toista tulemista. Minulle tämä kohta kertoo Jumalan suuresta rakkaudesta ihmistä kohtaan. Samoin kuin Jeesuksen syntymän aikaan itämaan tietäjät tiesivät tulla kumartamaan messiasta taivaalla näkyneiden merkkien johdattamana, samoin lopun aikana merkit taivaalla voivat johdattaa monia Jeesuksen Kristuksen yhteyteen. Jumala suostuu tekemään lopun aikana vielä tämänkin, että ihmiset pelastuisivat. Jumala toteuttaa vielä tämänkin Raamatussa ennalta ilmoittamansa teon, että saisi ihmiset uskomaan Jumalan poikaan Jeesukseen pelastajanaan ja uskomaan Raamattuun Jumalan ilmoitettuna sanana.

Ajattelen nimittäin niin että, samoin kuin itämaan tietäjät havaittuaan taivaan tähtien liikkeet ja merkit yhdistivät ne heillä tiedossa olleisiin kirjoituksiin, samoin lopun aikana Jumala osoittaa meillekin taivaan merkeillä sen, että Hänen Raamattuun kirjoitettu sanansa on totta.

(USKONTUNNUSTUS)

Minä uskon Jumalaan, Isään, Kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan Luojaan,

ja Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, meidän Herraamme,

joka sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi neitsyt Mariasta,

kärsi Pontius Pilatuksen aikana, ristiinnaulittiin, kuoli ja haudattiin,

astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista, astui ylös taivaisiin,

istuu Jumalan, Isän, Kaikkivaltiaan, oikealla puolella

ja on sieltä tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita,

ja Pyhään Henkeen, pyhän, yhteisen seurakunnan, pyhäin yhteyden,

syntien anteeksiantamisen, ruumiin ylösnousemisen ja iankaikkisen elämän.

Luther - Ihmisen sidottu ratkaisuvalta

Mikä on ihmisen vastuu omista valinnoistaan?

Kysymyksiä?

Tuleeko kaikki hyvä Jumalalta ja kaikki paha saatanalta?

Missä määrin ihmisellä on oma vapaa tahto tehdä valinnat?

Missä kohtaa ihminen ottaa vastuun omista valinnoistaan?

Ovatko valinnat täysin ihmisen päätöksen varassa?

Jos ihminen uskoo, että Jumala on olemassa, ryhtyykö ihminen elämään oikein?

Jos ei usko Jumalan olemassaoloon, onko se sitten siinä?

Pakottaako saatana meitä elämään oman tahtonsa mukaisesti?

Voinko väittää, että saatana pani tekemään pahat teot, joten itse asiassa minä itse en niitä tehnytkään?

Miksi irtiotto pahoista töistä on niin kovan työn takana – vai onko se?

Miten Jumalan armo vaikuttaa omaan tahtoon?

Voiko saatanan vallan alta päästä irti / vapautua?

Antaako Jumala koettelemuksia jotka ovat pahoja vai kokeeko ihminen vain ne pahaksi?

Kouluttaako Jumala ihmistä koettelemuksilla?

Horjuuko ihmisen usko Jumalaan onnettomuuden kohdatessa?

Onko Jumalalla lupa antaa ihmiselle koettelemuksia?

Vahvistavatko koettelemukset uskoa, auttavatko ne luottamaan Jumalan armoon ja apuun / jättämään asiat Jumalalle?

Alustus (lyhyesti) jolla en vastaa vielä edellä oleviin kysymyksiin.

Jumalan kaikkivaltiutta näyttää rajoittavan ainoastaan Hän itse eli Hänen oma ilmoitettu sanansa Raamatussa.

Jumala sanoi – ja niin tapahtui.

Jumalan sana (Raamattu) on luotettava. Niin tapahtuu kuin on kirjoitettu.

Jumala ei toimi vastoin ilmoitettua sanaansa (Raamatun ilmoitusta).

Saatana on luotu olento, joka on rajallinen.

Saatana oli täydellinen ja kaunein Jumalan luoduista, kunnes lankesi ylpeyden syntiin.

Saatana on ilmavallan hallitsija ja maailman ruhtinas. Saatanalla on pahat henkivallat alaisenaan.

Saatanalla on valtaa ihmisiin vain sen verran, mitä ihminen itse sitä hänelle antaa.

Ihminen ei näytä omin avuin kykenevän lähestymään Jumalaa. Ihminen näyttää kykenevän vain itsekkäisiin tekoihin. Ihminen on Jumalaan nähden kuolleessa tilassa.

Milloin joku on rakastanut muiden kakaroita yhtä paljon kuin omia lapsiaan?

Milloin joku luopuu rahavaroistaan vapaaehtoisesti vihamiehensä hyväksi?

Sunnuntaisin kirkossa luetaan synnintunnustus; ”Tunnustan edessäsi, että synti on sitonut minut, enkä itse kykene vapauttamaan itseäni.”

Ihminen voi lähestyä Jumalaa vain Jeesuksen ”turvissa”. Jeesuksen luo ihminen voi tulla ainoastaan, jos Jumala itse ihmistä Jeesuksen luo vetää.

Kun ihminen suostuu Jumalan tuomittavaksi, Jumala tekee sen, että ihminen uudestisyntyy (synnit on tuomittu Jeesuksen kärsittäväksi). Tämän jälkeen ihminen on sekä vanha luomus, että uusi luomus. Vanha luonto on sodassa Jumalaa vastaan, uusi luonto on ”Kristus minussa”, alkaa saada muotoa. Ihminen on uudestisyntynyt Jumalan lapseksi ja elossa Jumalaan nähden.

Vanhan luonnon ainoa oikea paikka on Jeesuksen kanssa ristillä, missä se ei tahtoisi pysyä. Laki on edelleen tarpeellinen vanhaa luontoa varten.

Vanha luonto alkaa esiintyä hurskaasti ettei sitä kuoletettaisi. Se alkaa tehdä hyviä tekoja. Tällainen ihminen on lihallinen kristitty.

Kun Kristus alkaa hallita ja saada ihmisessä muotoa, on ihminen hengellinen kristitty.

Lutherin kirjanen, sidottu ratkaisuvalta, kertoo omalta osaltaan mihin ihminen itse kykenee.

Luther; Sidottu ratkaisuvalta (lyhennelmä)

Kristitylle ei siis ole epähengellistä, samantekevää tai tarpeetonta, vaan ennen kaikkea pelastukseksi välttämätöntä tietää, toimiiko tahto jotakin vaiko ei mitään pelastusta koskevissa asioissa. Jopa, se tietäös, tämä on meidän keskustelumme ydinkohta, tähän keskittyy tämän kiistan keskeisin kysymys. Mehän pyrimme tutkimaan, mihin vapaa ratkaisu kykenee, mihin sen on alistuminen, ja kuinka se suhtautuu Jumalan armoon. Ellemme tunne näitä asioita, emme tietäne kerrassaan mitään kristillisistä asioista ja me joudumme olemaan pakanoita pahempia. Se, joka ei tätä ymmärrä, tunnustakoon, ettei ole kristitty; se taas, joka tätä moittii ja halveksii, tietäköön olevansa kristittyjen pahin vihollinen. Ellen minä näet tiedä, mitä, mihin saakka ja kuinka paljon minä kykenen toimimaan suhteessani Jumalaan, niin jää minulle yhtä epävarmaksi ja tuntemattomaksi, mitä, mihin saakka ja kuinka paljon Jumala minussa voi ja toimii, vaikka Jumala kyllä »kaikki kaikessa vaikuttaa» (1. Kor. 12:6). Mutta ellen minä tunne Jumalan tekoja ja hänen voimaansa, minä en tunne häntä itseänsäkään; ellen minä tunne Jumalaa, minä en voi kunnioittaa, ylistää, kiittää enkä palvella Jumalaa, sillä enhän minä tiedä, minkä verran minun on pidettävä omana osuutenani ja minkä verran Jumalan osuutena.

Kristityn on siis ennen kaikkea välttämätöntä autuuttansa varten tietää, että Jumala ei tiedä ennakolta mitään sattumanvaraisesti, vaan että hän edeltänäkee, päättää ja toteuttaa kaiken muuttumattoman, iankaikkisen ja erehtymättömän tahtonsa voimalla. Tämä ukonvaaja lyö kasaan ja kuluttaa kerrassaan vapaan ratkaisuvallan; niiden, jotka tahtovat puolustaa vapaata ratkaisuvaltaa, on pakko joko kieltää tämä ukonvaaja tai jättää se huomiota vaille tai jollakin muulla tavalla karkottaa se näkyvistään. …

Kristillinen usko siis kerrassaan häviää, Jumalan lupaukset ja koko evankeliumi luhistuvat, jos meille opetetaan ja me uskomme, ettei meidän tarvitse tietää mitään Jumalan välttämättömästä ennaltatietämyksestä ja edessä olevien tapahtumien välttämättömyydestä. Kristittyjen ainoa ja parhain lohdutus kaikissa vastoinkäymisissä on näet se tieto, että Jumala ei valhettele, vaan muuttumattomasti tekee kaiken, ja ettei hänen tahtoansa voida vastustaa eikä sitä muuksi muuttaa tai estää.

Sinä sanot: »Kuka uskoo, että Jumala häntä rakastaa?» Minä vastaan: Ei yksikään ihminen usko eikä voikaan uskoa, mutta valitut uskovat, muut, uskottomat, hukkuvat, koska osoittavat vihamieltä ja herjaavat, …

Ensiksikin Jumala on varmasti luvannut armonsa alennetuille, toisin sanoen, murheenalaisille ja epätoivoisille. Ihminen ei kuitenkaan voi tulla perusteellisesti alennetuksi ennen kuin tietää, että hänen autuutensa ei ensinkään riipu hänen omasta kyvystään, päätöksistään, pyrkimyksistään, tahdostaan ja teoistaan, vaan kokonaan toisen, nimittäin Jumalan ratkaisusta, päätöksestä, tahdosta ja teosta yksin. Niin kauan kuin ihminen on siinä vakaumuksessa, että hän pelastukseksensa kykenee johonkin, vaikka kuinka vähäiseen, hän pysyy luottamuksessa omaan itseensä, kokonaan olematta epätoivoinen itsestään. Hän ei siis tule alennetuksi Jumalan edessä, vaan valikoi jonkin paikan, ajan ja teon tai ainakin odottaa ja toivoo jotakin sellaista, jonka turvin pääsisi pelastukseen. Se taas, joka ei ensinkään epäile kaiken riippuvan Jumalan tahdosta, se epäilee kokonaan itseänsä, ei valikoi mitään, vaan odottaa Jumalaa, joka vaikuttaa, se on armoa lähimpänä pelastetuksi tulemisen asiassa. Näitä asioita ilmoitetaan julkisesti valittujen tähden, että he tällä tavalla alennettuina ja mitättömiksi tehtyinä tulisivat autuaiksi. Muut vastustavat alentamista, jopa kiroavat moisen epätoivonopetuksen: he vaativat itselleen jätettäväksi jotakin tai edes pikkuruisenkin, jonka voivat täyttää. Nämä jäävät salaylpeiksi, Jumalan armon vastustajiksi. Tämä on, minä sanon, se toinen peruste: että hurskaat alennetuiksi tultuaan oppisivat tuntemaan armolupauksen, rukoilisivat apua ja omaksuisivat lupauksen.

Toinen peruste on se, että usko kohdistuu niihin, mitkä eivät näy (Hepr. 11:1). Jotta siis uskolle olisi tilaa, täytyy kaiken mitä uskotaan, olla salattua. Mutta sitä ei voida salata syvemmälle kuin siten, että se asetetaan meille näkyvän, tunnettavan ja koettavan täydelliseksi vastakohdaksi. Esimerkiksi kun Jumala tekee eläväksi, hän toteuttaa sen kuolettamalla, kun hän vanhurskauttaa, hän toteuttaa sen tekemällä vianalaiseksi, kun hän kuljettaa taivaaseen, hän toteuttaa sen johdattamalla helvettiin, niin kuin Raamattu sanoo: »Herra kuolettaa ja tekee eläväksi, hän vie alas helvettiin ja tuo sieltä jälleen» — 1. Samuelin kirjan 2. luku (6. jae) (1. Sam. 2:6). …

Tarkastelkaamme sitten lyhyesti tuota toista paradoksia, ettemme saisi kuulla sitä sanottavan erittäin turmiolliseksi opiksi: Kaikki se, mikä tapahtuu meidän puoleltamme, tapahtuu pelkän välttämättömyyden pakosta eikä vapaan ratkaisumme voimasta. Tämän asian johdosta minä sanon näin: Jos on todistettu, että pelastuksemme on omien kykyjemme ja päätöstemme ulkopuolella, vain Jumalan teon varassa, minkä asian minä jäljempänä tutkimukseni pääosassa toivon voivani näyttää toteen, niin eiköhän siitä selvästi ole seurauksena, että niin kauan kuin Jumala tekoinensa ei ole saapuvilla, kaikki se, minkä me teemme, on pahaa, ja me välttämättömyyden pakosta toimimme sellaista, mikä ei ensinkään kelpaa pelastumiseksemme? Jos näet pelastuksen meissä vaikuttaa yksin Jumala, emmekä me, niin me emme ennen hänen vaikutustaan toimi mitään pelastumiseksemme vaikuttavaa, suhtauduimmepa asiaan niin tai näin. … toisin sanoen: vailla Jumalan Henkeä oleva ihminen ei tosin tee pahaa väkivallan kohteena aivan kuin joutuen nurin niskoin laahatuksi, niin kuin rosvo tai varas vastoin näiden tahtoa viedään rangaistaviksi, vaan hän tekee sitä itsestään, tahto auliina. Tästä nautinnosta eli tekemisen tahdosta hän ei kuitenkaan voi oman voimansa varassa ollen luopua, sitä pitää aisoissa tai sitä muuksi muuttaa, päinvastoin hän pitkittää tahdonomaista nauttimistaan. Ja vaikkapa hänet ulkonaisesti väkivalloin pakotettaisiin toimimaan toisin, tahto kuitenkin sisäisesti vastahakoisena pakottajalleen tai pidättelijälleen vihastuu; mutta se ei vihastuisi, jos se muuttuisi ja mielellään tottelisi ylivaltaa. … toisin sanoen, tahto ei kykene itseään muuttamaan eikä muuanne kääntymään, päinvastoin se kohdatessaan vastusta yhä väkevämmin kiihoittuu tahtomisessaan. Tämän todistaa se, että se vihastuu. Näin ei kävisi, jos se olisi vapaa ja jos sillä olisi vapaa ratkaisuvalta. Kysy kokemukselta! Kuinka vaikeaa onkaan saada vakuuttuneiksi niitä, jotka kiihkeästi pitävät kiinni jostakin! Jos he antavat perään, he tekevät sen väkivallan uhatessa tai jonkin seikan tähden, josta heille on suurempaa hyötyä, mutta eivät koskaan vapaaehtoisesti. Ollessaan sitä vastoin kiihkottomia he antavat kaiken olla niin kuin se on ollakseen.

Toisaalta taas jos Jumala vaikuttaa meissä, niin meidän tahtomme Pyhän Hengen muuttamana ja hellästi henkeyttämänä jälleen mielihyvin ja taipuisasti tahtoo ja toimii, ei pakonalaisena. Sitä eivät mitkään vastustavat voimat voi muuksi muuttaa, eivät edes tuonelan portit voi sitä voittaa (Matt. 16:18): se yhä jatkuvasti tahtoo, halajaa ja rakastaa hyvää, niin kuin se ennen tahtoi, halasi ja rakasti pahaa. Tämänkin jälleen kokemus todistaa. Kuinka horjumattomia ja lujia olivatkaan nuo pyhät miehet, kun heitä väkivaltaisesti koetettiin pakottaa johonkin muuhun: siitä he yhä enemmän yltyivät tahtomaan, aivan samoin kuin tuuli paremminkin sytyttää tulen kuin sitä sammuttaa. Niin kauan kuin siis Henki ja Jumalan armo säilyvät ihmisessä, ei ole mitään vapautta eli vapaata ratkaisuvaltaa kääntyä muuanne tai tahtoa jotakin muuta.

Kaiken kaikkiaan, jos olemme tämän maailman jumalan alamaisina — vailla tosi Jumalan vaikutusta ja Henkeä —, tämän maailman jumalan, joka on meidät vanginnut tahtoansa tekemään, niinkuin Paavali Timoteus-kirjeessään (2. Tim. 2:26) sanoo, niin emme voi tahtoa muuta kuin mitä hän (paholainen) itse tahtoo. Hänhän on se väkevä aseellinen, joka niin vartioitsee kartanoaan, että ne, joita hän pitää hallussaan, ovat turvassa voimatta herättää eloon ainoatakaan häntä vastustavaa mielenliikettä tai ajatusta (Luuk. 11:21 ss.), muussa tapauksessahan saatanan valtakunta riitaantuisi itsensä kanssa (Luuk. 11:18) eikä pysyisi pystyssä; mutta Kristushan vakuuttaa sen pysyvän pystyssä. Ja näin me teemme halusta ja mielihyvin, tahdon olemuksen mukaisesti; jos näet tahtoa pakotetaan, se ei ole mikään tahto; pakko on pikemminkin niin sanoakseni tahtomattomuutta. Mutta kun väkevämpi karkaa hänen päällensä, voittaa hänet ja ottaa meidät ryöstösaaliikseen, olemme me jälleen Pyhän Hengen avulla väkevämmän orjia ja vankeja — mikä kuninkaallinen vapaus! — niin että me halulla tahdomme ja teemme kaikkea, mitä hän itse tahtoo. Näin inhimillisen tahdon asema on keskellä, juhtana; jos Jumala istuu sen selkään se tahtoo ja kulkee, kunne Jumala tahtoo, niin kuin psalmissa sanotaan »Minä olin sinun edessäsi kuin juhta» (Ps. 73:22); jos taas saatana istuu sen selkään, se tahtoo ja menee, minne saatana tahtoo. Sen omassa määräysvallassa ei ole rientäminen jommankumman ratsastajan luo tai niiden etsiminen; ratsastajat itse kiistelevät sen haltuunsaamisesta ja omistamisesta.

... Älköön ihmiselle myönnettäkö vapaata ratkaisuvaltaa niissä asioissa, jotka ovat hänen yläpuolellaan, vaan ainoastaan niissä, jotka ovat hänen alapuolellaan, toisin sanoen: tietäköön ihminen, että hänellä on vapaan ratkaisun nojalla oikeus käyttää, käsitellä tai jättää käyttämättä omistamaansa omaisuutta, vaikka tosin siinäkin johtaa yksinomaan Jumalan vapaa ratkaisuvalta, hänen mielisuosionsa mukaan, mutta ettei hänellä suhteessa Jumalaan eikä missään siinä, mikä koskee joko autuutta tai kadotusta, ole vapaata ratkaisuvaltaa, vaan, että hän on joko Jumalan tahdon tai saatanan tahdon vanki, vallanalainen ja orja.

Nyt siis te, jotka olette vapaan ratkaisuvallan kannattajia ja väitätte sellaista oppia oikeaksi, toisin sanoen, Jumalan Hengestä lähteneeksi, nyt siis, minä sanon, osoittakaa Henkenne, tehkää ihmetekoja ja näyttäkää pyhyytenne! Varmasti te, jotka näin väitätte, olette velvolliset kaiken tämän pyynnöstämme tekemään. Meiltä, sen kieltäjiltä, ei sovi vaatia Henkeä, pyhyyttä eikä ihmetekoja; teiltä, jotka niin väitätte, sopii niitä vaatia.

… Jopa Raamattu nimittää ihmistä turhuudeksi (Saarn. , 2) ja valheeksi (Room. 3:4), ja se merkitsee suorastaan sitä, että kaikki ihmisperäinen on turhaa ja valheellista. …

ENSIMMÄINEN OSA.

… Olemmehan edellä osoittaneet, että vapaata ratkaisua ei voi soveltaa kehenkään muuhun kuin Jumalaan. …

… mikä johdattaa iankaikkiseen autuuteen», on minun käsitykseni mukaan Jumalan sanat ja teot, jotka tarjotaan inhimilliselle tahdolle, että tämä joko liittyisi niihin tai kääntyi niistä pois. Jumalan sanaksi minä taas sanon niin lakia kuin evankeliumiakin. Lailla vaaditaan tekoja, evankeliumilla uskoa. Ei näet ole olemassa mitään muuta, joka johdattaa joko Jumalan armoon tai iankaikkiseen autuuteen, kuin Jumalan sana ja teko, koskapa armo eli Henki ovat juuri se elämä, johon Jumalan sana ja teko meidät johdattavat.

Tämä elämä ja iankaikkinen autuus ovat inhimilliselle ymmärrykselle jotakin käsittämätöntä, niin kuin Paavali Jesajalta lainaten 1. Korinttolaiskirjeen 2. luvussa (9. jakeessa) (1. Kor. 2:9) sanoo: »Mitä silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut eikä ihmisen sydämeen noussut, minkä Jumala on valmistanut niille, jotka häntä rakastavat». Lasketaanhan tärkeimpiin uskontunnustuksemme kohtiin kuuluvaksi se, missä me sanomme: »ja iankaikkisen elämän». Siitä taas, mihin vapaa ratkaisu nimenomaan tässä uskonkohdassa kykenee, todistaa Paavali 1. Korinttolaiskirjeen 2. luvussa (10. jakeessa) (1. Kor. 2:10) sanoessaan: »Meille Jumala on sen ilmoittanut Henkensä kautta»; On kuin hän sanoisi: »Ellei Henki olisi sitä ilmoittanut, ei ainoankaan ihmisen sydän olisi siitä mitään tietänyt, puhumattakaan siitä, että se olisi voinut liittyä siihen tai pyrkiä siihen».

… sitten kun näet on tullut myönnetyksi ja hyväksytyksi se, että vapaan ratkaisun vapautensa menetettyään on pakko palvella syntiä ja että se ei voi tahtoa mitään sellaista, mikä hyvä on, niin minä en näiden sanojen perusteella voi päästä mihinkään muuhun käsitykseen kuin siihen, että (ihmisen) vapaa ratkaisu on tyhjä sana, josta todellinen sisällys on kadonnut. Kadonnut vapaus on minun kielenkäyttöni mukaan samaa kuin olematon vapaus; jos siis annetaan vapauden nimitys sille, jolla ei mitään vapautta ole, on se samaa kuin jos antaisi sille tyhjän sanan. Jos tässä erehdyn, oikaiskoon minua, ken voi; jos tämä on hämärää ja moniselitteistä, niin selittäköön ja tehköön varmaksi, ken voi. Minä en voi sanoa menetettyä terveyttä terveydeksi, ja jos minä sairaalle annan sen, niin en usko antaneeni hänelle muuta kuin tyhjän sanan.

Raamattu sitä vastoin esittää ihmisen sellaiseksi, joka ei ainoastaan ole sidottu, kurja, vanki, sairas ja kuollut (Ef. 2:1), vaan joka saatanan, herransa, vaikutuksesta tähän kurjuuteensa vielä lisää sellaisen kurjan sokeuden, että uskoo olevansa vapaa, onnellinen, itsenäinen, voimakas, terve ja elävä. Saatana näet tietää, että jos ihminen tuntisi kurjuutensa, hän ei voisi pidättää valtakunnassaan ainoatakaan ja että Jumala ei voi olla heti armahtamatta ja auttamatta sitä, joka tuntee kurjuutensa ja avuksi huutaa häntä, että Jumala on »lähellä niitä, joilla on särjetty sydän» (Ps. 34:19) — sitä suuresti ylistetään kautta koko Raamatun —, niin että Kristuskin todistaa olevansa lähetetty — Jesajan kirjan 61. luvun (1. jakeen) (Jes. 61:1) mukaisesti — saarnaamaan köyhille evankeliumia ja parantamaan särjettyjä. Saatanan työtä on siis se, että hän pidättää ihmiset heidän kurjuutensa tuntemisesta; he kyllä saavat kuvitella kykenevänsä kaikkeen, mitä sanotaan. Mooseksen ja lainsäätäjän tehtävä taas on aivan toinen: ihmiselle tämän kurjuuden paljastaminen, näin itsensä tuntemuksen kautta särjettyä ja mitättömäksi tehtyä valmistaakseen armoon ja lähettääkseen hänet Kristuksen tykö, siten tulemaan autuaaksi. Se, minkä laki saa aikaan, ei siis ole naurettavaa, vaan äärettömän vakavaa ja välttämätöntä. …

Tarkkaapa tuota Jeremian ja Sakarjan sanaa: »Jos sinä käännyt, niin minä käännän sinut» ja: »Kääntykää minun tyköni, ja minä käännyn teidän tykönne»! Tokkopa tuosta »kääntykää» myös seuraa, että te kykenette kääntymään? Tokkopa tuosta »rakasta Herraa, Jumalaasi, koko sydämelläsi» seuraa: siis sinä voit rakastaa koko sydämelläsi? Mikäpä muu on tuontapaisten perustelujen seurauksena kuin se, että vapaa ratkaisu ei tarvitse Jumalan armoa, vaan että se oman voimansa varassa ollen kykenee kaikkeen? Eikö ole paljon luontevampaa käsittää sanat sellaisinaan? »Jos sinä olet kääntynyt, tahdon minäkin kääntää sinut», toisin sanoen, jos lakkaat harjoittamasta syntiä, niin minäkin lakkaan sitä rankaisemasta, ja jos sinä käännyttyäsi elät hyvin, minäkin teen sinulle hyvää ja käännän vankeutesi ja onnettomuutesi. Mistään tästä ei kuitenkaan seuraa, että ihminen kääntyy oman voimansa avulla, eivätkä nuo sanatkaan niinpäin sano, vaan ne sanovat yksinkertaisesti näin: »jos sinä käännyt», ja sillä ihmistä muistutetaan siitä, mitä hänen täytyy tehdä. Mutta käsitettyään tämän ja oivallettuaan, ettei hän siihen kykene, hänen on kyseltävä, mistä hän sen kyvyn saisi …

… Oikein siis sanotaan tähän tapaan: Jos Jumala ei tahdo kuolemaa, on meidän hukkumisemme laskettava oman tahtomme syyksi. …

… Kristuksen ristillä lausuma sana: »Isä, anna heille anteeksi, sillä he eivät tiedä, mitä he tekevät» (Luuk. 23:34). … Kun siis Kristus julkisesti anoo, että nämä eivät tiedä, mitä tekevät, niin eiköpä hän silloin yksin tein todista, että he eivät voi tahtoa sitä, mikä hyvä on? Kuinka tahtonet sitä, mitä et tunne? Totisesti ei halata sitä, mikä on tuntematonta. Mitä voimakkaampaa voidaan sanoa vapaan ratkaisun kaatamiseksi, kuin että se on siinä määrin mitätön, että se ei ainoastaan ole tahtomatta sitä, mikä hyvä on, vaan että se ei edes tiedä, kuinka paljon pahaa se tekee eikä tiedä, mikä hyvä on? …

… Johanneksen evankeliumin 1. luvun (12. jakeen) (Joh. 1:12) kohta: »Hän antoi heille vallan tulla Jumalan lapsiksi» … Tämäkin raamatunkohta — ja samantapaista on melkein koko Johanneksen evankeliumi — on vapaata ratkaisuvaltaa kohtaan kohotettu moukari, ... Katsokaamme! Johannes ei puhu mistään ihmisen teosta, ei suuresta eikä pienestä, vaan itse vanhan ihmisen, perkeleen lapsen, uudistamisesta ja muuttamisesta uudeksi ihmiseksi, joka on Jumalan lapsi. Tässä ihminen on täydellisesti passiivinen, kuten sanotaan: hän ei tee yhtään mitään, vaan hän tulee (Jumalan lapseksi) alusta loppuun. Tästä tulemisesta Johannes puhuu; hän sanoo: »tulla Jumalan lapsiksi» sillä vallalla, jonka Jumala on meille lahjoittanut, ei meissä synnynnäisen vapaan ratkaisuvallan voimalla.

TOINEN OSA

… »Minä paadutan faraon sydämen» (2. Moos. 4:21; Room. 9:18). Jos sinä sanot, että tämä täytyy käsittää tai voidaan käsittää näin: »Minä sallin, että se paatuu», niin minä tosin luulen, että se voidaan käsittää siten, …

Kun se siis selittää tuota Mooseksen sanaa »Minä paadutan faraon sydämen» seuraavasti: »Minun lempeyteni, jolla minä siedän syntistä, johdattaa tosin muita parannukseen, mutta faraon se tekee entistä itsepintaisemmaksi pahuudessa» se puhuu kauniisti, mutta siinä ei todisteta, että täytyy sanoa juuri näin. Me kuitenkaan emme tyydy selittelyihin, vaan me vaadimme todistusta. Samoin on laita Paavalin sanan: »Hän armahtaa, kenen tahtoo, ja paaduttaa, kenen tahtoo» (Room. 9:18). Se selitetään miellyttävällä tavalla: »Jumala paaduttaa, kun ei heti rankaise syntistä, ja hän armahtaa, kun heti ahdistusten kautta kutsuu parannukseen». Mutta millä todistuu tämä selitys? …

… »Minä olen paaduttava faraon sydämen». Huomaat siis: vaikka siis paatumisesi ja armahtavaisuutesi — toisin sanoen, sinun selityksesi ja kuvaannolliset puheentapasi — täysin myönnetäänkin sekä käytännön että esimerkin huomioon ottaen sellaisiksi kuin ne ilmenevät faraossa, on kuitenkin paatumus tosiasia, ja ehdottomasti on toinen se paatumus, josta Mooses puhuu, ja toinen se, josta sinä unelmoit.

Jumala siis toteaa saatanan tahdon pahaksi - ei hän sitä sellaiseksi ole luonut, vaan se tuli pahaksi, kun Jumala luopui siitä saatanan tehdessä syntiä —, toimiessaan tarttuu siihen ja kuljettaa sitä, minne tahtoo, vaikkakaan tämä paha tahto ei Jumalan vaikutuksen tähden lakkaa olemasta paha. ...

Jumala paaduttaa faraon tarjoamalla tämän jumalattomalle ja pahalle tahdolle sanansa ja tekonsa, jota tuo tahto vihaa synnynnäisen paheensa ja luonnollisen turmeluksensa johtamana. Ja kun Jumala Hengellään ei sisästä käsin muuta hänen tahtoaan … ja toisaalta taas kun farao saman luonnollisen turmeluksensa mukaisesti, voimavarojaan, apuneuvojaan ja mahtiaan punniten luottaa näihin, on seurauksena, että tämä, toisaalta luuloteltujen mahtikeinojensa tähden paisuneena ja ylpeänä, toisaalta Mooseksen halpa-arvoisuuden ja häntä kohtaavan Jumalan sanan alhaisen muodon vuoksi pöyhkeänä halveksijana paatuu, sitä enemmän ärsyyntymistään ärsyyntyen ja kiihtyen, kuta enemmän Mooses vaatii ja uhkaa. …

Näin Jumala oli täysin varma ja täysin varmana hän ilmoitti, että farao on paadutettava; hän oli täysin varma siitä, että faraon tahto ei voi vastustaa kaikkivallan liikkeellepanemista, ei luopua pahuudestaan eikä myöntyä hänelle näyttäytyneen Mooseksen vaatimuksiin, vaan että hän oli, hänen pahan tahtonsa välttämättömästi pysyessä pahana, ehdottomasti käyvä yhä pahemmaksi, kovapintaisemmaksi ja kopeammaksi, kun hän viettinsä viemänä törmää sitä vastaan, jota hän ei voinut sietää ja jota hän voimaansa luottaen halveksi. Huomaat siis tässä: juuri tämäkin sana vahvistaa sen, että vapaa ratkaisu ei kykene mihinkään muuhun kuin siihen, mikä pahaa on, kun Jumala, joka ei saata erehtyä eikä kevytmielisesti valhetella, näin huoletta voi ennalta ilmoittaa faraon paaduttamisen, varmana siitä, että paha tahto ei voi tahtoa mitään muuta kuin sitä, mikä pahaa on, ja että se ehdottomasti voi tulla vain pahemmaksi, kun sille tarjotaan hyvää, joka on sille vastenmielistä.

Sitten vielä eräs asia. Joku kysynee, miksi Jumala ei tee loppua tuosta kaikkivallan vaikutuksesta, jolla jumalattomien tahto pannaan toimimaan, niin että se jatkaa pahana olemistaan, tullen entistä pahemmaksi? Tähän vastaamme: Se merkitsee sen toivomista, että Jumala jumalattomien tähden lakkaisi olemasta Jumala; … Tämä kuuluu majesteetin salaisuuksiin, missä »hänen tuomionsa ovat tutkimattomat» (Room. 11,33). Eikä meidän asianamme ole tämän tutkiminen, vaan näiden salaisuuksien kumartaminen, … Eihän se, mitä hän tahtoo, ole oikeaa sen vuoksi, että hänen pitää tai täytyy niin tahtoa, vaan päinvastoin: sen, mikä tapahtuu, täytyy olla oikein sen vuoksi, että hän itse niin tahtoo. Luodun tahdolle määrätään syy ja peruste, mutta ei Luojan tahdolle, ellet halua asettaa hänen yläpuolelleen toista luojaa.

Mooseksen tarkoitus ei niinkään ole faraon ilkeyden kuin Jumalan totuuden ja armahtavaisuuden selittäminen, ja näin juuri sitä varten, etteivät Israelin lapset epäilisi niitä Jumalan lupauksia, joilla hän oli luvannut heidät vapauttaa. Koska tämä asia oli äärettömän tärkeä, hän edeltäpäin ilmaisi heille sen vaikeuden, jotta eivät horjuisi uskossaan, vaan tietäisivät, että tämä kaikki oli jo ennalta puhuttu ja että se hänen johtaessaan oli tapahtuva juuri niin kuin hän oli luvannut; aivan kuin hän sanoisi: »Minä tosin vapautan teidät, mutta vaivoin te sen uskotte, sillä siinä määrin farao on asettuva poikkiteloin ja saava aikaan viivytystä; kaikesta huolimatta olkaa luottavaisia: kaikki tämäkin, että hän saa aikaan viivytystä, tapahtuu minun vaikutuksestani, jotta minä voisin tehdä yhä useampia ja valtavampia ihmetekoja teidän vahvistamiseksenne uskossa ja osoittaakseni oman voimani, niin että te jälkeenpäin sitä paremmin uskoisitte minua kaikessa muussakin». Samoin menettelee Kristuskin viimeisellä aterialla luvatessaan opetuslapsilleen valtakunnan: hän ennustaa epälukuisia vaikeuksia tuleviksi, oman kuolemansa ynnä heitä kohtaavia lukuisia ahdistuksia, jotta nämä perästäpäin, sitten kun se on tapahtunut, sitä paremmin uskoisivat.

… kuitenkin sinun ja kaikkien voitetun omatunnon on pakko sanoa näin: Ellei Jumala erehdy edeltätietämyksessään, täytyy juuri sen edeltätiedetyn tapahtua. Kuinka muutoin kukaan voisi uskoa hänen lupauksiaan, kuka pelkäisi hänen uhkauksiaan, ellei ehdottomasti tule se, minkä hän lupaa tai mitä hän uhkaa? …

KOLMAS OSA

… Kaiken on Herra tehnyt itsensä tähden, niinpä jumalattomankin onnettomuuden päivän varalle» (Sananl. 16:4) se omin sanoin muovailee ja se puhdistaa Jumalan: tämä ei muka ole luonut ainoatakaan luomusta pahaksi. Mutta enhän minä ole puhunut luomisesta, vaan päinvastoin Jumalan taukoamattomasta toiminnasta luoduissa: sillä toiminnalla Jumala panee pakonalaiseksi jumalattomankin, niin kuin tässä aiemmin faraosta olemme maininneet.

NELJÄS OSA

… Miten siis on? Olemmeko me heitä parempia? Emme suinkaan. Mehän olemme maininneet, että kaikki, niin hyvin juutalaiset kuin kreikkalaiset, ovat synnin alaisia» (Room. 3:9). Missä siis vapaa ratkaisu? …

Mutta tarkatkaamme, miten Paavali Pyhän Raamatun avulla todistaa tuomionsa oikeaksi, ja onko sanoilla suurempi todistusvoima Paavalilla kuin niiden alkuperäisessä paikassa. Hän sanoo: »Niinkuin kirjoitettu on: ‘Ei ole ketään vanhurskasta, ei ole ketään ymmärtäväistä, ei ketään, joka etsii Jumalaa; kaikki ovat poikenneet pois, kaikki tyynni kelvottomiksi käyneet; ei ole ketään, joka tekee sitä, mikä hyvä on, ei yhden yhtäkään’» ja niin edespäin (Room. 3:10 ss).

Tällä kohdalla se, joka voi, antakoon minulle säntillisen selityksen, sommitelkoon kuvaannollisuuksia, esittäköön puolusteluksi sen, että sanat ovat moniselitteisiä ja hämäriä ja lähteköön, jos uskaltaa, puolustamaan vapaata ratkaisuvaltaa näiden tuomioiden vastustamiseksi! Siinä tapauksessa minäkin mielelläni väistyn ja peruutan ja ryhdyn vapaan ratkaisuvallan tunnustajaksi ja puolustajaksi!

On kiistämätöntä, että kaikki tämä sanotaan kaikista ihmisistä. Profeettahan panee Jumalan esiintymään kaikkia ihmisiä katselevana ja tämän tuomion heille julistajana. Näinhän hän sanoo 13. psalmissa (Ps. 14:2 s): »Herra katsoi taivaasta ihmislapsiin nähdäkseen, onko ketään ymmärtäväistä tai sellaista, joka etsii Jumalaa; mutta kaikki ovat poikenneet pois» jne. …

Kuulet siis, että kaikki ihmislapset, kaikki, jotka ovat lain alaisia, toisin sanoen, niin pakanat kuin juutalaisetkin, arvostellaan Jumalan edessä sellaisiksi, jotka ovat vääriä, eivät etsi Jumalaa, ei yhden yksikään, ja että kaikki poikkeavat pois ja ovat kelvottomia. …

Kuinka nämä siis voivat pyrkiä siihen, mikä hyvä on, kun he järjestään ovat tietämättömiä Jumalasta, eivät välitä Jumalasta eivätkä etsi häntä? Kuinka heillä voi olla se voima, jota voitaisiin käyttää siihen, mikä hyvä on, kun he kaikki poikkeavat pois ja ovat kokonaan kelvottomia? Vai emmekö tiedä, mitä merkitsee se, ettei Jumalaa tunneta, ettei olla ymmärtäväisiä, ettei etsitä Jumalaa, ei peljätä Jumalaa, että poiketaan pois ja ollaan kelvottomia? Eivätköhän sanat ole aivan selvät: kaikki ihmiset ovat tietämättömiä Jumalasta, halveksivat häntä ja lisäksi poikkeavat pois pahaan ja ovat kelvottomia siihen, mikä hyvä on? Eipä tässä ole puhe tietämättömyydestä elatuksen hankkimisasiassa tai rahan halveksimisesta, vaan tietämättömyydestä, joka koskee uskonasioita ja hurskautta ja näiden halveksimista. Mutta tämä tietämättömyys ja halveksiminen ei suinkaan liiku lihassa ja alemmissa ja karkeammissa haluissa, vaan ihmisen parhaimmissa ja jaloimmissa kyvyissä, joissa vanhurskauden, jumalisuuden, Jumalan tuntemuksen ja hänen kunnioittamisensa on asustettava, nimittäin järjessä ja tahdossa, jopa juuri vapaan ratkaisuvallan kyvyssä, juuri jalouden »iduissa» eli siinä kaikkein jaloimmassa, mitä ihmisessä on.

Mutta ehkäpä joku uskaltaa ratsastaa sofismeilla: »Olkoonpa niinkin, että tahto poikkeaa pois ja järki on tietämätön, niin tahto kuitenkin kykenee itse teossa yrittämään jotakin ja järki tietämään jotakin omien kykyjensä varassa; mehän kykenemme paljoon sellaiseen, jota emme kuitenkaan toteuta. Mehän tutkimmekin nyt kykenemisen voimaa, emme toteuttamista.» Tähän minä vastaan: Profeetan sanoihin sisältyvät sekä toteuttaminen että kykeneminen. Jos sanotaan: »Ihminen ei etsi Jumalaa», niin se on samaa kuin jos sanot: »Ihminen ei kykene etsimään Jumalaa». Tämän voit päätellä seuraavasti. Jos ihmisessä olisi hyvän tahtomisen kyky tai voima, niin olisi mahdotonta—jumalallisen kaikkivallan vaikutus kun ei salli sen olla lepotilassa eikä pitää taukoa, niin kuin yllä selitimme — ettei se muutamissa tai ainakin yhdessä olisi liikkeessä ja osoittautuisi käytännössä. Näin ei kuitenkaan tapahdu, sillä Jumala katsoo taivaasta eikä näe ainoatakaan, joka etsisi tai pyrkisi. Tästä seuraa: missään ei ole olemassa voimaa, joka pyrkisi tai tahtoisi etsiä, päinvastoin kaikki poikkeavat pois. Edelleen Paavalin esitys ei saisi aikaan mitään, ellei sen käsitettäisi samalla koskevan kyvyttömyyttä. Paavali tahtoo näet täysin antautua osoittamaan armon välttämättömyyttä kaikille ihmisille. Mutta jos nämä omasta aloitteestaan kykenisivät panemaan jotakin alulle, ei armoa tarvittaisi; mutta koska eivät voi, he tarvitsevatkin armoa. Huomaat siis, että vapaa ratkaisuvalta tällä kohdalla kerrassaan pannaan kumoon eikä ihmiseen jätetä mitään hyvää tai jaloa, koskapa hänet osoitetaan vääräksi, Jumalaa tuntemattomaksi, Jumalan halveksijaksi, pois kääntyneeksi ja kelvottomaksi Jumalan edessä. Ja profeetan todistus on yhtä vahva sekä siinä alkuperäisessä kohdassaan kuin häntä todistajana esittävässä Paavalissakin.

Eikä ole mikään vähäpätöinen asia, että ihmistä sanotaan Jumalasta tietämättömäksi ja häntä halveksivaksi, sillä nämä ominaisuudet ovat kaikkien rikosten alkulähteitä, syntien likalätäkkö, jopa kaikkien surkeuksien helvetti. Olisiko mitään pahaa, ellei olisi tietämättömyyttä ja Jumalan halveksimista? Lyhyesti sanoen: Saatanan valtaa ihmisissä ei voida kuvailla sen lyhyemmin eikä voimakkaimmin sanoin kuin sanomalla heitä Jumalasta tietämättömiksi ja Jumalan halveksijoiksi, sillä siinä on epäuskoisuus, siinä tottelemattomuus, siinä Pyhän loukkaus, siinä Jumalan pilkkaaminen, siinä julmuus ja armottomuus lähimmäistä kohtaan, siinä itserakkaus kaikessa, mikä koskee Jumalaa ja ihmisiä. Kas tässä siis vapaan ratkaisuvallan kunnia ja mahti!

Mutta Paavali jatkaa vakuuttaen puhuvansa kaikista ihmisistä, ennen kaikkea parhaimmista ja jaloimmista; hän sanoo: »Että kaikkien suu tukittaisiin ja koko maailma tulisi syylliseksi Jumalan edessä, sen tähden, ettei mikään liha tule vanhurskaaksi hänen edessään lain teoista». Mutta selitäpä minulle, miten tukitaan kaikkien suu, jos jäljellä on vielä sitä voimaa, jonka varassa me kykenemme johonkin? Jumalallehan saisi sanoa: »Ei täällä ole aivan vajaata, on jotakin, jota sinä et voi tuomita, koska sinä itse olet suonut sen vähäisen kyvyn. Tämä ei ainakaan ole vaikeneva eikä se ole syyllistä sinun edessäsi». Jos näet puheenaoleva vapaan ratkaisun kyky on turmeltumaton ja terve, niin ei ole totta, että koko maailma Jumalan edessä on syyllinen eli vikapää. Eihän tämä kyky ole mikään vähäpätöinen asia tai jossakin maailman kolkalla, vaan se on mitä arvostetuin ja yleisin koko maailmassa, jonka suuta ei saa tukkia; mutta jos se suu pitää tukittaman, on sen ehdottomasti koko maailman kanssa oltava Jumalan edessä syyllinen ja vikapää. Mutta millä oikeudella se selitetään vikapääksi, ellei se ole väärä ja jumalaton, toisin sanoen, rangaistuksen ja koston ansainnut?

Sama juhlallinen sanonta on myös tässä: »Mikään liha ei tule hänen edessään vanhurskaaksi lain teoista» (Room. 3:20). Suuri on tuo sana: »lain teoista» samoin kuin tämäkin: »koko maailma» tai tämä: »kaikki ihmisten lapset». On nimittäin huomattava, että Paavali pidättyy puhumasta henkilöistä ja muistuttaa vain heidän pyrkimyksistään, voidakseen sulkea niihin kaikki henkilöt ja kaiken sen, mikä heissä on jalointa. Jos hän näet olisi sanonut: »juutalaista rahvasta tai fariseuksia tai muutamia jumalattomia ei vanhurskauteta», olisi voinut näyttää siltä kuin hän olisi jättänyt jäljelle muutamia, jotka vapaan ratkaisun voimasta ja lain tukemina eivät olisi aivan kelvottomia. Mutta kun hän tuomitsee itse lain teot ja selittää ne Jumalan edessä jumalattomiksi, niin käy selväksi, että hän tuomitsee kaikki ne, jotka ahkeroivat lain teoissa. Lain teoissa taas ahkeroivat vain kaikkein parhaimmat ja jaloimmat, jopa juuri sillä kohdalla, mikä heissä on parhainta ja jalointa, nimittäin järjen ja tahdon puolesta.

Kaiken kaikkiaan, Paavali jaoittelullaan riittävästi vahvistaa sen, mitä me sanomme. Hänhän jakaa ihmiset, jotka ovat lain tekijöitä, kahteen ryhmään: toiset hän esittää tekijöiksi Hengessä, toiset tekijöiksi lihassa; hän ei jätä ketään sille välille. Hänhän sanoo: Ei mikään liha tule vanhurskaaksi lain teoista. Tämähän tietysti merkitsee sitä, että nuo uurastavat laissa vailla Henkeä, koska ovat lihaa, tosin sanoen, jumalattomia ja Jumalasta tietämättömiä; heille ei teoistaan ole mitään hyötyä. Niin ikään Galatalaiskirjeen 3. luvussa (2. jakeessa) hän käyttää samaa jaoittelua sanoessaan: »Lain teoistako saitte Hengen, vai uskossa kuulemisesta?» Ja taas hän sanoo Roomalaiskirjeen 3. luvussa (21. jakeessa) (Room. 3:21): »Nyt Jumalan vanhurskaus on ilmoitettu ilman lakia»; ja taas (28. jakeessa) (Room. 3:28): »Niin päätämme siis, että ihminen vanhurskautetaan uskon kautta, ilman lain tekoja». Näistä kaikista selviää ilmeisesti, että Paavalin kirjoituksissa pannaan Henki lain tekojen vastakohdaksi aivan samalla tavalla kuin kaiken muunkin ei-hengellisen sekä kaikkien lihan kykyjen ja sen nimitysten vastakohdaksi.

On siis varmaa, että Paavalin mielipide pitää yhtä Kristuksen sanan kanssa Johanneksen evankeliumin 3. luvussa (6. jakeessa) (Joh. 3:6): Kaikki se, mikä ei ole Henkeä, on lihaa, olkoon kuinka loistavaa, pyhää ja erinomaista tahansa, jopa kaikkein ihanimpia jumalallisen lain vaatimusten mukaisia tekoja, millä kyvyillä tahansa esiin puserrettuja. Sillä Kristuksen Henki on välttämätön, sen puuttuessa kaikki on vain tuomittavaa. …

»Lain kautta», sanoo apostoli, »tulee synnin tunto» (Room. 3:20). Tässä hän osoittaa, missä määrin ja mihin saakka laki hyödyttää. Vapaa ratkaisuvalta näet on sinällänsä siinä määrin sokea, ettei se edes tunne syntiä, vaan tarvitsee opettajaksi lain. …

… »Jos kerran me emme mihinkään kykene, niin mitä virkaa on kaikilla näillä laeilla, näillä käskyillä, näillä uhkauksilla ja näin monilla lupauksilla?» Tässä Paavali vastaa: »Lain kautta tulee synnin tunto». Hän vastaa kysymykseen aivan toisin kuin ihminen eli vapaa ratkaisuvalta ajattelee. Hän sanoo, että lain avulla ei vapaa ratkaisuvalta tule todistetuksi eikä se myötävaikuta, kun on kysymys vanhurskautuksesta, koska lain kautta ei tule vanhurskautta, vaan synnin tunto. Juuri se on lain työn tulosta, lain tehtävä ja virka: se on tietämättömien ja sokeiden valona, mutta sellaisena valona, joka näyttää sairauden, synnin, pahan, kuoleman, helvetin ja Jumalan vihan, mutta joka ei auta eikä tee vapaaksi näistä, se tyytyy vain näyttämiseen. Silloin ihminen opittuaan tuntemaan synnin sairauden tulee murheelliseksi, masentuu, jopa joutuu epätoivoon. Laki ei anna apua, vielä paljon vähemmän ihminen kykenee itse auttamaan itseään. Tarvitaan toinen apu lääkkeen osoittamiseksi; se on evankeliumin ääni, joka näyttää Kristuksen vapauttajana kaikesta tästä. Häntä ei näytä järki ja vapaa ratkaisuvalta; ja miten se näyttäisi, kun se itsekin on pimeys, joka tarvitsee lain valoa sen sairauden näyttäjäksi, jota se omalta valoltaan ei saa nähdyksi, vaan luulee sitä terveydeksi!

Kiinnitä siis huomiosi puheen yksinkertaisuuteen: »Lain kautta tulee synnin tunto», ja kuitenkin se on riittävän väkevä kukistamaan ja tekemään tyhjäksi ratkaisun vapauden. Jos näet on totta, että ratkaisuvalta omassa varassaan ollen ei tiedä, mitä synti ja paha ovat, niin kuin apostoli tässä ja Roomalaiskirjeen seitsemännessä luvussa (7. jakeessa) sanoo: »Minä en tiennyt himoa synniksi, ellei laki olisi sanonut: ‘Älä himoitse’», niin kuinka se milloinkaan tulisi tietämään, mikä on vanhurskautta ja mikä hyvää? Jos se on tietämätön vanhurskaudesta, niin kuinka se voi sitä tavoitella? Me emme tunne syntiä, jossa me olemme syntyneet, jossa me elämme, liikumme ja olemme, jopa joka meissä elää, liikkuu ja pitää valtaa; kuinka me sitten tuntisimme vanhurskauden, joka taivaassa, meidän ulkopuolellamme, hallitsee? Ylen määrin, ylen määrin mitättömäksi nämä sanat tekevät tuon surkuteltavan, vapaan ratkaisuvallan!

Kun asianlaita on näin, niin Paavali täydessä uskalluksessa ja arvovallallaan tekee tiettäväksi: »Mutta nyt Jumalan vanhurskaus, lain ja profeettojen todistamana, ilmoitetaan ilman lakia, se Jumalan vanhurskaus, minä sanon, joka uskon kautta Jeesukseen Kristukseen tulee kaikille ja kaikkien yli, jotka uskovat häneen, sillä ei ole yhtään erotusta; sillä kaikki ovat syntiä tehneet ja ovat Jumalan kirkkautta vailla ja tulevat vanhurskautetuiksi lahjaksi hänen armonsa kautta sen lunastuksen kautta, joka on Kristuksessa Jeesuksessa, jonka Jumala on asettanut armoistuimeksi uskon kautta hänen veressänsä» jne. (Room. 5:21 ss).

Tässä Paavali syöksee ukonvaajan toisensa jälkeen vapaaseen ratkaisuvaltaan. Ensiksikin: Jumalan vanhurskaus, hän sanoo, ilmoitetaan ilman lakia. Hän erottaa Jumalan vanhurskauden lainvanhurskaudesta, koska uskonvanhurskaus tulee armosta, ilman lakia. Nämä hänen sanansa »ilman lakia» eivät voi merkitä mitään muuta kuin että kristillinen vanhurskaus pysyy ilman lain tekoja; näin ollen lain teot eivät kelpaa sitä varten eivätkä vaikuta sen saavuttamiseksi, niin kuin hän kohta jäljempänä (3:28) sanoo: »Niin päätämme siis, että ihminen vanhurskautetaan uskon kautta, ilman lain tekoja», ja niin kuin hän edellä (3:20) sanoi: »Mikään liha ei tule hänen edessään vanhurskaaksi lain teoista». Kaikesta tästä käy mitä kouraantuntuvimmin ilmi, että vapaan ratkaisun pyrkimys ja halajaminen on aivan mitätön. Sillä jos Jumalan vanhurskaus pysyy ilman lakia ja lain tekoja, kuinka paljon paremmin se pysyykään ilman vapaata ratkaisuvaltaa, kun vapaan ratkaisuvallan parhaimpana pyrkimyksenä on harjoittautuminen siveellisessä vanhurskaudessa ja lain teoissa, joiden ansiosta sen sokeus ja avuttomuus yhä lisääntyy? Ilman-sana tekee tyhjiksi siveellisesti hyvät teot, se tekee tyhjäksi siveellisen vanhurskauden, se tekee tyhjiksi valmistautumiset armon saamiseksi; lyhyesti: kuvittele minkä kuvittelet vapaan ratkaisun voimasta, Paavali pysyy asemissaan ja selittää: Ilman kaikkea tuommoista pysyy Jumalan vanhurskaus.

Ja vaikka minun onkin myöntäminen, että vapaa ratkaisu pyrkimyksillään voi edistyä johonkin mittaan, nimittäin hyviin tekoihin eli yhteiskunnallisen ja siveellisen lain mukaiseen vanhurskauteen, se kuitenkaan ei voi ulottua Jumalan vanhurskauteen, eikä Jumala vanhurskautensa saavuttamiseksi katso sen halajamisia minkään arvoisiksi, sanoessaan, että hänen vanhurskautensa on voimassa ilman lakia. Mutta jos se ei edistä Jumalan vanhurskauden saavuttamista, niin mitä hyötyä sillä on siitä, että se teoillaan ja pyrkimyksillään saavuttaisi — jos se olisi mahdollista — vaikkapa enkelien pyhyyden? Sanat tässä eivät mielestäni ole hämäriä eikä moniselitteisiä, eikä niissä ole tilaa kuvaannolliselle selittelylle. Erottaahan Paavali selvästi kaksi vanhurskautta, joista toisen hän sijoittaa lakiin ja toisen armoon; tämä jälkimmäinen lahjoitetaan ilman edellistä ja sen tekoja, mutta edellinen ei ilman jälkimmäistä vanhurskauta eikä voi mitään. Haluaisinpa siis nähdä, kuinka vapaa ratkaisuvalta kykenee pitämään puoliaan ja puolustautumaan sitä vastaan.

Toinen ukonvaaja on se, minkä hän sanoo: »Jumalan vanhurskaus ilmoitetaan»; se on voimassa kaikille ja kaikkiin nähden, jotka uskovat Kristukseen, eikä ole »yhtään erotusta». Jälleen hän erittäin selvin sanoin jakaa koko ihmissuvun kahteen osaan: uskoville hän antaa Jumalan vanhurskauden, epäuskoisilta hän sen epää. Kukaan ei todellakaan ole niin mieletön, että epäilisi vapaan ratkaisun kyvyn ja pyrkimyksen olevan jotakin toista kuin uskon Jeesukseen Kristukseen. Mutta Paavali epää vanhurskauden Jumalan edessä kaikelta siltä, mikä on tämän uskon ulkopuolella. Mutta ellei se ole vanhurskasta Jumalan edessä, se ehdottomasti on syntiä, sillä Jumalan kannalta katsottuna ei jää vanhurskauden ja synnin välille mitään keskiväliä, mitään neutraalia, joka ei olisi vanhurskautta eikä syntiä: jos jäisi, ei Paavalin koko selvittely johtaisi mihinkään tulokseen, tämä selvittely kun lähtee juuri tämän jaottelun pohjalta: mitä ikinä ihmisten kesken tapahtuu ja tehdään, on Jumalan edessä joko vanhurskautta tai syntiä, vanhurskautta, jos usko on käsillä, syntiä, jos uskoa ei ole käsillä. Ihmisten kesken on tosin niin, että on olemassa välimuotoja, neutraaleja asioita, joiden piirissä ihmiset suhteessa toisiinsa eivät ole kenellekään velkaa eivätkä täytä velvollisuuksia ketään kohtaan. Jumalaton rikkoo Jumalaa vastaan, joko söi tai joi tai muutoin teki minkä teki, koska hän alituisella jumalattomuudella ja kiittämättömyydellä väärinkäyttää sitä, minkä Jumala on luonut, sydämestään hetkeksikään antamatta Jumalalle kunniaa.

Esittäkäämme sitten se esimerkki, minkä Paavali seuraavassa tuo esiin Aabrahamista! »Jos Aabraham», hän sanoo, »on teoista vanhurskautettu, on hänellä kerskaamista, mutta ei Jumalan edessä. Sillä mitä Raamattu sanoo? ‘Aabraham uskoi Jumalaa, ja se luettiin hänelle vanhurskaudeksi’» (Room. 4:2 s.). Huomaapa tässäkin Paavalin jaoittelu: hän puhuu Aabrahamin kahdenkertaisesta vanhurskaudesta. Toinen on tekojen vanhurskaus, toisin sanoen, siveellinen ja yhteiskunnallinen. Paavali kuitenkin sanoo, että hän ei tämän nojalla tullut vanhurskaaksi Jumalan edessä, vaikkakin hän sen perusteella on vanhurskas ihmisten edessä. Ja edelleen: Aabrahamilla on kerskaus ihmisten edessä, mutta hänkin on sen vanhurskauden perusteella vailla kerskausta Jumalan edessä. Eikä kukaan pysty väittämään, että tässä julistetaan kelvottomiksi lain tai ulkonaisen jumalanpalveluksen mukaiset teot, koskapa Aabraham eli niin monta vuotta ennen lain antamista. Paavali puhuu yksinkertaisesti Aabrahamin teoista, ja niistäkin vain parhaimmista— olisihan naurettavaa keskustella siitä, vanhurskautetaanko joku pahojen tekojen perusteella. Jos siis Aabraham ei ole vanhurskas minkään tekojen perusteella, ja hänkin tekoineen kaikkineen jätetään jumalattomuuden valtaan, ellei häntä pueta toiseen vanhurskauteen, nimittäin uskon, niin on ilmeistä, ettei yhden yksikään ihminen omien tekojensa varassa ollen millään tavoin voi edetä vanhurskauteen. Edelleen on ilmeistä, etteivät mitkään vapaasta ratkaisusta lähtevät teot, mitkään pyrkimykset, mitkään halajamiset merkitse mitään Jumalan edessä, vaan että ne kaikki arvostellaan jumalattomiksi, vääriksi ja pahoiksi. Jos näet ihminen itse ei ole vanhurskas, niin eivät hänen tekonsakaan ja halajamisensakaan ole vanhurskaat. Elleivät ne ole vanhurskaat, ne ovat kirottavat ja vihan ansainneet.

Toinen vanhurskaus on uskon vanhurskaus; se ei perustu millekään teoille, vaan se tulee Jumalan suosiosta ja hyväksilukemisesta, armon kautta. Ja huomaapa, kuinka Paavali perustautuu lukea-sanaan: sitä hän korostaa, sitä kertaa ja painaa mieliin. »Tekoja tekevälle», hän sanoo, »ei lueta palkkaa armosta, vaan ansiosta, mutta joka ei tekoja tee, vaan uskoo häneen, joka vanhurskauttaa jumalattoman, sille luetaan, »Jumalan armon päättämän mukaisesti» (Room. 4:4 - 5), »hänen uskonsa vanhurskaudeksi». Ja sitten hän samassa yhteydessä (7. jakeessa) (Room. 4:7) esittää Daavidin, joka puhuu armon hyväksilukemisesta: »Autuas on se mies, jolle Jumala ei lue syntiä» jne. Noin kymmenen kertaa Paavali tässä luvussa toistaa lukea-sanan. Lyhyesti puhuen, Paavali asettaa vastakkain tekoja tekevän ja sen, joka ei tekoja tee, jättämättä näiden molempien väliin mitään välimuotoa. Hän sanoo, että tekoja tekevälle ei lueta vanhurskautta, mutta sille, joka ei tekoja tee, hän vakuuttaa luettavan vanhurskauden, kunhan tämä vain uskoo. Tässä vapaa ratkaisu pyrkimisineen, halajamisineen kaikkineen ei pääse puusta pitkään: se luetaan joko tekoja tekevien joukkoon tai niiden, jotka eivät tekoja tee; jos tekoja tekevien joukkoon, niin kuulet tässä, että sille ei lueta mitään vanhurskautta, jos taas niiden joukkoon, jotka eivät tekoja tee, mutta sittenkin uskovat Jumalaan, niin sille luetaan vanhurskaus, mutta silloin ei enää olekaan käsillä vapaan ratkaisun kyky, vaan uusi luomus uskon kautta. Jos tekoja tekevälle ei lueta vanhurskautta, niin on selvää, että sen teot ovat silkkaa syntiä, pahaa ja jumalattomuutta Jumalan edessä.

… huomioidaan seuraavat Paavalin sanat: »Te ette ole lihan vallassa, vaan Hengen, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä; mutta joilla ei ole Kristuksen Henkeä, se ei ole hänen omansa». Sanoilla »Te ette ole lihassa, vaan Hengessä, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä» hän yksinkertaisesti tähtää siihen, että ne, joilla ei ole Henkeä, ehdottomasti ovat lihassa? Ja kenenkä muun kuin saatanan vallan alaisena on se, joka ei ole Kristuksen?

Ja se, joka toisessa paikassa sanoo, että me, vaikka olemme pahoja, osaamme antaa lapsillemme hyviä lahjoja, kuitenkin sanoo, ettemme tee hyvää edes silloin, kun annamme hyviä lahjoja: se näet, minkä me annamme, on hyvää Jumalan luomaa, mutta me itse emme kuitenkaan ole hyviä emmekä anna näitä hyviä lahjoja hyvällä tavalla. Mutta hän puhuu tätä kaikille, myös opetuslapsilleen, jotta pitäisi paikkansa tämä Paavalin kaksoiskanta: »Vanhurskas on elävä uskosta» (Room. 1:17) ja »Kaikki, mikä ei ole uskosta, on syntiä» (Room. 14:23), joista jälkimmäinen on edellisen seurausta. Jos näet ei ole olemassa mitään muuta, jonka kautta meidät vanhurskautetaan, kuin usko, niin on ilmeistä, että ne, jotka ovat vailla uskoa, eivät vielä ole vanhurskautettuja. Ne taas, jotka eivät ole vanhurskautettuja, ovat syntisiä; mutta syntiset ovat noita pahoja puita eivätkä voi tehdä mitään muuta kuin syntiä ja kasvaa pahoja hedelmiä. Vapaa ratkaisuvalta ei siis ole mitään muuta kuin synnin, kuoleman ja saatanan orja, joka ei tee mitään muuta eikä voi tehdä mitään muuta kuin sitä, mikä paha on, ja pyrkiä siihen.

Siirtykäämme nyt puhumaan Johanneksesta, joka hänkin on vapaan ratkaisun runsassanainen ja voimakas kukistaja. Heti alussa hän pitää vapaata ratkaisua niin umpisokeana, ettei se edes näe totuuden valoa, puhumattakaan siitä, että se osaisi pyrkiä siihen. Hänhän sanoo näin: »Valkeus loistaa pimeydessä, mutta pimeys ei sitä käsittänyt» (Joh. 1:5); ja heti sen jälkeen (10. ja 11. jakeissa): »Maailmassa hän oli, ja maailma ei häntä tuntenut. Hän tuli omiensa tykö, ja hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan».

Mitä arvelet hänen tarkoittavan »maailmalla»? Ehkäpä sinä tämän käsitteen piiristä erotat pois jonkun ihmisen, ellei hän ole uudestisyntynyt Pyhästä Hengestä? Tämä apostoli sitäpaitsi käyttää maailma-sanaa aivan erikoisessa merkityksessä: sillä sanalla hän tarkoittaa suorastaan koko ihmissukua. Se kaikki siis, minkä hän sanoo maailmasta, on käsitettävä tarkoittavaksi vapaata ratkaisuvaltaa, se kun on ihmisen parhain osa. Niinpä siis tämän apostolin mukaan maailma ei tunne totuuden valoa. Maailma vihaa Kristusta ja hänen omiansa (Joh. 15:19). Maailma ei tunne eikä ota huomioon Pyhää Henkeä (Joh. 14:7). »Koko maailma on pahan vallassa» (1. Joh. 5:19). »Kaikki, mikä maailmassa on, se on lihan himoa, silmäin pyyntöä ja elämän korskeutta» (1. Joh. 2:16). »Älkää rakastako maailmaa» (1. Joh. 2:15). »Te olette», hän sanoo, »tästä maailmasta» (Joh. 8:23). »Teitä maailma ei voi vihata; minua se vihaa, sillä minä todistan siitä, että sen teot ovat pahat» (Joh. 7:7).

Ja sitten seuraa: »Kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, hän antoi voiman tulla Jumalan lapsiksi, niille, jotka uskovat hänen nimeensä, jotka eivät ole syntyneet verestä eikä lihan tahdosta eikä miehen tahdosta, vaan jotka ovat syntyneet Jumalasta» (Joh. 1:12 - 13). Tällä täydellisellä jaottelulla hän torjuu Kristuksen valtakunnasta kaiken, mikä on verta: lihan tahdon ja miehen tahdon. …

Mutta olkoonpa niinkin, ettemme ymmärrä yksityisiä sanoja; itse pääasia on selvää selvempi, se nimittäin, että Johannes jaottelullaan hylkää kaiken sen, mikä ei ole jumalallista syntymää, sanomalla, että Jumalan lapsiksi ei tulla muulla tavalla kuin syntymällä Jumalasta, ja se tapahtuu, niin kuin hän itse selittää, siten, että uskotaan hänen nimeensä. Ehdottomasti tämä hylkääminen käsittää ihmisen tahdonkin eli vapaan ratkaisun, koska se ei ole Jumalasta syntymistä eikä uskoa. Jos taas vapaa ratkaisu johonkin kykenisi, niin Johanneksen ei olisi pitänyt hylätä miehen tahtoa eikä estää ihmisiä siitä osoittamalla heidät yksinomaan uskoon ja uudestisyntymään, ettei heille täytyisi sanoa näitä Jesajan kirjan 5. luvun (20. jakeen) (Jes. 5.20) sanoja: »Voi teitä, jotka sanotte hyvän pahaksi!» Mutta kun hän nyt samalla tavalla hylkää veret, lihan tahdon ja miehen tahdon, niin on varmaa, että miehen tahto ei Jumalan lapseksi tultaessa merkitse yhtään enempää kuin veret tai lihallinen syntymä. Mutta jokaisellehan on täysin selvää, että lihanomainen syntymä ei tee Jumalan lapseksi, niinkuin Paavalikin Roomalaiskirjeen 9. luvussa (8. ja ss. jakeissa) (Room. 9:8.ss.) sanoo: »Eivät ne, jotka lihan puolesta ovat lapsia, ole Jumalan lapsia», todistaen sanansa Ismaelin ja Jaakobin esimerkillä.

Samalla minun tekee mieli varoittaa vapaan ratkaisuvallan varjelijoita: Tietäkää vapaata ratkaisuvaltaa puoltaessanne olevanne Kristuksen kieltäjiä! Jos minä näet omilla halajamisillani saavutan Jumalan armon, niin eihän siinä tapauksessa armoa saadakseni tarvita Kristuksen armoa. Vai puuttuuko minulta mitään, kun minulla on Jumalan armo? …

Kuulkaamme myös vapaan ratkaisun esimerkkiä! Nikodeemushan on mies sellainen, jolta ei voi puuttua mitään siitä, mihin vapaa ratkaisu pystyy; sillä mitä hän on syrjäyttänyt halajamisesta ja pyrkimisestä? Hän tunnustaa, että Kristus on totuudellinen ja että tämä on tullut Jumalasta, hän ylistää tunnustekoja, saapuu yöllä häntä kuulemaan ja hänen kanssaan keskustelemaan. Eikö siis näytä siltä kuin hän vapaan ratkaisun voimasta etsisi, sitä mikä kuuluu jumalisuuteen ja autuuteen? Mutta kiinnitäpä huomiosi siihen, kuinka hän ällistyy kuullessaan Kristuksen opettavan uudestisyntymisen kautta käyvää tosi tietä autuuteen! Tokkopa hän tunnustaa tämän tien tai myöntää, ettei hän sitä koskaan ole etsinyt? Päinvastoin! Hän siinä määrin kammoksuu sitä ja joutuu hämmennyksiin, että ei ainoastaan sano sitä itselleen käsittämättömäksi, vaan hylkää sen mahdottomana. »Kuinka», hän kysyy, »tämä voi tapahtua?» Todella tämä ei olekaan kummeksittavaa; sillä kuka on koskaan kuullut, että ihmisen on autuudeksensa synnyttävä uudestaan vedestä ja Hengestä? Kuka on koskaan osannut ajatella, että ihmisen Poika on ylennettävä, jotta kukaan, joka uskoo häneen, ei hukkuisi, vaan että hänellä olisi iankaikkinen elämä? Lienevätkö terävä-älyisimmät ja parhaat filosofit milloinkaan ajatelleet jotakin tällaista? Lienevätkö tämän maailman valtiaat koskaan oppineet tuntemaan tätä viisautta (1. Kor. 2:7 - 8)? Vai onko jonkun vapaa ratkaisu milloinkaan pyrkinyt tähän? Eiköpä Paavali tunnusta sitä sellaiseksi viisaudeksi, joka on salattu mysteeriin, joka tosin on ennustettu profeettojen kautta, mutta ilmaistu evankeliumin kautta, niin että se hamasta iäisyydestä asti on ollut salassa, maailmalta tuntemattomissa?

Edelleen, mitä jättää vapaan ratkaisuvallan osuudeksi se Kristuksen sana Johanneksen evankeliumin 6. luvussa (44. jakeessa) (Joh. 6:44), jossa hän sanoo: »Ei kukaan voi tulla minun tyköni, ellei minun Isäni häntä vedä?» …

Nyt sitä vastoin, kun Jumala on ottanut autuuteni minun oman ratkaisuni ulkopuolelle, pidättänyt sen oman ratkaisunsa varaan ja luvannut varjella minut, ei omien tekojeni ja juoksemisieni vuoksi, vaan oman armonsa ja laupeutensa tähden, niin minä saan olla levollinen ja varma siitä, että hän on uskollinen eikä puhu minulle valhetta ja että hän lisäksi on niin voimakas ja suuri, etteivät mitkään riivaajat eikä mitkään onnettomuudet kykene häntä kukistamaan tai minua hänen käsistään ryöstämään. »Kukaan ei», hän sanoo, »ryöstä heitä minun kädestäni, sillä minun Isäni, joka on heidät minulle antanut, on suurempi kaikkia» (Joh. 10:28 s.). Tästä johtuu, että, vaikkakaan eivät kaikki, niin ainakin jokunen, jopa moni pelastuu, kun sitä vastoin vapaan ratkaisun kyvyn avulla kukaan ei tule varjelluksi. Kaikki me viimeistä myöten hukkuisimme. Silloin me myös olemme turvallisen varmoja siitä, että olemme Jumalalle otolliset, emme tekomme ansion tähden, vaan hänen meille lupaamansa sydämellisen suosion tähden, ja vielä varmoja siitä, että toimimmepa liian vähän tai huonosti, hän ei sitä meille viaksi lue, vaan isän tavoin antaa anteeksi ja parantaa. Tämä on kaikkien pyhien kerskaus heidän Jumalassansa.

Jos taas huolestuttaa se, että on vaikeata puolustaa Jumalan lempeyttä ja vanhurskautta, hän kun tuomitsee kadotukseen ne, jotka eivät ole sitä ansainneet, toisin sanoen, sellaiset jumalattomat, jotka jumalattomuuden keskellä syntyneinä eivät mitenkään voi mitään sille, että ovat jumalattomia, jäävät jumalattomiksi ja joutuvat kadotukseen tuomituiksi, luonnon välttämättömyyden takia pakostakin tekevät syntiä ja hukkuvat, niin kuin Paavali sanoo: »Me olimme kaikki vihan lapsia» (Ef. 2:3) — itse Jumala kun luo heidät sellaisiksi yhden ainoan, Aadamin, rikkomuksen tähden vianalaiseksi tulleesta siemenestä —, niin Jumalaa on tässä asiassa kunnioitettava ja pelättävä: hän on sangen lempeä niissä, jotka hän aivan ansiottomina vanhurskauttaa ja pelastaa; hänen jumalalliselle viisaudelleen on suotava ainakin jonkin verran liikkumisvapautta, niin että hänet uskotaan oikeamieliseksi silloin, kun hän meistä näyttää väärältä. Jos hänen oikeamielisyytensä olisi sellainen, että se inhimillisen käsityskyvyn mukaan voitaisiin arvostella oikeamieliseksi, niin se ei ensinkään olisi jumalallista eikä missään suhteessa eroaisi inhimillisestä oikeamielisyydestä. Mutta kun hän on tosi ja myös ainoa Jumala, lisäksi vielä kokonaan käsittämätön eikä inhimillisen järjen saavutettavissa, niin on sopivaa, jopa välttämätöntä, että hänen oikeamielisyytensäkin on tutkimaton, niin kuin Paavalikin huudahtaa ja sanoo: »Oi sitä Jumalan rikkauden ja viisauden ja tiedon syvyyttä! Kuinka tutkimattomat ovat hänen tuomionsa ja käsittämättömät hänen tiensä!» (Room. 11:33). Mutta ne eivät olisi tutkimattomia, jos me kaikin kohdin kykenisimme käsittämään, minkä tähden ne ovat oikeamielisiä. Mikä on ihminen Jumalaan verrattuna? Paljonko meidän voimamme voi hänen voimaansa verrattuna? Mitä on meidän väkemme hänen väkevyyteensä verrattuna? Mitä on meidän tietomme hänen viisauteensa verrattuna? Mitä meidän olemuksemme hänen olemukseensa verrattuna? Kaiken kaikkiaan, mitä on meidän kaikkemme hänen kaikkeensa verrattuna?

Jos me siis tunnustamme, vaikkapa vain luonnon ollessa opastajanamme, että inhimillinen voima, väki, viisaus, tieto, olemus ja kaikki omamme eivät ole kerrassaan mitään, kun niitä verrataan jumalallisen voimaan, väkeen, viisauteen, tietoon, olemukseen, niin kuinka suuri onkaan meidän järjettömyytemme, me kun hätyytämme Jumalan vanhurskautta ja tuomiota ja vaadimme itsellemme niin ratkaisevaa tuomio-oikeutta, että pyrimme käsittämään, arvostelemaan ja punnitsemaan jumalallista tuomiota! Miksikä me emme myös tässä yhteydessä sano: »Meidän arvostelumme on mitätön, jos sitä verrataan Jumalan arvosteluun». Kysy neuvoa järjeltä itseltään, eiköhän sen vääräksi osoitettuna ole pakko myöntää itsensä aivan tyhmäksi ja ajattelemattomaksi, kun se ei anna Jumalan tuomion olla käsittämättömänä, vaikka sen täytyy tunnustaa kaikki muut jumalalliset asiat käsittämättömiksi? Kaikissa muissa asioissahan me myönnämme Jumalalle jumalallisen majesteettisuuden, mutta me olemme valmiit, kun on kysymyksessä hänen tuomionsa, kieltämään sen emmekä me voi uskoa sen vertaa, että hän on oikeamielinen, vaikka hän on meille luvannut, että me kaikki kerran, kun hän tuo ilmi kunniansa, saamme nähdä ja tunnustella hänen olleen ja yhä olevan oikeamielinen.

LOPPUSANA.

Tähän minä päätän tämän kirjaseni. Olen tarpeen tullen valmis käsittelemään asiaa vielä monipuolisemmin, vaikkakin arvelen jo tässä kylliksi tyydyttäneeni hurskaan ja vailla itsepintaisuutta totuutta uskovan ihmisen odotukset. Jos nimittäin uskomme todeksi sen, että Jumala edeltätietää ja edeltämäärää kaiken, niin hän ei saata edeltätietämyksessään eikä edeltämääräämyksessään erehtyä, ja edelleen, että mitään ei tapahdu, ellei hän sitä tahdo, seikka, joka jopa järjen on pakko myöntää. Samaisen järjen todistuksen mukaan ei ihmisellä eikä enkelillä eikä kenelläkään muulla luodulla voi olla vapaata ratkaisuvaltaa. Niin ikään, jos uskomme, että saatana on tämän maailman ruhtinas, joka kaikin keinoin väijyen taistelee Kristuksen valtakuntaa vastaan eikä päästä käsistään vangitsemiaan ihmisiä, ellei joudu karkoitetuksi Jumalan Hengen voimalla, niin on jälleen selvää, että vapaan ratkaisuvallan olemassaolo on mahdottomuus. Niin ikään, jos uskomme perisynnin meidät siinä määrin turmelleen, että se hyvää vastaan taistelemalla niillekin, joita Henki kuljettaa, aiheuttaa tavatonta työtä ja tuskaa, niin on ilmeistä, ettei Henkeä vailla olevaan ihmiseen ole jäänyt jäljelle mitään sellaista, joka kykenisi kääntymään sen puoleen, mikä hyvä on. Samoin, jos juutalaiset, kaikki voimansa ponnistaen tavoittelivat vanhurskautta, mutta sen sijaan sortuivat vääryyteen, ja pakanat, jotka tavoittelivat jumalattomuutta, saavuttivat lahjaksi — odottamattaan — vanhurskauden, niin samoin on sekä itse toteuttamisen että kokemuksen näkökulmasta katsottuna ilmeistä, että vailla armoa oleva ihminen ei voi tahtoa mitään muuta kuin sitä, mikä paha on. Mutta lyhyesti sanottuna: jos me uskomme, että Kristus verellään on lunastanut ihmiset, meidän on pakko myöntää, että koko ihminen oli kadotettu, sillä muussa tapauksessa me teemme Kristuksen joko tarpeettomaksi tai sitten ihmisen arvottomimman osan lunastajaksi, ja se on rienaavaa ja pyhyyttä loukkaavaa.

Epärehellinen taloudenhoitaja - edellinen versio

Vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta

Oheiseen alustukseen olen kopioinut runsaasti Puhakan ajatuksia (joihin yhdyn).

Jeesuksen kertoma vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta kuuluu laajempaan kokonaisuuteen, joka alkaa siitä kun fariseukset ja lainopettajat sanoivat paheksuen: "Tuo mies, eli Jeesus, hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan. Jeesus vastasi heille neljällä vertauksella;

eksynyt lammas,

kadonnut raha,

isä ja kaksi poikaa (tuhlaajapoikavertauksella) ja

vertauksella epärehellisestä taloudenhoitajasta. Viimeisen vertauksen Jeesus kertoi opetuslapsilleen, fariseusten kuullen.

Kaikki nämä vertaukset liittyvät siihen, että Jeesusta syytettiin syntisten kanssa veljeilystä.

Luuk. 15:1-3. Publikaanit ja muut syntiset tulivat Jeesuksen luo kuullakseen häntä. Fariseukset ja lainopettajat sanoivat paheksuen: "Tuo mies hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan." Silloin Jeesus esitti heille vertauksen:

Vertaus eksyneestä lampaasta:

Luuk. 15:4-7. "Jos jollakin teistä on sata lammasta ja yksi niistä katoaa autiomaahan, niin totta kai hän jättää ne yhdeksänkymmentäyhdeksän, lähtee sen kadonneen perään ja etsii, kunnes löytää sen. Kun hän löytää lampaansa, hän nostaa sen iloiten hartioilleen, ja kotiin tultuaan hän kutsuu ystävänsä ja naapurinsa ja sanoo heille: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin lampaani, joka oli kadoksissa.'

Minä sanon teille: näin on taivaassakin. Yhdestä syntisestä, joka kääntyy, iloitaan siellä enemmän kuin yhdeksästäkymmenestäyhdeksästä hurskaasta, jotka eivät ole parannuksen tarpeessa.

Jeesus aloitti vertauksen sanomalla fariseuksille; ”Jos jollakin teistä”. Jos kerran fariseukset itsekin lähtivät etsimään kadonnutta omaisuuttaan, sellaista kuin lammas, miksi he eivät tee mitään kadoksissa olevan ihmisen vuoksi. Fariseukset ja lainopettajat nimittäin opettivat, että syntinen pitää tuomita. Syntinen oli lainopettajien mukaan se, joka ei noudattanut Mooseksen lakia ja siitä johdettuja perinnäissääntöjä. Tästä syystä Jeesustakin pidettiin syntisenä.

Joh. 9:24-25. Mies, joka oli ollut sokea (ja jonka Jeesus paransi sapattina), kutsuttiin nyt uudestaan kuultavaksi. Fariseukset sanoivat hänelle: "Anna kunnia Jumalalle! Me tiedämme, että se mies (Jeesus) on syntinen." Mies vastasi: "Onko hän syntinen, sitä en tiedä. Mutta sen tiedän, että minä, joka olin sokea, nyt näen."

Jeesus itse sanoo, että yhdestä syntisestä (= vertauksen löydetty lammas), joka kääntyy (palaa kotiin), iloitaan taivaassa (= järjestetään juhlat ystäville).

Paimenvertaus oli fariseuksille tuttu jo psalmeista, joten kyllä he ymmärsivät että Jeesus puhui Jumalasta ja kansan johtajista paimenina ja kansasta lampaina. Fariseukset ilmeisesti myös ymmärsivät, että Jeesus tarkoitti kotiin jätetyillä lampailla heitä. Heillä saattoi olla tiedossaan sekin, että Jeesus itse oli sanonut olevansa hyvä paimen.

Tässä oli yksi vastaus siihen, miksi Jeesus söi syntisten kanssa. Jeesus paimenena juhli löytynyttä. Jeesus ei kiellä ateriayhteyttä (juhlia kanssaan) yhdeltäkään yhteyteensä tulevalta (Ilm. 3:20).

Itäisessä kirkossa kristilliseksi symboliksi tuli paimen, joka kantaa karitsaa olallaan - läntisessä kirkossa risti.

Ps. 23:1-2. Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu. Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä.

Ps. 80:2. Kuule meitä, Israelin paimen, sinä, joka johdatat Joosefin heimoa kuin paimen laumaansa, sinä, jonka istuinta kerubit kannattavat! Ilmesty kirkkaudessasi

Joh. 9:40-10:11. Muutamat fariseukset, jotka olivat siinä lähellä, kysyivät tämän kuullessaan: "Et kai tarkoita, että mekin olemme sokeita?" Jeesus vastasi: "Jos olisitte sokeita, teitä ei syytettäisi synnistä, mutta te väitätte näkevänne, ja sen tähden synti pysyy teissä." "Totisesti, totisesti: se, joka ei mene lammastarhaan portista vaan kiipeää sinne muualta, on varas ja rosvo. Se, joka menee portista, on lampaiden paimen. Hänelle vartija avaa portin, ja lampaat kuuntelevat hänen ääntään. Hän kutsuu lampaitaan nimeltä ja vie ne laitumelle. Laskettuaan ulos kaikki lampaansa hän kulkee niiden edellä, ja lampaat seuraavat häntä, koska ne tuntevat hänen äänensä. Vierasta ne eivät lähde seuraamaan vaan karkaavat hänen luotaan, sillä ne eivät tunne vieraan ääntä." Jeesus esitti heille tämän vertauksen, mutta he eivät ymmärtäneet, mitä hän puheellaan tarkoitti. Siksi Jeesus jatkoi: Totisesti, totisesti: minä olen lampaiden portti. Ne, jotka ovat tulleet ennen minua, ovat kaikki olleet varkaita ja rosvoja, eivätkä lampaat ole kuunnelleet heitä. Minä olen portti. Se, joka tulee sisään minun kauttani, pelastuu. Hän voi vapaasti tulla ja mennä, ja hän löytää laitumen. Varas tulee vain varastamaan, tappamaan ja tuhoamaan. Minä olen tullut antamaan elämän, yltäkylläisen elämän. "Minä olen hyvä paimen, oikea paimen, joka panee henkensä alttiiksi lampaiden puolesta.

Ilm. 3:20. Minä (Jeesus Kristus) seison ovella ja kolkutan. Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä tulen hänen luokseen, ja me aterioimme yhdessä, minä ja hän.

Vertaus kadonneesta hopearahasta:

Luuk. 15:8-10. "Tai jos naisella on kymmenen hopearahaa ja hän kadottaa niistä yhden, niin totta kai hän sytyttää lampun, lakaisee huoneen ja etsii tarkoin, kunnes löytää sen. Ja rahan löydettyään hän kutsuu ystävättärensä ja naapurin naiset ja sanoo: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin rahan, jonka olin kadottanut.'

Yhtä lailla, sen sanon teille, iloitsevat Jumalan enkelit yhdestäkin syntisestä, joka tekee parannuksen."

Naisen kymmenen hopearahaa saattoivat olla morsiuslahjaksi saatu koru, jota pidettiin otsalla. Yhdenkin rahan katoaminen pilasi koko korun.

Tämänkin vertauksen sanoma oli; Järjestetään juhlat löytyneen vuoksi – sillä taivaassakin iloitaan.

Jeesus ikään kuin kertoo fariseuksille, että jos kerran yhden löytyneen rahankin vuoksi todellisuudessa järjestettäisiin pidot, niin eikö ihminen olisi arvokkaampi juhlan kohde. Jos kerran yhdellä esineellä voi olla tällainen tunnearvo, kuinka paljon enemmän tunnearvoa ihmisellä on Jumalalle.

Vertaus isästä ja kahdesta pojasta (tuhlaajapoikavertaus):

Luuk. 15:11-32. Jeesus jatkoi: ”Eräällä miehellä oli kaksi poikaa. Nuorempi heistä sanoi isälleen: ’Isä, anna minulle osuuteni omaisuudestasi.’ Isä jakoi omaisuutensa poikien kesken. Jo muutaman päivän päästä nuorempi kokosi kaikki varansa ja lähti kauas vieraille maille. Siellä hän tuhlasi koko omaisuutensa viettäen holtitonta elämää. Kun hän oli pannut kaiken menemään, siihen maahan tuli ankara nälänhätä, ja hän joutui kärsimään puutetta. Silloin hän meni erään sikäläisen miehen palvelukseen, ja tämä lähetti hänet tiluksilleen sikopaimeneksi. Nälkäänsä hän olisi halunnut syödä palkoja, sikojen ruokaa, mutta niitäkään ei hänelle annettu. ”Silloin poika meni itseensä ja ajatteli: ’Minun isäni palkkalaisilla on kaikilla yllin kyllin ruokaa, mutta minä näännyn täällä nälkään. Ei, nyt minä lähden isäni luo ja sanon hänelle: Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi. Ota minut palkkalaistesi joukkoon.’ Niin hän lähti isänsä luo. Kun poika vielä oli kaukana, isä näki hänet ja heltyi. Hän juoksi poikaa vastaan, sulki hänet syliinsä ja suuteli häntä. Poika sanoi hänelle: ’Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi.’ Mutta isä sanoi palvelijoilleen: ’Hakekaa joutuin parhaat vaatteet ja pukekaa hänet niihin, pankaa hänelle sormus sormeen ja kengät jalkaan. Tuokaa syöttövasikka ja teurastakaa se. Nyt syödään ja vietetään ilojuhlaa! Minun poikani oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa, mutta nyt hän on löytynyt.’ Niin alkoi iloinen juhla. ”Vanhempi poika oli pellolla. Kun hän sieltä palatessaan lähestyi kotia, hän kuuli laulun, soiton ja tanssin. Hän huusi luokseen yhden palvelijoista ja kysyi, mitä oli tekeillä. Palvelija vastasi: ’Veljesi tuli kotiin, ja isäsi käski teurastaa syöttövasikan, kun sai hänet terveenä takaisin.’ Silloin vanhempi veli suuttui eikä halunnut mennä sisään. Isä tuli ulos ja suostutteli häntä, mutta hän vastasi: ’Kaikki nämä vuodet minä olen raatanut sinun hyväksesi enkä ole kertaakaan jättänyt käskyäsi täyttämättä. Silti et ole koskaan antanut minulle edes vuohipahaista juhliakseni ystävieni kanssa. Mutta kun tämä sinun poikasi tulee, tämä, joka on hävittänyt omaisuutesi porttojen parissa, sinä teurastat hänelle syöttövasikan!’ Isä vastasi hänelle: ’Poikani, sinä olet aina minun luonani, ja kaikki, mikä on minun, on sinun. Mutta olihan nyt täysi syy iloita ja riemuita. Sinun veljesi oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa mutta on nyt löytynyt.’”

Jeesus jätti tämän vertauksen kesken. Fariseukset ja lainopettajat kyllä ymmärsivät, että Jeesus tarkoitti vertauksessa vanhemmalla veljellä heitä. Tiedossa ei kuitenkaan vielä tuolloin ollut, mitenkä he, eli ”vanhempi veli” lopulta suhtautuisivat vertauksen isään. Tulisiko vanhempikin veli kotiin, eli kääntyisi, vai suurenisiko ristiriita. Lopulta vanhempi veli ei suostunut sovintoon isänsä kanssa joka oli armahtanut nuoremman veljen, vaan tappoi isänsä (= Jeesuksen Kristuksen ristillä).

Yksi tämänkin vertauksen selkeä sanoma on se, että löytyneen vuoksi järjestetään juhlat. Toinen käsittelee häpeää.

Nuorempi veli aiheutti isälleen ja suvulleen häpeää toivomalla isän kuolemaa (sitä oman osan pyytäminen omaisuudesta oli). Omaisuus olisi pitänyt jakaa vasta isän kuoleman jälkeen. Poikkeuksellista olikin, että isä suostui omaisuuden jakoon. Isä siis itse tuhlasi omaa omaisuuttaan. Tämä häpeä jäi ainakin osittain suvun sisäiseksi koska nuorempi veljeksistä lähti pian muualle pois yhteisöstään.

Juoksemalla nuorempaa poikaa vastaan isä häpäisi itse itsensä. Juostessa sääret näkyivät koska kaavun helma piti nostaa ylös. Lisäksi juostessa joutui pakostakin näyttämään kengän pohjia katsojille. Kengän pohjan näyttäminen oli halveksunnan osoitus. (”Sinä olet kuin kenkäni pohjaan tarttunutta saastaa.”) Isä antoi pojalleen suudelman rauhan ja sovinnon merkiksi. Lisäksi isä poisti poikansa häpeän antamalla hänelle kengät jalkaan (= julkinen ”synninpäästö”). Isän oikea menettely olisi ollut;

5. Moos. 21:18-21. "Jos vanhemmilla on tottelematon ja uppiniskainen poika, joka kurituksesta huolimatta ei kuuntele heitä, heidän on otettava poika kiinni ja vietävä hänet kaupunkinsa portille ja sanottava kaupungin vanhimmille: 'Tämä meidän poikamme on tottelematon ja uppiniskainen. Hän ei kuuntele meitä, vaan viettää kevytmielistä ja juopottelevaa elämää.' Silloin kaupungin miesten on joukolla kivitettävä poika hengiltä. …

Isällä oli kiire poikansa luo ennen kuin kyläläiset tai vanhempi veli olisivat ehtineet.

Vanhempi veli häpäisi isänsä, kun hän julkisesti vastusti isänsä tahtoa, eikä tullut kotiin juhlimaan nuoremman veljen paluuta. Sana, joka hebreankielessä tarkoittaa ”tulkaa kotiin” on käännetty suomeksi ”tehkää parannus”. Juhlassa oli mukana koko kylä, joten vanhemman veljen kapina isäänsä vastaan tuli välittömästi koko kylän tietoon.

Isän ei olisi tarvinnut mennä vanhemmankaan poikansa luo. Hän meni kuitenkin.

Kumpikaan pojista ei tuottanut kunniaa isälleen. Vanhempi veli oli tässä vaiheessa isänsä kaiken omaisuuden omistaja, vaikka isä olikin jättänyt hallintaoikeuden itselleen. Nuorempi veli oli oman osuutensa jo tuhlannut.

Jeesus ikään kuin haluaa sanoa fariseuksille, että jos kerran vertauksen isä häpäisi itsensä siksi, että nuorempi poika säästyisi, eikö hän, Jeesus, voisi myös häpäistä itsensä kadoksissa olevan ihmisen tähden hyväksymällä syntiset seuraansa ja syömällä heidän kanssaan.

Vanhempi veljeksistä sanoi isälleen; ’Kaikki nämä vuodet minä olen raatanut sinun hyväksesi enkä ole kertaakaan jättänyt käskyäsi täyttämättä. Mutta millaista raatamista, millaista omaisuudenkäyttöä ja millaista käskyjen täyttämistä Jumala meiltä odottaa? Tähän liittyy Jeesuksen vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta, jonka myös fariseukset kuulivat.

Vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta:

Luuk. 16:1-8. Jeesus puhui sitten opetuslapsilleen: "Oli rikas mies, jolla oli taloudenhoitaja. Hänelle kanneltiin, että taloudenhoitaja tuhlasi hänen omaisuuttaan. Hän kutsui tämän luokseen ja sanoi: 'Mitä minä sinusta kuulen! Tee tili toimistasi, minun talouttani sinä et enää hoida.' Mies mietti: 'Mitä minä nyt teen? Isäntä panee minut pois taloudenhoitajan toimesta. Kaivaa en jaksa, kerjätä en kehtaa. Nytpä tiedän! Järjestän niin, että toiset ottavat minut taloonsa, kun joudun lähtemään työpaikastani.' Hän kutsui isäntänsä velalliset vuoron perään luokseen. 'Paljonko olet velkaa isännälleni?' hän kysyi ensimmäiseltä. 'Sata astiaa öljyä', tämä vastasi. Taloudenhoitaja sanoi: 'Tässä on velkakirjasi, istu ja merkitse äkkiä viisikymmentä.' Sitten hän kysyi toiselta: 'Entä sinä, paljonko sinä olet velkaa?' Tämä vastasi: 'Sata tynnyriä vehnää.' Taloudenhoitaja sanoi: 'Tässä on velkakirjasi, merkitse kahdeksankymmentä.'" Ja Herra kehui epärehellisen taloudenhoitajan viisautta. Hän sanoi: "Tämän maailman lapset menettelevät toisiaan kohtaan viisaammin kuin valon lapset.

Kun velalliset saivat kukin rahallisesti samansuuruisen ison summan anteeksi, kylässä järjestettiin suuret juhlat. Juhlat ovat niin itsestäänselvyys, ettei sitä tarvinnut vertauksessa edes kertoa. Juhlat järjestettiin isännän kunniaksi, ei taloudenhoitajan. Taloudenhoitajahan oli vain menetellyt isännältään saamillaan valtuuksilla isännän laskuun. Velallisilla ei ollut mitään syytä arvella muuta. Jos he olisivat muuta epäilleet, eivät he olisi ”kanssarikollisiksi” suostuneet.

Isännällä oli nyt kaksi vaihtoehtoa. Joko hyväksyä taloudenhoitajan menettely, joka oli tuottanut hänelle paljon kiitosta ja kunniaa – tai mitätöidä taloudenhoitajan menettely, jolloin isäntää olisi kirottu ja haukuttu.

Kunnia–häpeä –käsitys oli niin paljon toimintaa ohjaava, että taloudenhoitaja itse asiassa kykeni jopa ennakoimaan isäntänsä käyttäytymisen. Hän tunsi isäntänsä luonteenlaadun. Isäntä ei voinut muuta kuin suostua ottamaan kiitokset ja juhlinnan vastaan ja kehumaan taloudenhoitajaansa. Hän ei voinut enää edes erottaa taloudenhoitajaansa tuottamatta itselleen häpeää.

Tämän jälkeen Jeesus suuntasi sanansa opetuslapsilleen (fariseuksetkin tosin kuulivat sen); ”Minä sanonkin teille: hankkikaa väärällä rikkaudella ystäviä, jotka ottavat teidät iäisiin asuntoihin, kun tuota rikkautta ei enää ole.” Juuri näin vertauksen taloudenhoitaja oli tehnyt. Hän oli varmistanut sen, ettei isäntä heitä häntä ulos.

Luuk. 16:9-13. Minä sanonkin teille (opetuslapsille): hankkikaa väärällä rikkaudella ystäviä, jotka ottavat teidät iäisiin asuntoihin, kun tuota rikkautta ei enää ole. "Joka on vähimmässä luotettava, se on luotettava paljossakin, ja joka on vähimmässä vilpillinen, se on vilpillinen myös paljossa. Jos te ette luotettavasti hoida väärää rikkautta, kuka uskoo teille todellista? Ja jos te ette luotettavasti hoida toisen omaisuutta, kuka teille kerran antaa sen, mikä on teidän omaanne? Yksikään palvelija ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän on liittynyt toiseen, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa."

Väärä rikkaus saa tässä mielenkiintoisen merkityksen. Kaikki sellainen rikkaus, joka ei tuota kunniaa Jumalalle, on tässä mielessä väärää. Olisikohan tämä vertaus ollut ohjaamassa alkuseurakuntaa seuraavassa tapauksessa;

Apt. 2:42-45. Seurakunta kuunteli ja noudatti uskollisesti apostolien opetusta. Uskovat elivät keskinäisessä yhteydessä, mursivat yhdessä leipää ja rukoilivat. Pelko levisi ihmisten keskuuteen, ja apostolien kätten kautta tapahtui monia ihmeitä ja tunnustekoja. Uskovat pysyttelivät yhdessä, ja kaikki oli heille yhteistä. He myivät talonsa ja tavaransa, ja rahoista jaettiin kaikille sen mukaan kuin kukin tarvitsi.

Surullista tässä oli se, että kun muut omaisuudestaan luopuneet halusivat yhteistä hyvää ja tuottaa kunniaa Jumalalle, Ananias ja Safira halusivat kunniaa itselleen samalla kun turvasivat Jumalan sijasta rahaan. He yrittivät palvella samanaikaisesti sekä Jumalaa että mammonaa vaikka Jeesus oli sanonut (Luuk. 16:13); ”Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa. Jos hän on liittynyt toiseen, hän halveksii toista"

Apt. 4:32-5:4. Koko uskovien joukolla oli yksi sydän ja yksi sielu. Kukaan ei pitänyt omanaan sitä, minkä omisti, vaan kaikki oli heille yhteistä. Apostolit todistivat voimallisesti Herran Jeesuksen ylösnousemuksesta, ja Jumalan armo oli heidän kaikkien osana runsain määrin. Kukaan ei kärsinyt puutetta. Ne, jotka omistivat tilan tai talon, myivät sen ja luovuttivat kauppasumman apostolien haltuun, ja näiltä jokainen sai rahaa tarpeensa mukaan. Myös Joosef, Kyproksesta kotoisin oleva leeviläinen, jota apostolit kutsuivat Barnabakseksi - nimi merkitsee: rohkaisija - myi omistamansa pellon ja toi rahat apostolien jaettavaksi.

Muuan Ananias-niminen mies myi yhdessä vaimonsa Safiran kanssa maatilan, mutta pani vaimonsa tieten osan kauppahinnasta syrjään. Loput hän luovutti apostolien haltuun. Silloin Pietari sanoi: "Ananias, miksi olet antanut sydämesi Saatanan valtaan? Miksi yritit pettää Pyhää Henkeä ja jättää maatilan hinnasta osan itsellesi? Tilahan oli sinun, kun et vielä ollut myynyt sitä, ja sinun olivat myös rahat, kun sen myit. Kuinka saatoit ryhtyä tällaiseen tekoon? Et sinä ole valehdellut ihmisille, vaan Jumalalle."

Ei Ananiaan ja Safiran olisi ollut mikään pakko myydä omaisuuttaan. Eikä heidän olisi ollut mikään pakko myynnin jälkeenkään antaa rahoja seurakunnalle. Mutta silloin heitä ei olisikaan kunnioitettu yhtä anteliaina kristittyinä, jollaisena esim. Barnabasta pidettiin. Ei Jumala halua meidän rahojamme vaan meidät itsemme.

Fariseusten (= vanhemman veljen) sydän oli kiintynyt mammonaan (raha, omaisuus) ja se esti heitä tuottamasta kunniaa Jumalalle.

Luuk. 16:14-16. Fariseukset kuulivat kaiken tämän. He olivat rahanahneita, ja niinpä he ivailivat Jeesusta. Jeesus sanoi heille: "Ihmisten edessä te olette olevinanne hurskaita, mutta Jumala tuntee teidän sydämenne. Se, mikä on ihmisten silmissä arvokasta, on Jumalalle iljetys. "Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne.

Jeesus myös ikään kuin ravisteli fariseuksia ja lainopettajia hereille, että ”ettekö te huomaa, että lain ja profeettojen aika (vanhan liiton aika) on ohi ja että uusi liitto on tulossa.

Jeesus käänsi näillä vertauksillaan fariseusten moitteen ”Jeesus syö syntisten kanssa” näitä itseään vastaan. Fariseusten, ja myös meidän, tulisikin kysyä itseltämme, miten me voisimme omalta osaltamme toteuttaa Jeesuksen sanan; ”Siitä (Johannes Kastajasta) lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne”. Jos me erottaudumme pois syntisten seurasta, kuka siitä hyötyy? Jos suolaa ei käytetä vaan se pidetään purkissa, ”suola pääsee helpolla” mutta suolan omistaja ei suolasta hyödy. Tosin synnistä tulee pyrkiä eroon, ettei suola kävisi mauttomaksi.

Otteita kirjasta; ”Siunattu antaminen”

Kirj. Olof Edsinger ja Jukka Norvanto, painettu vuonna 2013.

Raamatussa on harvoja asioita, joita sen sivuilla arvostellaan yhtä paljon kuin ahneutta ja taloudellisten resurssien väärinkäyttöä. Samaan aikaan Raamatussa kerrotaan laajalti siitä, kuinka Jumala rohkaisee Ihmisiä harjoittamaan anteliaisuutta. Sananl. 11:24 todetaan: ”Antelias antaa ja rikastuu yhä, saituri kitsastelee ja köyhtyy.”

Mitä enemmän Raamattua tutkii, sitä selvemmäksi käy, että siellä antamisesta ei niinkään puhuta velvollisuutena kuin etuoikeutena.

Olen ymmärtänyt, että Raamatussa antaminen on ennen muuta siunausten seurausta.

Syy antamiseen on se, että se on vastausta Jumalan rakkauteen.

Jakamalla vapaasti omastamme osoitamme, että me määräämme rahojamme eikä raha meitä.

Kun Paavali käyttää Room. 12:8 ”didoomi”–sanan (antaa) sijasta ”metadidoomi”–sanaa (antaa yhteyteen), joudumme kysymään, mitä hän sillä tarkoittaa? Meta–sana viittaa suhteen syntymiseen. Ajattelen Paavalin korostaneen juuri tätä. Kun ihminen antaa omastaan toiselle Kristuksen tähden, näiden henkilöiden välille muodostuu suhde. On helppo ajatella toisenkinlaista antamista. Rikas Kroisos ajaa avoautossa ja heittelee seteleitä ohikulkijoille mutta mitään todellista suhdetta antajan ja saajan välille ei synny. Sen sijaan siinä antamisessa, josta Paavali puhuu, muodostuu suhde ja vastuunottaminen kahden ihmisen välille.

Room. 12:8. ... Joka antaa omastaan, antakoon pyyteettömästi; joka johtaa, johtakoon tarmokkaasti; joka auttaa köyhiä, auttakoon iloisin mielin.

Yksipuolisen auttamisen ongelma on, että avun antaja voi alkaa hallita autettavia.

Kristillinen usko ei ole yksityinen projekti. Kutsu Kristuksen luo on kutsua elää yhteisössä.

Jokaisen yksittäisen kristityn vastuulla on etsiä Jumalan tahtoa tällä alueella. Mihin tarkoitukseen annan? Kuinka paljon annan? Kukaan toinen ihminen ei voi vastata näihin kysymyksiin meidän puolestamme. Sen, että oma taloutemme on huonossa jamassa, ei tarvitse olla esteenä. Paavali sanoi makedonian kristityistä: ”Vaikka vaikeudet ovat raskaasti koetelleet niitä, uskovien ilo oli niin ylitsevuotava, että he äärimmäisessä köyhyydessäänkin osoittivat runsasta anteliaisuutta.”

Epärehellinen taloudenhoitaja - uusi versio 13.10.2025

Jeesuksen vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta (Luk. 16:1-9)

Perusta 4/2025 lehdessä ollut Lauri Thurénin kirjoitus ”Jeesuksen vaikein vertaus?”, sai minut kirjoittamaan tämän vuonna 2014 tekemäni alustuksen uudelleen.

Jeesuksen kertoma vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta kuuluu sellaiseen kokonaisuuteen, joka alkaa siitä kun fariseukset ja lainopettajat paheksuivat Jeesuksen toimintaa ja sanoivat: "Tuo mies, Jeesus, hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan” (Luuk. 15:1-3).

Luuk. 15:1-3. Publikaanit ja muut syntiset tulivat Jeesuksen luo kuullakseen häntä. Fariseukset ja lainopettajat sanoivat paheksuen: "Tuo mies (Jeesus) hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan." Silloin Jeesus esitti heille vertauksen:

Jeesus vastasi paheksujille kertomalla heille neljä vertausta. Neljännen vertauksen epärehellisestä taloudenhoitajasta Jeesus puhui myös opetuslapsilleen. Vuoden 1992 raamatunkäännös on jättänyt myös sanan pois, jolloin siitä saa sen käsityksen että Jeesus olisi puhunut sen ainoastaan opetuslapsilleen. Vuoden 1933/38 käännöksessä myös sana on mukana. Nämä neljä vertausta ovat;

eksynyt lammas,

kadonnut raha,

isä ja kaksi poikaa (tuhlaajapoikavertaus) ja

epärehellinen taloudenhoitaja.

Kaikki nämä vertaukset liittyvät siihen, että Jeesusta, joka myös oli lainopettaja, syytettiin muiden lainopettajien ja fariseusten taholta syntisten ihmisten kanssa olemisesta. Fariseukset ja lainopettajat tulkitsivat Mooseksen lakia siten, että jos he ruokailisivat syntisinä pitämiensä ihmisten kanssa, heihin tarttuisi näistä syntiä. Tavalliset ihmiset olivat syntisiä, koska he eivät arkielämässään noudattaneet Mooseksen lain säännöksiä fariseusten edellyttämällä tavalla. Tavallinen ihminen ei tuntenut riittävän hyvin Mooseksen lain sisältöä eikä varsinkaan sen ympärille rakennettua sääntökokoelmaa (Joh. 7:47-49).

Joh. 7:47-49. Silloin fariseukset sanoivat: "Oletteko tekin antaneet eksyttää itsenne? Onko kukaan hallitusmies uskonut häneen (Jeesukseen)? Tai yksikään fariseus? Tuo rahvas ei tiedä laista mitään - kirottuja kaikki!" (Muutama fariseus kyllä uskoi Jeesukseen, mutta heidät sivuutettiin yllä olevan kaltaisella lauseella.)

Lainopettajat ja fariseukset siis ajattelivat, että syntisistä pitää olla erossa ja syntinen pitää tuomita. Perusteena oli, että jos kerran Mooseksen laki ja Jumala tuomitsevat syntisen, ei yhdelläkään ihmisellä silloin voi olla valtuuksia antaa syntiselle hänen syntejään anteeksi. Jeesus kuitenkin antoi. Syntinen fariseusten mukaansa oli se, joka ei noudattanut Mooseksen lakia ja sitä selittäviä perinnäissääntöjä. Tästä syystä Jeesustakin pidettiin syntisenä, sillä parantaessaan sairaita sapattina Jeesus teki työtä ja syyllistyi siten sapattikäskyn rikkomiseen (Joh. 9:24-25, Joh. 7:21-23). Tosin Jeesuksen tekemien ihmetekojen ja puheiden vuoksi fariseusten ja lainopettajien joukossa oli myös sellaisia jotka eivät tienneet mitä ajatella Jeesuksesta (Joh. 10:19-21).

Joh. 9:24-25. Mies, joka oli ollut sokea (ja jonka Jeesus paransi sapattina tekemällä voiteen), kutsuttiin nyt uudestaan kuultavaksi. Fariseukset sanoivat hänelle: "Anna kunnia Jumalalle! Me tiedämme, että se mies (Jeesus) on syntinen." Mies vastasi: "Onko hän syntinen, sitä en tiedä. Mutta sen tiedän, että minä, joka olin sokea, nyt näen."

Joh. 7:21-23. Jeesus vastasi: ... Mooses sääti teille ympärileikkauksen - se ei tosin ole peräisin Moosekselta, vaan kantaisiltä - ja te toimitatte sen myös sapattina. Jos kerran ihminen ympärileikataan sapattinakin, ettei Mooseksen lakia rikottaisi, niin miksi te olette vihoissanne siitä, että minä sapattina paransin koko ihmisen? (Jeesus yritti kertoa fariseuksille ja lainopettajille, että heidän ahdas tulkintansa työnteosta sapattina ei ollut oikea.)

Joh. 10:19-21. Nämä (Jeesuksen) sanat synnyttivät taas kiistaa juutalaisten kesken. Monet heistä sanoivat: "Hänessä on paha henki, hän on järjiltään. Mitä te häntä kuuntelette?" Toiset taas sanoivat: "Noin ei puhu sellainen, jossa on paha henki. Ja pystyisikö paha henki avaamaan sokeiden silmät?"
(Ne fariseukset ja lainopettajat, jotka pitivät Jeesusta syntisenä, selittivät Jeesuksen tekemät ihmeteot paholaisen avulla tehdyiksi. Vaihtoehtona olisi ollut tunnustaa ne Jumalan teoiksi mutta sitä he eivät halunneet tehdä, koska heidän sapatti / työnteko –käsityksensä esti sen.)

Pieni selostus lainopettajien ja fariseusten noudattamista perinnäissäännöistä. Pekka Lindqvist selostaa kirjassaan ”Juutalaisuus” mm. seuraavaa:

Ihanteena on rakentaa aita Tooran (= 5 Mooseksen kirjaa = laki) ympärille, ettei ihminen talloisi sen säädöksiä jalkoihinsa. Perimätieto on kuin aita Tooran ympärillä jonka sisäpuolella on Jumalan tahto. Tätä havainnollistetaan kuvalla kauniista (lain)istutuksesta, jonka Jumala on istuttanut mutta jonka ihmiset tallasivat alta aikayksikön. Ja siksi on tarpeen kohottaa perimätiedon aita suojaksi tuon istutuksen ympärille. Pyrkimyksenä on rakentaa tästä aidasta niin tiheä, ettei yksikään rikkomus pääsisi sen läpi, sillä onhan Jumalan käskyt otettava vakavasti. Näin muotoutuu perinnäissääntöjen tiuha verkko.

Yllä oleva kertoo sen, miten lainopettajat ja fariseukset pyrkivät tosissaan elämään Jumalan tahtoa todeksi. Sen vuoksi he määrittelivät tarkat rajat myös oikealle sapatinvietolle, oikealle paastoamiselle ja oikeille puhtauskäsityksille. Juutalaisuudessa ihmisten valittavana oli kaksi tietä; lain noudattamisen tai Jumalasta luopumisen tie. Mutta miksi Jeesus ei pysynyt tämän lain ympärille tehdyn aitauksen sisällä, olihan hänkin lainopettaja? Pekka Lindqvist antaa seuraavan vastauksen perustuen Uudesta testamentista löytyviin Jeesuksen omiin sanoihin:

Jeesuksen ympärillä kokoontuva joukko vietti jo messiaanisen ajan sapattia, olihan Jeesus jo heidän keskellään (Matt. 12:3-8). He eivät paastonneet, koska sulhasen läsnä ollessa ei tietenkään paastota vaan silloin juhlitaan (Matt. 9:15). He eivät pese käsiään rituaalipesuilla tai erottele ruokiaan koska he ovat jo puhtaita, ja heille kaikki ruoatkin ovat puhtaita (Matt. 15:2-20). Vaatimukset puhtausrituaaleista ovat jo täyttyneet heidän kohdallaan. Jeesus toi kolmannen tien joka ainoana vie taivaaseen. Jeesus itse on tämä tie.

Matt. 12:6-8. Minä (Jeesus) sanon: tässä teillä on enemmän kuin temppeli. … Ihmisen Poika on sapatin herra."

Matt. 9:15. Jeesus vastasi heille (Johannes kastajan opetuslapsille): "Eivät kai häävieraat voi surra silloin, kun sulhanen vielä on heidän kanssaan!

Matt. 15:2-3 ja 17-20. "Miksi sinun opetuslapsesi rikkovat isien perinnäissääntöjä?" he (fariseukset ja lainopettajat) kysyivät. "Hehän eivät pese käsiään, kun rupeavat syömään." Jeesus vastasi heille: "Miksi te itse rikotte Jumalan käskyä perinnäissäännöillänne? … se, mikä menee suusta sisään, jatkaa kulkuaan vatsaan, ja sitten se ulostetaan. Mutta se, mikä tulee suusta ulos, on lähtöisin sydämestä, ja se saastuttaa ihmisen. Juuri sydämestähän lähtevät pahat ajatukset, murhat, aviorikokset, siveettömyys, varkaudet, väärät todistukset ja herjaukset. Nämä ne ihmisen saastuttavat, ei se, että syö pesemättömin käsin."

Jeesus ei kuitenkaan vähättele lainopettajien ja fariseusten tarkkuutta lain noudattamisessa. Jeesushan sanoi (Matt. 23:2-3): "Mooseksen istuin on nyt lainopettajien ja fariseusten hallussa. Tehkää siis niin kuin he sanovat ja noudattakaa heidän opetustaan. Älkää kuitenkaan ottako oppia heidän teoistaan, sillä he puhuvat yhtä ja tekevät toista.” Näin Jeesus sanoi vaikka olikin eri mieltä joistakin asioista ja kritisoi fariseusten elämän hyveellisyyttä (Matt. 16:6, Luuk. 12:1,Mark. 8:15).

Matt. 16:6-12. Silloin Jeesus sanoi heille (opetuslapsilleen): "Pitäkää varanne. Varokaa fariseusten ja saddukeusten hapatetta." … Silloin he ymmärsivät, ettei hän (Jeesus) käskenyt varoa leipätaikinan hapatetta, vaan fariseusten ja saddukeusten opetusta. (Fariseukset luottivat lain pikkutarkan noudattamisen tuovan hurskauden. Saddukeukset luottivat temppelirituaalien noudattamisen riittävän siihen.)

Ongelman voisi kiteyttää myös seuraavasti; Fariseukset ja lainopettajat yrittivät tarkalla sapatin noudattamisella jouduttaa Messiaan tuloa sillä periaatteella, että Jos Israel noudattaisi täydellisesti yhdenkin sapatin, Daavidin Poika, Messias, saapuisi välittömästi. He eivät hyväksyneet sitä, että Jeesus, Daavidin Poika oli Messias ja oli jo saapunut. Jeesus oli itse asiassa esteenä heidän hyville tavoitteilleen koska Jeesus ei noudattanut sapattia. Fariseukset ja lainopettajat pyrkivät pysymään Jumalan lakiliitossa – vaikka Jumalan lupaama uusi liitto oli Jeesuksessa Kristuksessa astumassa voimaan (Jer. 31:31-34, 2. Kor. 3:5-6).

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton (lakiliiton) he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. (Tämä toteutuu jokaisen sellaisen kohdalla, joka avaa sydämensä oven Jeesuksen käydä sisälle.)

2. Kor. 3:5-6. Meidän kykymme on saatu Jumalalta, ja hän on myös tehnyt meidät kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, jota ei hallitse (lain) kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman, mutta Henki tekee eläväksi.

Jumalan laki, jota Jeesuksen ajan lainopettajat ja fariseukset pyrkivät noudattamaan, ei ole menettänyt merkitystään. Jeesus ei kumonnut lakia. Mitä Jeesus sitten teki? Kun uskomme Jeesuksen Kristuksen kuolleen ristillä syntiemme vuoksi ja kun pyydämme Häntä sydämeemme, saamme Pyhän Hengen. Silloin sydämessämme on samaan aikaan sekä Jeesus lain täyttäjänä mutta myös Jeesuksen sovintoveren tuoma armo.

Matt. 5:17-20. "Älkää luulko, että minä (Jeesus) olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan. En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut. … Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan. (Lainopettajien ja fariseusten elämäntarkoitus oli tutkia Jumalan lakia ja pyrkiä elämään sen mukaisesti. Joten; Jeesus teki mahdottomaksi päästä lain tietä taivasten valtakuntaan. Lain tehtävänä on ohjata lain noudattaja Jeesuksen Kristuksen luo.)

Tämä oli siis se alkutilanne johon liittyen; ”Fariseukset ja lainopettajat sanoivat paheksuen: "Tuo mies (Jeesus) hyväksyy syntiset seuraansa ja syö heidän kanssaan", ja tähän liittyen Jeesus kertoi nämä neljä seuraavaa vertausta.

Vertaus eksyneestä lampaasta:

Luuk. 15:4-7. "Jos jollakin teistä on sata lammasta ja yksi niistä katoaa autiomaahan, niin totta kai hän jättää ne yhdeksänkymmentäyhdeksän, lähtee sen kadonneen perään ja etsii, kunnes löytää sen. Kun hän löytää lampaansa, hän nostaa sen iloiten hartioilleen, ja kotiin tultuaan hän kutsuu ystävänsä ja naapurinsa ja sanoo heille: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin lampaani, joka oli kadoksissa.'

Minä sanon teille: näin on taivaassakin. Yhdestä syntisestä, joka kääntyy, iloitaan siellä enemmän kuin yhdeksästäkymmenestäyhdeksästä hurskaasta, jotka eivät ole parannuksen tarpeessa.

Jeesus aloitti tämän vertauksen sanomalla fariseuksille ja lainopettajille; ”Jos jollakin teistä”. Jos hekin lähtisivät etsimään omaa kadonnutta omaisuuttaan, sellaista kuin lammas, miksi he eivät tee mitään Jumalalta kadoksissa olevan omaisuuden, syntisen ihmisen vuoksi. Jeesus yrittää kertoa, että Jumala ei toimi siten kuin fariseukset ja lainopettajat, vaan lähtee (on jo lähtenyt) oman kadonneen omaisuutensa eli syntisen ihmisen perään ja löydettyään tämän, iloitsee ja järjestää juhlat. Jokaisesta syntisestä (= vertauksen löydetty lammas), joka kääntyy (= palaa kotiin), iloitaan taivaassa. Sitä eivät arvonsa tuntevat fariseukset voineet hyväksyä, että Jeesus sanoi taivaassa iloittavan enemmän yhdestä kääntyneestä syntisestä kuin sellaisesta 99 hurskaasta, jotka eivät ole parannuksen tarpeessa.

Fariseukset eivät olleet parannuksen tarpeessa, sillä he olivat omasta mielestään jo hurskaita Mooseksen lain noudattamisen vuoksi. Heidän jumalasuhteensa, ”kotona olemisensa”, oli samanlaista omavoimaista puurtamista kuin mitä myöhemmin kerrotun tuhlaajapoikavertauksen vanhemmalla veljellä oli. Siitä puuttui sellainen ilo jonka vain oikea yhteys Isään saa aikaan.

Fariseukset kyllä ymmärsivät että Jeesus puhui Jumalasta ja kansan johtajista paimenina ja kansasta lampaina (Ps. 23:1-2, Jer. 23:1). Kyllä fariseukset ymmärsivät myös sen, että Jeesus tarkoitti heitä niillä kotiin jätetyillä lampailla ”jotka eivät parannusta tarvitse”. Fariseuksilla saattoi olla tiedossaan sekin, että Jeesus oli sanonut itse olevansa hyvä paimen (Joh. 9:40-10:11). Jos he sen tiesivät, niin syntisenä pitämänsä Jeesuksen paimennettavana he eivät halunneet olla.

Ps. 23:1-2. Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu. Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä.

Jer. 23:1. "Voi paimenia, jotka hukuttavat ja hajottavat minun laitumeni lampaat, sanoo Herra.

Joh. 9:40-10:11. Muutamat fariseukset, jotka olivat siinä lähellä, kysyivät tämän kuullessaan: "Et kai tarkoita, että mekin olemme sokeita?" Jeesus vastasi: "Jos olisitte sokeita, teitä ei syytettäisi synnistä, mutta te väitätte näkevänne, ja sen tähden synti pysyy teissä." "Totisesti, totisesti: se, joka ei mene lammastarhaan portista vaan kiipeää sinne muualta, on varas ja rosvo. Se, joka menee portista, on lampaiden paimen. Hänelle vartija avaa portin, ja lampaat kuuntelevat hänen ääntään. Hän kutsuu lampaitaan nimeltä ja vie ne laitumelle. Laskettuaan ulos kaikki lampaansa hän kulkee niiden edellä, ja lampaat seuraavat häntä, koska ne tuntevat hänen äänensä. Vierasta ne eivät lähde seuraamaan vaan karkaavat hänen luotaan, sillä ne eivät tunne vieraan ääntä." Jeesus esitti heille (fariseuksille) tämän vertauksen, mutta he eivät ymmärtäneet, mitä hän puheellaan tarkoitti. Siksi Jeesus jatkoi: ... "Minä olen hyvä paimen, oikea paimen, joka panee henkensä alttiiksi lampaiden puolesta.

Tässä on yksi vastaus siihen, miksi Jeesus söi syntisten kanssa. Jeesus paimenena oli löytänyt kadonneen ja juhli löytynyttä. Syntinen oli saanut yhteyden Jumalaan Jeesuksen Kristuksen kautta. Jeesus ei kiellä ateriayhteyttä kanssaan yhdeltäkään yhteyteensä tulevalta eikä tulleelta, ei kieltänyt silloin eikä kiellä nyt (Ilm. 3:20).

Ilm. 3:20. Minä (Jeesus Kristus) seison ovella ja kolkutan. Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä tulen hänen luokseen, ja me aterioimme yhdessä, minä ja hän.

Itäisen kirkon kristilliseksi symboliksi tuli paimen, joka kantaa karitsaa hartioillaan – läntisessä kirkossa tuli risti.

Vertaus kadonneesta hopearahasta:

Luuk. 15:8-10. "Tai jos naisella on kymmenen hopearahaa ja hän kadottaa niistä yhden, niin totta kai hän sytyttää lampun, lakaisee huoneen ja etsii tarkoin, kunnes löytää sen. Ja rahan löydettyään hän kutsuu ystävättärensä ja naapurin naiset ja sanoo: 'Iloitkaa kanssani! Minä löysin rahan, jonka olin kadottanut.' Yhtä lailla, sen sanon teille, iloitsevat Jumalan enkelit yhdestäkin syntisestä, joka tekee parannuksen."

Naisen kymmenen hopearahaa saattoivat olla morsiuslahjaksi saatu koru, jota pidettiin otsalla. Yhdenkin rahan katoaminen pilasi korun ja sen tunnearvon.

Tämänkin vertauksen sanoma on; kadonnutta tulee etsiä ja iloita löytyneen vuoksi - sillä taivaassakin iloitaan parannuksen tehneistä (kotiin tulleista) syntisistä. Jeesus kertoo fariseuksille ja lainopettajille, että jos kerran yhden kadonneen rahankin vuoksi lähdetään etsintämatkalle, niin eikö ihminen ole arvokkaampi. Jos kerran yhdellä esineellä voi olla tällainen arvo ihmiselle, kuinka paljon enemmän tunnearvoa ihmisellä on Jumalalle.

Koska Jeesusta kuuntelevassa väkijoukossa oli todennäköisesti mukana myös naisia, tämä vertaus kertoo hienolla tavalla sen, miten meidän Herramme osasi ottaa huomioon kaikki kuulijat.

Vertaus isästä ja kahdesta pojasta (tuhlaajapoikavertaus):

Luuk. 15:11-32. Jeesus jatkoi: ”Eräällä miehellä oli kaksi poikaa. Nuorempi heistä sanoi isälleen: ’Isä, anna minulle osuuteni omaisuudestasi.’ Isä jakoi omaisuutensa poikien kesken. Jo muutaman päivän päästä nuorempi kokosi kaikki varansa ja lähti kauas vieraille maille. Siellä hän tuhlasi koko omaisuutensa viettäen holtitonta elämää. Kun hän oli pannut kaiken menemään, siihen maahan tuli ankara nälänhätä, ja hän joutui kärsimään puutetta. Silloin hän meni erään sikäläisen miehen palvelukseen, ja tämä lähetti hänet tiluksilleen sikopaimeneksi. Nälkäänsä hän olisi halunnut syödä palkoja, sikojen ruokaa, mutta niitäkään ei hänelle annettu. ”Silloin poika meni itseensä ja ajatteli: ’Minun isäni palkkalaisilla on kaikilla yllin kyllin ruokaa, mutta minä näännyn täällä nälkään. Ei, nyt minä lähden isäni luo ja sanon hänelle: Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi. Ota minut palkkalaistesi joukkoon.’ Niin hän lähti isänsä luo. Kun poika vielä oli kaukana, isä näki hänet ja heltyi. Hän juoksi poikaa vastaan, sulki hänet syliinsä ja suuteli häntä. Poika sanoi hänelle: ’Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta vastaan ja sinua vastaan. En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi.’ Mutta isä sanoi palvelijoilleen: ’Hakekaa joutuin parhaat vaatteet ja pukekaa hänet niihin, pankaa hänelle sormus sormeen ja kengät jalkaan. Tuokaa syöttövasikka ja teurastakaa se. Nyt syödään ja vietetään ilojuhlaa! Minun poikani oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa, mutta nyt hän on löytynyt.’ Niin alkoi iloinen juhla.

”Vanhempi poika oli pellolla. Kun hän sieltä palatessaan lähestyi kotia, hän kuuli laulun, soiton ja tanssin. Hän huusi luokseen yhden palvelijoista ja kysyi, mitä oli tekeillä. Palvelija vastasi: ’Veljesi tuli kotiin, ja isäsi käski teurastaa syöttövasikan, kun sai hänet terveenä takaisin.’ Silloin vanhempi veli suuttui eikä halunnut mennä sisään. Isä tuli ulos ja suostutteli häntä, mutta hän vastasi: ’Kaikki nämä vuodet minä olen raatanut sinun hyväksesi enkä ole kertaakaan jättänyt käskyäsi täyttämättä. Silti et ole koskaan antanut minulle edes vuohipahaista juhliakseni ystävieni kanssa. Mutta kun tämä sinun poikasi tulee, tämä, joka on hävittänyt omaisuutesi porttojen parissa, sinä teurastat hänelle syöttövasikan!’ Isä vastasi hänelle: ’Poikani, sinä olet aina minun luonani, ja kaikki, mikä on minun, on sinun. Mutta olihan nyt täysi syy iloita ja riemuita. Sinun veljesi oli kuollut mutta heräsi eloon, hän oli kadoksissa mutta on nyt löytynyt.’”

Jeesus jätti tämän vertauksen kertomisen tarkoituksella kesken. Fariseukset ja lainopettajat todennäköisesti ymmärsivät, että Jeesus tarkoitti vertauksen vanhemmalla veljellä heitä. Tiedossa ei kuitenkaan vielä tuolloin ollut, miten he, eli ”vanhempi veli” lopulta suhtautuisivat vertauksen isään. Tulisiko vanhempikin veli kotiin, eli kääntyisi, vai suurenisiko ristiriita. Lopulta ”vanhempi veli” ei suostunut sovintoon isän kanssa joka oli armahtanut ja ottanut luokseen hänen nuoremman veljensä, vaan tappoi isänsä = Jeesuksen Kristuksen ristillä (Luuk. 19:47). Jeesus on yhtä Isän Jumalan kanssa (Joh. 14:9, Joh. 10:30-33).

Luuk. 19:47. Hän (Jeesus) opetti sitten joka päivä temppelissä. Ylipapit, lainopettajat ja muut kansan johtomiehet miettivät, miten raivaisivat hänet pois tieltä.

Joh. 14:9. Jeesus vastasi: … Joka on nähnyt minut, on nähnyt Isän.

Joh. 10:30-33. Minä ja Isä olemme yhtä." Juutalaiset alkoivat taas kerätä kiviä kivittääkseen Jeesuksen. Jeesus sanoi heille: "Minä olen teidän nähtenne tehnyt monta hyvää tekoa, jotka ovat lähtöisin Isästä. Mikä niistä antaa teille aiheen kivittää minut?" Juutalaiset vastasivat: "Emme me sinua minkään hyvän teon tähden kivitä, vaan jumalanpilkan tähden. Sinä teet itsesi Jumalaksi, vaikka olet ihminen."

Yksi tämänkin vertauksen sanoma on se, että löytyneen ja kotiin tulleen syntisen vuoksi iloitaan ja järjestetään juhlat. Toinen vertauksen sanoma käsittelee häpeää.

Nuorempi veli aiheutti isälleen ja suvulleen häpeää pyytämällä osuuttaan omaisuudesta isän vielä eläessä. Se oli käytännössä sama kuin olisi toivonut isän kuolemaa. Poikkeuksellista olikin, että isä suostui omaisuuden jakoon. Vertauksen isä siis tuhlasi jo tässä vaiheessa itse omaa omaisuuttaan. Tämä nuoremman veljen aiheuttama häpeä jäi ainakin osittain suvun sisäiseksi asiaksi koska hän lähti pian pois yhteisöstään.

Jeesus ei yritä kaunistella nuoremman pojan toimintaa, vaan kertoi tämän vajonneen alimpaan mahdolliseen rappiotilaan jota juutalaiselle voi kuvata, ruokailemaan sikojen kanssa.

Jeesus kertoo, että ”poika meni itseensä” ja lähti kotiin isänsä luo. Tätähän parannuksen teko on, suunnan muutos ja tulemista takaisin kotiin Isän Jumalan luo.

Isällä oli kiire poikansa luo ennen kuin kyläläiset tai vanhempi veli olisivat ehtineet, sillä näiden olisi pitänyt ”maksaa” pojalle tämän suvulle ja yhteisölle tuottama häpeä. Pojan isä teki sen ajan yhteiskunnassa mahdottoman teon, sillä juoksemalla nuorempaa poikaansa vastaan isä häpäisi itse itsensä. Juostessa sääret näkyivät koska kaavun helma piti nostaa ylös. Lisäksi juostessa joutui näyttämään kengän pohjia katsojille, mikä oli halveksunnan osoitus. ”Sinä olet kuin kenkäni pohjaan tarttunutta saastaa.”

Isä siis häpäisi itsensä lapsensa tähden. Näinhän myös Jumala teki, kun Hän Jeesuksessa Kristuksessa kärsi ristillä kaiken sen häpeän, joka olisi kuulunut jokaiselle meistä (Hepr. 12:1-2). Meille länsimaalaisille on tärkeää se, että Jeesus maksoi meidän velkamme. Uskoon tulleille muslimeille on tärkeämpää se, että Jeesus on kantanut heidän häpeänsä.

Hepr. 12:1-2. Juoskaamme sinnikkäästi loppuun se kilpailu, joka on edessämme, katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan ja täydelliseksi tekijään. Edessään olleen ilon tähden hän häpeästä välittämättä kesti ristillä kärsimykset, ja nyt hän istuu Jumalan valtaistuimen oikealla puolella.

Ensimmäiseksi isä antoi luoksensa palanneelle pojalleen suudelman rauhan ja sovinnon merkiksi. Huomionarvoista on, että jo ennen kuin poika ehti edes tunnustaa syntejään ”isä näki hänet, sulki hänet syliinsä ja suuteli häntä”. Tämä teko, yhdessä sen kanssa että isä oli häpäissyt itsensä hänen takiaan, ilmeisesti mursi pojan sydämen. Pojan laskelmoitu ja ennakkoon opeteltu puhe muuttui aidoksi synnintunnustukseksi. Hän ei enää sanonut ansaitsevansa paikkaa isänsä luona palvelijana, vaan jätti ratkaisun isänsä käsiin.

Mekin tulemme usein Jumalan luo laskelmoiden ja ”kauppaa käyden” mutta jos annamme Jumalan kaikenkattavan rakkauden murtaa sydämemme, saamme paljon enemmän kuin osaamme ikinä odottaa.

Isä poisti poikansa häpeän antamalla hänelle kengät jalkaan (= julkinen synninpäästö).

Isän menettelyn olisi siinä yhteisössä pitäen pitänyt olla 5. Moos. 21:18-21 mukainen. Näin Mooseksen laki ohjasi menettelemään.

5. Moos. 21:18-21. "Jos vanhemmilla on tottelematon ja uppiniskainen poika, joka kurituksesta huolimatta ei kuuntele heitä, heidän on otettava poika kiinni ja vietävä hänet kaupunkinsa portille ja sanottava kaupungin vanhimmille: 'Tämä meidän poikamme on tottelematon ja uppiniskainen. Hän ei kuuntele meitä, vaan viettää kevytmielistä ja juopottelevaa elämää.' Silloin kaupungin miesten on joukolla kivitettävä poika hengiltä. …

Isällä oli kiire poikansa luo ennen kuin kyläläiset tai vanhempi veli olisivat ehtineet.

No, mitä vanhempi veli teki, kun kuuli ja näki, että isä syö ja juo kotiin tulleen (= synnissä rypeneen mutta parannuksen tehneen) pojan kanssa. Samoinhan Jeesus söi ja joi syntisten kanssa, mistä fariseukset ja lainopettajat olivat närkästyneet. Vanhempi veli suuttui, koska hänen mielestään isä menetteli väärin. Ei nuorempaa veljeä palkita pitänyt vaan rangaista. Ei vanhempi veli sitä ajatellut, että nyt hän itse häpäisi isänsä, kun julkisesti vastusti isänsä tahtoa eikä tullut kotiin juhlimaan nuoremman veljen paluuta. Sana, joka hepreankielessä tarkoittaa ”tulkaa kotiin” on käännetty suomeksi ”tehkää parannus”. Juhlassa oli mukana koko kylä, joten vanhemman veljen kapina isäänsä vastaan tuli välittömästi koko kylän tietoon.

Isän ei olisi tarvinnut mennä vanhemmankaan poikansa luo. Hän meni kuitenkin.

Vanhempi veli oli tässä vaiheessa isänsä kaiken omaisuuden omistaja, vaikka isä olikin jättänyt hallintaoikeuden itselleen (Matt. 23:1-4). Isä toimi ikään kuin vanhemman poikansa taloudenhoitajana. Nuorempi veli oli osuutensa jo tuhlannut. Tässä on avain neljännen vertauksen ymmärtämiseen, joka on vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta.

Matt. 23:1-4. Silloin Jeesus puhui kansalle ja opetuslapsilleen sanoen: "Mooseksen istuimella istuvat kirjanoppineet ja fariseukset. ...

Jeesus haluaa sanoa fariseuksille; jos kerran ihminen, vertauksen isä, häpäisi itsensä siksi, että nuorempi poika säästyisi tuholta, eikö Hän, Jeesus, voisi tehdä samoin kadoksissa olevien syntisten ihmisten tähden hyväksymällä heidät seuraansa ja syömällä heidän kanssaan, jotta hekin välttyisivät tuholta – varsinkin kun nämä syntiset tulevat takaisin kotiin eli tekevät parannuksen (Hes. 33:11). Fariseuksilla parannuksen teko eli kotiin tuleminen tarkoitti Mooseksen lain tarkkaa noudattamista. Omasta mielestään he itse olivat jo ”kotona”, koska noudattivat lakia.

Hes. 33:11. Sano heille: Niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, ei ole minulle mieleen jumalattoman kuolema, vaan se, että jumalaton kääntyy tieltänsä ja elää. Kääntykää (tulkaa kotiin), kääntykää (tulkaa kotiin) pois pahoilta teiltänne; ja minkä tähden te kuolisitte, …

Vanhempi veljeksistä sanoi isälleen: ”Kaikki nämä vuodet minä olen raatanut sinun hyväksesi enkä ole kertaakaan jättänyt käskyäsi täyttämättä.” Näinhän fariseus yrittää toimia. Mutta millaista raatamista, millaista omaisuudenkäyttöä ja millaista käskyjen täyttämistä Jumala meiltä odottaa? Tähän liittyy Jeesuksen vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta ja siihen liittyvä jälkipuhe, jotka molemmat oli kohdistettu fariseusten lisäksi myös opetuslapsille.

Vertaus epärehellisestä taloudenhoitajasta:

Luuk. 16:1-9. Jeesus puhui sitten (myös) opetuslapsilleen: "Oli rikas mies, jolla oli taloudenhoitaja. Hänelle kanneltiin, että taloudenhoitaja tuhlasi hänen omaisuuttaan. Hän kutsui tämän luokseen ja sanoi: 'Mitä minä sinusta kuulen! Tee tili toimistasi, minun talouttani sinä et enää hoida.' Mies mietti: 'Mitä minä nyt teen? Isäntä panee minut pois taloudenhoitajan toimesta. Kaivaa en jaksa, kerjätä en kehtaa. Nytpä tiedän! Järjestän niin, että toiset ottavat minut taloonsa, kun joudun lähtemään työpaikastani.' Hän kutsui isäntänsä velalliset vuoron perään luokseen. 'Paljonko olet velkaa isännälleni?' hän kysyi ensimmäiseltä. 'Sata astiaa öljyä', tämä vastasi. Taloudenhoitaja sanoi: 'Tässä on velkakirjasi, istu ja merkitse äkkiä viisikymmentä.' Sitten hän kysyi toiselta: 'Entä sinä, paljonko sinä olet velkaa?' Tämä vastasi: 'Sata tynnyriä vehnää.' Taloudenhoitaja sanoi: 'Tässä on velkakirjasi, merkitse kahdeksankymmentä.'" Ja Herra kehui epärehellisen taloudenhoitajan viisautta (herra kehui oveluutta, ”viisautta” on virheellistä käännöstulkintaa). Hän sanoi: "Tämän maailman lapset menettelevät toisiaan kohtaan viisaammin (ovelammin, ”viisaammin” on virheellistä käännöstulkintaa) kuin valon lapset. Minä sanonkin teille: hankkikaa väärällä rikkaudella ystäviä, jotka ottavat teidät iäisiin asuntoihin, kun tuota rikkautta ei enää ole.

Otan tähän kohtia Lauri Thurénin Perusta 4/2025 lehdessä olleesta kirjoituksesta ”Jeesuksen vaikein vertaus?”

Tälle neljännelle vertaukselle on tarjottu pitkälti toistasataa erilaista selitystä. Useimmat niistä yrittävät pelastaa taloudenhoitajan tai Jeesuksen maineen. Useimpia selittelymalleja yhdistää kolme seikkaa.

Ajatellaan, että rikas mies on peiteilmaisu Jumalasta. Ei Jeesuksen toisessa vertauksessa väärämielisestä tuomarista se tuomarikaan ole kuva Jumalasta (Luuk. 18:1-8).

Vertausta lyhennetään tai täydennetään lauseilla; ”Jeesuksen aikana oli tapana että” tai ”arameassa tämä sana tarkoittaa että”, auttavat kääntämään mustan valkoiseksi. Tällaisella silmänkääntötempulla epärehellinen taloudenhoitajakin saadaan näyttämään rehelliseltä.

Kolmanneksi selittelyt istuvat huonosti Raamatun tekstiin. Kun taloudenhoitajavertauksen sanomaksi väitetään miehen nopean reagointikyvyn suosittelua, lukija jää ihmettelemään, miksi isäntä kehuu lopussa juuri miehen epärehellisyyttä (adikia), ei suinkaan viisautta (Luuk. 16:8).

Nokkela tapa päästää taloudenhoitaja syytteestä on väittää, että hän vain perui laittomia korkoja, leikkasi omaa voitto-osuuttaan tai paransi työnantajansa julkisuuskuvaa. Oikeasti mies leikkasi niin suuria summia, etteivät ne olisi sopineet hänen omaksi palkakseen. Isännän hyvään tahtoon hän tuskin saattoi luottaa, sillä tämä oli juuri antanut hänelle potkut ilman mahdollisuutta puolustautua. Vaikea on myöskään uskoa, että vertaus kuvaisi pahan isännän kääntymystä, sillä päähenkilö on taloudenhoitaja.

Jeesus kertoo vertauksen tilanteessa, jossa fariseukset ja kirjanoppineet ovat juuri syyttäneet häntä ateriayhteydestä syntisten kanssa vaikka Jumala ei voi moista hyväksyä. Jeesus vastasi syytteeseen neljällä vertauksella. Neljännen vertauksen taloudenhoitajan lähtötilanne muistuttaa Jeesuksen omaa tilannetta fariseusten syytösten kohteena. Kun vertauksen taloudenhoitajaa syytetään isännän omaisuuden väärästä käytöstä, Jeesusta syytetään Mooseksen lain vastaisesta ja siksi väärästä Jumalan anteeksiannon käytöstä. Jeesusta syytettiin seuraavasta; ”Sinä käytät väärin fariseusten ja kirjanoppineiden hallussa olevaa Mooseksen lakia ja sitä selittäviä perinnäissääntöjä” (Matt. 23:1-2).

Matt. 23:1-2. … "Mooseksen istuin on nyt lainopettajien ja fariseusten hallussa.

Jeesuksen tuhlaajapoikavertaus ei näytä vaikuttaneen fariseuksiin. On kuin Jeesus nyt myöntäisi, että Hän, Jeesus, sittenkin tuhlaa ”taloudenhoitajana” fariseusten ja lainopettajien haltuun annettua Jumalan omaisuutta ilman heidän lupaansa eli tuhlaajapoikavertauksen vanhemman veljen lupaa. Siinä vertauksessahan vanhempi veli omisti isänsä koko omaisuuden, isä oli vain jättänyt itselleen siihen käyttöoikeuden (eli isä toimi taloudenhoitajana). Julistaessaan syntisiä vanhurskaiksi Jeesus ja hänen oppilaansa todellakin toimivat Mooseksen lain ja fariseusten oppien vastaisesti (Mark. 2:5-7).

Mark. 2:5-7. Kun Jeesus näki heidän uskonsa (paarinkantajien uskon), hän sanoi halvaantuneelle: "Poikani, sinun syntisi annetaan anteeksi." Mutta siellä istui myös muutamia lainopettajia, ja he sanoivat itsekseen: "Miten hän tuolla tavalla puhuu? Hän herjaa Jumalaa. Kuka muu kuin Jumala voi antaa syntejä anteeksi?" (He eivät ymmärtäneet eivätkä hyväksyneet sitä, että Jumala itse oli Jeesuksessa Kristuksessa läsnä antamassa syntejä anteeksi.)

Entä miten lause ”Ja Herra (herra) kehui epärehellisen taloudenhoitajan oveluutta (vilpillisyyttä)” tulisi ymmärtää, sillä herra ei kehunut taloudenhoitajan oveluutta vaan nimenomaan tämän vilpillisyyttä. Tämän vuoksi ”herra” sana ei voi viitata Jeesukseen, vaikka vuoden 1992 raamatunkäännös antaakin niin ymmärtää (iso H-kirjain).

Ilkka Puhakka selittää tämän kunnia-häpeä käsitteen kautta.

Kun velalliset saivat kukin rahallisesti samansuuruisen ison summan anteeksi, kylässä järjestettiin juhlat. Juhlat olivat niin itsestäänselvyys, ettei sitä tarvinnut vertauksessa edes kertoa. Juhlat olivat vertauksen isännän kunniaksi, ei taloudenhoitajan. Taloudenhoitajahan oli menetellyt isännän laskuun. Isännällä oli nyt kaksi vaihtoehtoa. Joko hyväksyä taloudenhoitajan vilpillinen menettely, joka tuotti hänelle kunniaa tai yrittää mitätöidä se, jolloin isäntää olisi kirottu ja haukuttu. Kunnia ja häpeä ohjasivat niin paljon käyttäytymistä, että taloudenhoitaja saattoi jopa ennakoida isäntänsä toiminnan.

Vertauksen sanoma on: Jos maallinen isäntä kykenee kehumaan, miten hänen palvelijansa käyttää hänen omaisuuttaan, eikö sitten taivaallinen? Tällaista rinnakkain asettelua, maallinen / taivaallinen, Jeesus käyttää myös Luuk. 18:1-8, kertoessaan väärämielisestä tuomarista. Eli; julistakaa vain syntivelat anteeksi fariseuksilta ja lainopettajilta lupia kyselemättä. Niinhän Jeesus teki jo eläessään, ja kuollessaan ristillä Hän sovitti meidän syntivelkamme (Kol. 2:13-14).

Kol. 2:13-14. Te olitte kuolleita rikkomustenne ja ympärileikkaamattomuutenne vuoksi, mutta Jumala teki teidät eläviksi yhdessä Kristuksen kanssa. Hän antoi meille kaikki rikkomuksemme anteeksi, hän kumosi meitä rasittavan velkakirjan kaikkine määräyksineen ja teki sen mitättömäksi naulitsemalla sen ristiin. (Niin kuin epärehellinen taloudenhoitaja kumosi velallisten velkoja, Jeesus kumosi meitä rasittavan (synti)velkakirjan naulitsemalla sen ristiin.)

Jeesus ei kannusta kuulijoitaan käyttämään väärin toisten ihmisten omaisuutta tai rahoja vaan jakelemaan Jumalan anteeksiantoa ilman Mooseksen lain antamaa lupaa. Vertauksen taloudenhoitaja on väärintekijä ja pysyy väärintekijänä. Hänet asetetaan Jeesuksen seuraajien roolimalliksi vain siinä, miten tulee antaa anteeksi. Heidän tulee tuhlata taivaallisen Isänsä omaisuutta tuhlaajapoikavertauksen isän tavoin vastoin vanhemman veljen tahtoa ja näin auttaa sekä itseään ja muita syntisiä pääsemään kotiin / iäisiin asuntoihin.

Tähän vertaukseen liittyen Jeesus jatkoi vielä puhettaan sekä opetuslapsilleen että fariseuksille;

Luuk. 16:10-17. "Joka on vähimmässä luotettava, se on luotettava paljossakin, ja joka on vähimmässä vilpillinen, se on vilpillinen myös paljossa. Jos te ette luotettavasti hoida väärää rikkautta, kuka uskoo teille todellista? Ja jos te ette luotettavasti hoida toisen omaisuutta, kuka teille kerran antaa sen, mikä on teidän omaanne? Yksikään palvelija ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän on liittynyt toiseen, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa." Fariseukset kuulivat kaiken tämän. He olivat rahanahneita, ja niinpä he ivailivat Jeesusta (”nyrpistivät Jeesukselle nenää”). Jeesus sanoi heille (fariseuksille): "Ihmisten edessä te olette olevinanne hurskaita, mutta Jumala tuntee teidän sydämenne. Se, mikä on ihmisten silmissä arvokasta, on Jumalalle iljetys. Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne. Mutta laista ei häviä piirtoakaan, ennemmin katoavat taivas ja maa.

Jos jollekin mahdollisesti jäi tästä neljännestä vertauksesta se kuva, että Jeesus hyväksyisi vilpillisyyttä maallisen omaisuuden hoidossa, sen Hän nyt poistaa. Vilpillisyyttä ei voi eikä saa käyttää edes Jumalan asian edistämiseksi.

Sananl. 12:22. Petollista puhetta Herra ei siedä, sanansa pitävä on hänelle mieleen.

Ps. 51:8. Mutta sinä (Jumala) tahdot sisimpääni totuuden (totuutta sinä tahdot salatuimpaan saakka)

Väärä rikkaus saa tässä Jeesuksen puheessa tietyn merkityksen. Kaikki sellainen rikkaus (omaisuus, asema tai ominaisuudet), jota ei käytetä Jumalan tahtomalla tavalla, on omaisuuden väärinkäyttämistä. ”Jos te ette luotettavasti hoida väärää rikkautta, kuka uskoo teille todellista?”

Kannattaa muistaa, että me emme itse omassa ihmisviisaudessamme edes tiedä, millainen omaisuuden hoito tai ajankäyttö on oikeaa ja Jumalan tahdon mukaista. Me korotamme itseämme helposti samantyyppisellä lain kirjaimen noudattamisella kuin mitä Jeesuksen ajan fariseukset tekivät. Tai sitten me vajoamme pahempaan jos emme edes pyri noudattamaan lakia. Me tarvitsemme Jumalan Pyhän Hengen ohjaamaan toimintaamme ja valintojamme, myös sitä milloin ei ole oikea aika toimia tai valita.

Matt. 22:29. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. (Vasta kun Pyhä Henki saa avata meille Raamatun sanan ja ymmärryksen omista lahjoistamme ja heikkoudestamme, emme kulje enää eksyksissä. Jos kuitenkin vielä kuljemme, silloin olemme antaneet oman vanhan luontomme tehdä valinnat vastoin Hengen ohjausta. Kannattaa siis kulkea rukoillen.)

Jatkaessaan puhetta fariseuksille ja lainopettajille Jeesus sanoi seuraavasti; ”Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen (Johannes kastajaan) asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne.” Fariseukset ja lainopettajat eivät hyväksyneet sitä, että Jeesuksessa Kristuksessa, Messiaassa, oli alkamassa uusi aika. He eivät hyväksyneet sitä että Jumalan valtakunta oli jo tullut Jeesuksen Kristuksen myötä läsnä olevaksi ja että tämä Jumalan valtakunta oli nyt avoin jokaiselle, myös syntisille.

Se, mitä Jeesuksen läsnäolo sai Sakkeuksessa aikaan (Luuk. 19:7-10), kertoo meille jotain pelastuksesta ja siitä pelastuksen jälkeisestä muutoksesta, mitä Jeesuksen Kristuksen, meidän syntiemme vuoksi ristiinnaulitun Jumalan Pojan seura saa aikaan myös nykypäivän syntisessä.

Luuk. 19:7-10. ihmiset … sanoivat paheksuen: "Syntisen miehen talon hän otti majapaikakseen." Mutta Sakkeus sanoi Herralle kaikkien kuullen: "Herra, näin minä teen: puolet omaisuudestani annan köyhille, ja keneltä olen liikaa kiskonut, sille maksan nelinkertaisesti takaisin." Sen kuultuaan Jeesus sanoi häneen viitaten: "Tänään on pelastus tullut tämän perheen osaksi. Onhan hänkin Abrahamin poika. Juuri sitä, mikä on kadonnut, Ihmisen Poika on tullut etsimään ja pelastamaan."

Jeesuksen ristinkuoleman jälkeen Jumalan valtakunta ei ollut enää fariseusten ja lainoppineiden hallussa vaan Jeesukseen uskovien (Matt. 21:43-46).

Matt. 21:43-46. "Tämän takia minä (Jeesus) sanon teille, että Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle, joka tekee sen hedelmiä. (Vain Pyhän Hengen sydämeensä saanut tuottaa Hengen hedelmää.) … Nämä vertaukset (Matt. 21:23-46) kuultuaan ylipapit ja fariseukset ymmärsivät, että Jeesus puhui heistä. He olisivat halunneet ottaa hänet kiinni mutta pelkäsivät kansaa, koska se piti häntä profeettana. (Seuraavana pääsiäisenä he toteuttivat aikeensa.)

151014_kaskyt.html">Käskyt

Käskyt

10 käskyä jakaantuvat kahteen laintauluun seuraavilla tavoilla (Aapeli Saarisalon tekemän Raamatun sanakirjan mukaan);

1. jakotapa) Roomalaiskatolisen ja luterilaisen opin mukaan, jotka molemmat perustuvat Augustinukseen, kuuluu ensimmäiseen (lain)tauluun 3 käskyä ja toiseen tauluun 7. … Kolmessa ensimmäisessä puhutaan (Augustinuksen mukaan) velvollisuudesta Jumalaa kohtaan ja seitsemässä jälkimmäisessä velvollisuuksista ihmisiä kohtaan. Ensimmäiseen tauluun kuului myös käsky lepopäivästä. Saadakseen kolme käskyä tähän tauluun, Augustinus yhdisti yhteen käskyyn, ettei saa olla muita jumalia eikä tehtyjä jumalan kuvia. Saadakseen toiseen tauluun seitsemän, jakoi hän kiellon himoitsemisesta kahdeksi käskyksi. …

2. jakotapa) Jaotus, joka luokittelee kiellon monijumalanpalvelusta ensiksi ja kiellon epäjumalanpalvelusta toiseksi sekä kiellon himoitsemisesta kymmenenneksi. Tämä jako on vanhin tunnettu. … (Tämän jakotavan mukaan kumpaankin laintauluun kuuluu 5 käskyä.)

10 käskyä (vanhimman jakotavan mukaan);

2 Moos. 20:1-17. Niin Jumala puhui kaiken tämän:

I) "Minä olen Herra, sinun Jumalasi, joka johdatin sinut pois Egyptistä, orjuuden maasta. "Sinulla ei saa olla muita jumalia.

II) "Älä tee itsellesi patsasta äläkä muutakaan jumalankuvaa, älä siitä, mikä on ylhäällä taivaalla, älä siitä, mikä on alhaalla maan päällä, äläkä siitä, mikä on vesissä maan alla. Älä kumarra äläkä palvele niitä, sillä minä, Herra, sinun Jumalasi, olen kiivas Jumala. Aina kolmanteen ja neljänteen polveen minä panen lapset vastaamaan isiensä pahoista teoista, vaadin tilille ne, jotka vihaavat minua. Mutta polvesta polveen minä osoitan armoni niille tuhansille, jotka rakastavat minua ja noudattavat minun käskyjäni.

III) "Älä käytä väärin Herran, Jumalasi, nimeä, sillä Herra ei jätä rankaisematta sitä, joka käyttää väärin hänen nimeään.

IV) "Muista pyhittää lepopäivä. Kuutena päivänä tee työtä ja hoida kaikkia tehtäviäsi, mutta seitsemäs päivä on Herran, sinun Jumalasi, sapatti. Silloin et saa tehdä mitään työtä, et sinä eikä sinun poikasi eikä tyttäresi, orjasi eikä orjattaresi, ei juhtasi eikä yksikään muukalainen, joka asuu kaupungissasi. Sillä kuutena päivänä Herra teki taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on, mutta seitsemännen päivän hän lepäsi. Sen vuoksi Herra siunasi lepopäivän ja pyhitti sen.

V) "Kunnioita isääsi ja äitiäsi, että saisit elää kauan siinä maassa, jonka Herra, sinun Jumalasi, sinulle antaa.

VI) "Älä tapa. (Älä murhaa.)

VII) "Älä tee aviorikosta. (Älä tee huorin.)

VIII) "Älä varasta.

IX) "Älä todista valheellisesti toista ihmistä vastaan.

X) "Älä tavoittele (himoitse) toisen taloa. Älä tavoittele (himoitse) hänen vaimoaan, älä orjaa tai orjatarta, älä hänen härkäänsä, älä hänen aasiaan äläkä mitään, mikä on hänen."

Jeesuksen antamaan ns. rakkauden kaksoiskäskyyn (Matt. 22:35-40) sisältyvät myös Vanhan Testamentin 10 käskyä. Viisi ensimmäistä sisältyvät jumalasuhteeseen ja viisi viimeistä lähimmäissuhteeseen.

Aapeli Saarisalon mukaan;

Vanhempien kunnioittaminen oli ehdoton ja tinkimätön, vaikka se olisi vaatinut heidän suoranaista elättämistäänkin (Mark. 7:10-13). Se oli pyhä, uskonnollinen velvollisuus ja kuului sopivasti (viidentenä käskynä) ensimmäiseen tauluun. Paavali näyttää suosineen tällaista jakoa, sillä tehdessään yhteenvedon kaikesta, mitä käskyyn "rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi" sisältyy, luettelee hän jälkimmäiset käskyt mainitsematta mitään vanhempien kunnioittamisesta (Room. 13:9).

Matt. 22:35-40. Sitten yksi heistä, joka oli lainopettaja, kysyi Jeesukselta pannakseen hänet koetukselle: "Opettaja, mikä on lain suurin käsky?" Jeesus vastasi: "Rakasta Herraa, Jumalaasi, koko sydämestäsi, koko sielustasi ja mielestäsi. Tämä on käskyistä suurin ja tärkein. Toinen yhtä tärkeä on tämä: Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi. Näiden kahden käskyn varassa ovat laki ja profeetat."

Room. 13:9. Käskyt "Älä tee aviorikosta", "Älä tapa", "Älä varasta", "Älä himoitse", samoin kaikki muutkin, voidaan koota tähän sanaan: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi."

Jumalan laki on annettu meille noudatettavaksi viimeistä piirtoa myöten. Jeesuksen ajan fariseukset ja lainopettajat yrittivätkin tehdä niin. Omasta mielestään he siinä onnistuivat mutta Jeesus oli toista mieltä. Yksikään heistä ei ollut siinä onnistunut. Itse asiassa jo Vanhan Testamentin säädökset olivat mahdottomia noudattaa (Hes. 22:25), siksi synnit oli mahdollista sovittaa eläinuhreilla.

Jeesus ei kumonnut lain käskyjä. Itse asiassa Jeesus teki lain vaikean tien kulkemisen mahdottomaksi.

Hes. 22:25. Siksi minä (Jumala) annoin heille (israelilaisille) säädöksiä, jotka eivät olleet hyviä, annoin heille määräyksiä, jotka vievät kuolemaan.

Matt. 5:16-20. (Jeesuksen vuorisaarnasta) "Älkää luulko, että minä olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan. En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi. Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Matt. 5:21-6:21. "Teille on opetettu tämä isille annettu käsky: 'Älä tapa.' Se, joka tappaa, on ansainnut oikeuden tuomion. Mutta minä sanon teille: jokainen, joka on vihoissaan veljelleen, on ansainnut oikeuden tuomion. Samoin jokainen, joka sanoo veljelleen: 'Senkin hölmö', on ansainnut Suuren neuvoston tuomion, ja se, joka sanoo: 'Sinä hullu', on ansainnut helvetin tulen. …

"Teille on opetettu tämä käsky: 'Älä tee aviorikosta.' Mutta minä sanon teille: jokainen, joka katsoo naista niin, että alkaa himoita häntä, on sydämessään jo tehnyt aviorikoksen hänen kanssaan. …

"Vielä teille on opetettu nämä isille annetut käskyt: 'Älä tee väärää valaa' ja 'Pidä, mitä olet Herralle valalla vannonut'. Mutta minä sanon teille: Älkää vannoko lainkaan. … Kun myönnätte, sanokaa vain: 'Kyllä', kun kiellätte, sanokaa: 'Ei.' Enempi on pahasta.

"Teille on opetettu: 'Silmä silmästä, hammas hampaasta.' Mutta minä sanon teille: älkää tehkö pahalle vastarintaa. Jos joku lyö sinua oikealle poskelle, käännä hänelle vasenkin. Jos joku yrittää oikeutta käymällä viedä sinulta paidan, anna hänelle viittasikin. Jos joku vaatii sinut mukaansa virstan matkalle, kulje hänen kanssaan kaksi. Anna sille, joka sinulta pyytää, äläkä käännä selkääsi sille, joka haluaa lainata sinulta.

"Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia. Hän antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille. Jos te rakastatte niitä, jotka rakastavat teitä, minkä palkan te siitä ansaitsette? Eivätkö publikaanitkin tee niin? Jos te tervehditte vain ystäviänne, mitä erinomaista siinä on? Eivätkö pakanatkin tee niin?

Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen.

"Varokaa tuomasta hurskaita tekojanne ihmisten katseltavaksi, muuten ette saa palkkaa taivaalliselta Isältänne. …

"Jos te annatte toisille ihmisille anteeksi heidän rikkomuksensa, antaa myös taivaallinen Isänne teille anteeksi. Mutta jos te ette anna anteeksi toisille, ei Isännekään anna anteeksi teidän rikkomuksianne. …

"Älkää kootko itsellenne aarteita maan päälle. Täällä tekevät koi ja ruoste tuhojaan ja varkaat murtautuvat sisään ja varastavat. Kootkaa itsellenne aarteita taivaaseen. Siellä ei koi eikä ruoste tee tuhojaan eivätkä varkaat murtaudu sisään ja varasta. Missä on aarteesi, siellä on myös sydämesi.

Käskyt, silloin kun niillä on oikea, elämää suojeleva sisältö, varjelevat ihmistä vahingoittamasta itseään, lähimmäistään ja luontoa. Yhdenkään 10 käskyn sisältö ei ole menettänyt merkitystään. Jeesus antoi niille uutta sisältöä (laajensi niiden tulkintaa) uudessa liitossa, jonka Jumala teki ihmiskunnan kanssa Jeesuksessa Kristuksessa. Jeesus vahvisti uuden liiton omalla uhriverellään. Monet muut Vanhan Testamentin käskyt ovat sen sijaan menettäneet merkityksensä. Näin on käynyt esim. eläinuhreille, jotka ovat nyt tarpeettomia Jeesuksen Kristuksen uhrikuoleman esikuvina.

Väärät, kristittyjen itse itselleen noudatettaviksi tekemät käskyt, perustuvat joko Jumalan sanan, Raamatun väärinymmärrykseen tai ne on laadittu vahvistamaan käskijän arvovaltaa. Itselle tehdyillä käskyjen sovelluksilla erotetaan usein omat kannattajat muista ja rakennetaan aita estämään omia ”lampaita” poistumasta. Tällaiset käskyt ovat usein henkisen ja hengellisen väkivallan käytön välineitä. Näitä käskyjä on edelleenkin olemassa meillä itse kullakin ns. ”vanhinten perinnäissääntöinä”.

Kol. 2:16-23. Kukaan ei siis saa tuomita teitä siitä, mitä syötte tai juotte tai miten noudatatte juhla-aikoja ja uudenkuun ja sapatin päiviä. Ne ovat vain sen varjoa, mikä on tulossa; todellista on Kristuksen ruumis. Teidän voittajan palkintoanne ei saa riistää teiltä kukaan, joka nöyryyttää itseään kieltäymyksin, vajoaa näkyihinsä ja palvoo enkeleitä. Sellaisen ihmisen tekevät hänen omat tyhjät ajatuksensa ylpeäksi, eikä hänellä ole yhteyttä Kristukseen, päähän, joka huolehtii koko ruumiista ja pitää sitä nivelten ja jänteiden avulla koossa, niin että se kasvaa Jumalan tarkoittamalla tavalla. Jos kerran olette yhdessä Kristuksen kanssa kuolleet pois maailman alkuvoimien ulottuvilta, miksi yhä käyttäydytte tämän maailman mukaisesti ja alistutte sellaisiin sääntöihin kuin "älä tartu", "älä maista", "älä kosketa"? Tämä kaikkihan koskee sellaista, mikä käytön jälkeen häviää. Kysymys on vain ihmisten käskyistä ja opeista. Nämä omatekoista hurskautta, nöyryyden harjoitusta ja ruumiin kurittamista vaativat käskyt tosin näyttävät viisailta, mutta todellisuudessa ne ovat arvottomia ja tyydyttävät vain ihmisen ylpeyttä.

Keskeisintä kristinuskossa ei ole käskyjen noudattaminen, ei myöskään rakkaus, vaan suhde Jumalaan. Oikea rakkaus, niin kuin oikea käskyjen noudattaminenkin, vasta seuraavat oikeaa jumalasuhdetta. Kun Pyhä Henki saa ohjata kristittyä pois väärästä itsensä hemmottelusta ja oman egon luomisesta, silloin ruumiin ja mielen halujen (himojen) valta hänessä vähenee.

1 Joh. 4:19. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä.

Room. 13:8-14. Älkää olko kenellekään mitään velkaa, paitsi että rakastatte toisianne. Joka rakastaa toista, on täyttänyt lain vaatimukset. Käskyt "Älä tee aviorikosta", "Älä tapa", "Älä varasta", "Älä himoitse", samoin kaikki muutkin, voidaan koota tähän sanaan: "Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi." Rakkaus ei tee lähimmäiselle mitään pahaa. Näin rakkaus toteuttaa koko lain. … Hylätkäämme siis pimeyden teot ja varustautukaamme valon asein. … Pukekaa yllenne Herra Jeesus Kristus älkääkä hemmotelko ruumistanne, niin että annatte sen haluille vallan.

Jos ensin etsitään rakkautta, mielenrauhaa, eheytymistä, parantumista, erkaannutaan kauemmas Jumalan valtakunnasta.

Jos ensin pyritään noudattamaan käskyjä, eli pyritään hankkimaan kelpoisuus suoriutumalla niin mallikelpoisesti, että Jumalankin on pakko minut hyväksyä, aletaan vähitellen vihata Jumalaa, koska Jumala näyttää vaativan niin paljon sellaista, mihin minulla ei ole halua tai voimia. (Tämä on oma kokemukseni.) Käskyjen noudattaja lähtee väärästä päästä liikkeelle. Hän yrittää itse saada aikaan sen, että Jumalan tarkoitus hänen itsensä ja lähimmäisen kohdalla toteutuisi.

Fil. 2:13. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

Jos ensin etsitään Jumalan valtakuntaa, saadaan kaikki muukin tarvittava Jumalan valtakunnan ohessa.

Matt. 6:33. Etsikää ennen kaikkea Jumalan valtakuntaa ja hänen vanhurskasta tahtoaan, niin teille annetaan kaikki tämäkin.

Jos kysytään, mitä minä saan, jos uskon, mennään helposti ”tarjousten” (menestys, terveys) perässä. Ei kysytä; Mikä (tai kuka) on totuus. Paavalikaan ei ensisijaisesti vienyt ihmisille lähimmäisenrakkauden viestiä, ei myöskään saarnannut heille lakia, vaan vei sanomaa ristiinnaulitusta Kristuksesta.

1 Kor. 2:1-2. Kun tulin luoksenne, veljet, en julistanut Jumalan salaisuutta teille suurenmoisen puhetaidon tai viisauden keinoin. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta.

Gal. 3:1. Te mielettömät galatalaiset, kuka teidät on lumonnut? Asetettiinhan teidän silmienne eteen aivan avoimesti Jeesus Kristus ristiinnaulittuna!

Room. 10:2-10. Voin todistaa, että he ovat täynnä intoa Jumalan puolesta, mutta heiltä puuttuu ymmärrys. He eivät tiedä, mitä Jumalan vanhurskaus on, ja yrittäessään pystyttää omaa vanhurskauttaan he eivät ole alistuneet siihen vanhurskauteen, joka tulee Jumalalta. Kristus on näet lain loppu, ja niin tulee vanhurskaaksi jokainen, joka uskoo. … Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen.

Jeesus sanoi; ”Olkaa täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen”. Tämän voi ymmärtää useammalla tavalla.

Matt.5:48. Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen.

Jeesus antoi vain saavuttamattoman ihanteen, jota kohti voisi pyrkiä.

Tämä ajatus on Jumalan halventamista, koska Jeesuksesta tehdään turhanpuhuja.

Lisätään Jeesuksen sanoihin tekstiä, jolloin saadaan ne sellaisiksi, että omasta mielestä pystyisimme ne täyttämään. (Näin minä aikaisemmin menettelin.) Muutetaan Jeesuksen sanat esim. muotoon; Olkaa täydellisiä ihmisinä, onhan teidän taivaallinen Isänne täydellinen Jumalana.

Tämä on Jumalan sanan muuttamista omaan korvasyyhyyn eli sanan vesittämistä.

Otetaan Jumalan sana todesta ja yritetään lähteä elämään täydellistä elämää. Tämä kylläkin edellyttää kaikkien käskyjen noudattamista. Jeesuksen ajan fariseukset yrittivät tätä ja siksi he olivat tehneet käskyistä pikkutarkkoja selityskokoelmia. Pari esimerkkiä;

Esimerkki kymmenysten maksamisesta; Todellinen fariseus maksoi kymmenykset myös siitä, mitä hän osti (Luuk. 18:11-12). Etteivät kymmenykset olisi jääneet maksamatta siinäkään tapauksessa, että myyjä olisi ne unohtanut.

Esimerkki työn tekemisestä sapattina, oliko lupa antaa kerjäläiselle almu vai ei; Raja vedettiin loogisesti siihen, kumpi almun annossa oli se varsinainen toimija. Jos isäntä pisti käden, jossa raha oli, talonsa oven ulkopuolelle ja kerjäläinen otti sen siitä, rikkoi isäntä sapattia. Jos taas kerjäläinen otti rahan isännän kädestä siten, että käsi oli oven sisäpuolella, rikkoi kerjäläinen sapattia. Niin tai näin – aina sapattia kuitenkin rikottiin.

Täydellisen elämän tavoittelu vie rakkaudettomuuteen lähimmäistä kohtaan ja näin täydellisen elämän tavoittelija joutuu ojasta allikkoon, sillä käskyjen täyttäjä keskittyy itseensä, oman suorituksensa puhtauteen, eikä lähimmäisensä tarpeisiin.

Hepr. 10:1. Laissa siis on vain varjo tulevasta, paremmasta todellisuudesta, ei sen varsinaista ilmentymää. Vaikka lain määräämät uhrit toistetaan vuodesta vuoteen, laki ei ikinä pysty tekemään pysyvästi täydellisiksi niitä, jotka astuvat Jumalan eteen.

Joh. 7:47-52. Silloin fariseukset sanoivat: "Oletteko tekin antaneet eksyttää itsenne? Onko kukaan hallitusmies uskonut häneen (Jeesukseen)? Tai yksikään fariseus? Tuo rahvas ei tiedä laista mitään - kirottuja kaikki!" …

Otetaan Jumalan sana todesta, mutta luotetaan siihen että, mitä Jumala vaatii, sen hän itse on valmis meille antamaan. Jos olemme Jeesuksessa Kristuksessa, meillä on jo silloin hänen täydellisyytensä. Tosin me joudumme tämän Kristuksen antaman lahjatäydellisyyden sisällä koko ajan kamppailemaan vanhan luontomme kanssa, joka pyrkii viemään meidät syntiin.

Hepr. 10:14-17. sillä hän (Jeesus Kristus) on jo yhdellä ainoalla uhrilla tehnyt pysyvästi täydellisiksi ne, jotka pyhitetään. Tästä todistaa meille myös Pyhä Henki. Ensin näin: Tämän liiton minä teen heidän kanssaan tulevina aikoina, sanoo Herra: minä asetan lakini heidän sydämeensä, kirjoitan sen heidän sisimpäänsä. Ja sitten: Heidän syntejään ja vääriä tekojaan minä en enää koskaan muista.

Fil. 3:12-16. En tarkoita, että olisin jo saavuttanut päämääräni tai jo tullut täydelliseksi. Mutta pyrin kaikin voimin saavuttamaan sen, kun kerran Kristus Jeesus on ottanut minut omakseen. Veljet, en katso vielä päässeeni siihen asti. Vain tämän voin sanoa: jättäen mielestäni sen, mikä on takanapäin, ponnistelen sitä kohti, mikä on edessä. Juoksen kohti maalia saavuttaakseni voittajan palkinnon, pääsyn taivaaseen. Sinne Jumala kutsuu Kristuksen Jeesuksen omat. Näin meidän on siis ajateltava, jos kerran olemme täydellisiä. Jos jossakin kohden ehkä ajattelette toisin, Jumala on ilmoittava teille, kuinka asia on. Meidän on vain jatkettava eteenpäin siitä, mihin olemme päässeet.

Jumalalta lahjaksi saatu täydellisyys on meillä ikään kuin kaapuna meidän oman epätäydellisyytemme päällä. Meidät on kätketty Kristukseen ja me olemme saaneet omaksemme Pyhän Hengen (pelastuminen). Jumalan Pyhä Henki pyrkii kuitenkin vaikuttamaan tämän ”kaavun” sisällä siten, että Pyhä Henki saisi omakseen meidät ja saisi muuttaa meitä sisältä käsin (pyhitys). Meidän ei tarvitse taistella vanhaa luontoamme (himojamme) vastaan yksin, sillä koko Kolmiyhteinen Jumala (Isä, Poika Ja Pyhä Henki) on meidän kanssamme.

2 Tim. 3:16-17. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä.

Jaak. 1:2-4. Veljeni, pitäkää pelkkänä ilona niitä monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte. Tehän tiedätte, että kun uskonne selviytyy koetuksesta, tämä kasvattaa teissä kestävyyttä. Ja kestävyys johtakoon täydelliseen tulokseen, jotta olisitte täydellisiä ja eheitä, ette vajaita miltään kohden.

Kristitty ajautuu helposti armon alta lain alle. Tällöin hän etsii itselleen noudatettavaksi sellaisia käskyjä, pyrkii elämään sellaista elämää, jota noudattamalla, jos nyt ei aivan pelasta itseään, niin ainakin pyrkii osoittautumaan pelastuksensa arvoiseksi. Hän pyrkii palvelemaan lähimmäistään omista mieltymyksistään käsin, ei suinkaan niissä asioissa, missä lähimmäinen on heikoilla. Hän tyrkyttää toiselle ratkaisuksi niitä asioita, joissa itse kokee olevansa vahvoilla vaikka toinen ei heikkona vielä kykene niitä kantamaan.

Lain alla oleva vaatii poikkeavaa lähimmäistä tekemään parannuksen (= kääntymys mielenmuutos) heti, vaikka lähimmäinen olisi parannuksen tekoon kykenevä vasta pidemmän rinnalla kulkemisen jälkeen. Sellaisen rinnalla kulkemisen, jossa ei mennä mukaan lähimmäisen syntiin.

Parannus on mahdollista ainoastaan, mikäli syntinen saa kohdata Kristuksen. Vienkö minä hänelle Kristusta - vai lakia – vai peräti Raamatun sanan vastaista harhaa, joka sitoo häntä yhä syvemmälle syntielämään ja estää häntä pelastumasta ja eheytymästä ihmisenä.

Kuinka joku ulkopuolinen voisi luottaa meidän Jumalamme, Jeesuksen Kristuksen huolenpitoon, jos hän ei voi luottaa meihin?

Matt. 23:2-4. "Mooseksen istuin on nyt lainopettajien ja fariseusten hallussa. Tehkää siis niin kuin he sanovat ja noudattakaa heidän opetustaan. Älkää kuitenkaan ottako oppia heidän teoistaan, sillä he puhuvat yhtä ja tekevät toista. He köyttävät kokoon raskaita ja hankalia taakkoja ja sälyttävät ne ihmisten kannettaviksi, mutta itse he eivät halua niitä sormellaankaan liikauttaa.

Luuk. 11:46. Jeesus vastasi: "Voi teitäkin, lainopettajat! Te panette ihmisten harteille taakkoja, jotka ovat raskaita kantaa, mutta itse ette kajoa niihin edes yhdellä sormella.

Room. 15:1-2. Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä.

Ajattele, miten toisenlainen Sakkeuksen kohtalo olisi ollut, jos Jeesus olisi ensi töikseen Sakkeuksen kohdatessaan sanonut tälle; ”Sinä varas ja riistäjä, tee parannus, niin voin vasta sen jälkeen tulla sinun kotiisi aterialle.” Jeesuksen osoittama ansioton armo oli se, joka mursi Sakkeuksen, ei parannuksen vaatimus. Mennessään Sakkeuksen, roomalaisten kätyrin luo aterialle, Jeesus suostui saman pilkan kohteeksi, jolla Sakkeustakin pilkattiin. Lue Luuk. 19:1-10. Jeesus ei myöskään sanonut Sakkeukselle, että ei se mitään, vaikka oletkin varas ja riistäjä. Jeesus sanoi Sakkeukselle vasta sitten, kun tämä oli riittävän kauan Jeesuksen seurassa oltuaan tehnyt parannuksen, että ”nyt on pelastus tullut Sakkeuksen osaksi”.

Luuk. 19:9. Sen kuultuaan Jeesus sanoi häneen viitaten: "Tänään on pelastus tullut tämän perheen osaksi. Onhan hänkin Abrahamin poika.

Käskyjen noudattamiseen pyrkiminen on suorituskeskeisyyttä – hyväksynnän hankkimista tekemällä riittävästi. Käskyjen noudattaminen (niin hyvä asia kuin se voisi ollakin) ei pelasta ketään, koska käskyissä (laissa) ei ole voimaa. Käskyjen noudattaja yrittää peittää oman vajavuutensa suoritusten alle, koska kuvittelee, että ei saa olla keskeneräinen. Käskyt hylkäävät sen, joka ei niiden alla suoriudu. Lain alla oleva ohittaa aina Kristuksen, sillä lain vaatimus ei salli heikkoutta. Vasta kun lain tie nousee pystyyn ja lain alainen vaipuu epätoivoon, alkaa armo kelvata. Lain varsinainen tehtävä onkin osoittautua sekä pelastukseen vievänä tienä, että pelastuksen jälkeisenä pyhityksen tienä mahdottomaksi. Silloin se saattaa johdattaa henkilön Kristuksen luo. Henkilö, joka murtuu Kristuksen syliin käskyjen tieltä pudotessaan (kuten Paavalikin murtui), voi myöhemmin olla suureksi avuksi muille samassa tilanteessa oleville.

Gal. 2:21. Minä en tee tyhjäksi Jumalan armoa; jos näet vanhurskaus saadaan lakia noudattamalla, silloin Kristus on kuollut turhaan.

Gal. 3:24 ed.käännös). Niin muodoin on laista tullut meille kasvattaja Kristukseen, että me uskosta vanhurskaiksi tulisimme.

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Room. 10:3-4. He eivät tiedä, mitä Jumalan vanhurskaus on, ja yrittäessään pystyttää omaa vanhurskauttaan he eivät ole alistuneet siihen vanhurskauteen, joka tulee Jumalalta. Kristus on näet lain loppu, ja niin tulee vanhurskaaksi jokainen, joka uskoo.

Matt. 13:52. Silloin hän (Jeesus) sanoi heille: "Siksipä jokainen lainopettaja, josta on tullut taivasten valtakunnan opetuslapsi, on kuin isäntä, joka runsaasta varastostaan ottaa esiin sekä uutta että vanhaa."

Käskyjen (lain) tietä voisi kuvata vuoren harjanteella kulkemiseksi. Tiellä pysyminen vaatii jatkuvaa valppautta, ettei tekisi virhettä. Silloin et voi hukata voimiasi ainakaan kantamalla lähimmäisen taakkaa. Jos putoat tieltä, se on katastrofi.

Armon alla saat tehdä mutta voit olla tekemättäkin. Epäonnistunut saa armon alla pyytäessään anteeksi. Armon alla olet jo hyväksytty, miksi et usko sitä? Armo sanoo; tule sellaisena kuin olet. Armossa on Jumalan voima, sillä Jumala itse on luvannut pitää huolta, luvannut ottaa vastuun jokaisesta, jolle Kristuksen sovitustyö kelpaa. Silloin Jumalan Pyhä Henki itse opettaa meitä elämään oikein.

Armon tietä voisi kuvata laaksossa kulkemiseksi. Et voi pudota, ellet itse lähde kiipeämään pois Kristuksesta huipulla kulkevalle lain tielle. Ja onni on, jos silloin putoat, sillä putoat takaisin Kristuksen syliin.

1 Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

Fil. 3:8-9. Pidän todella sitä kaikkea pelkkänä tappiona, sillä Herrani Kristuksen Jeesuksen tunteminen on minulle arvokkaampaa kuin mikään muu. Hänen tähtensä olen menettänyt kaiken, olen heittänyt kaiken roskana pois, jotta voittaisin omakseni Kristuksen ja jotta kävisi ilmi, että kuulun hänelle. Näin minulla ei enää ole mitään omaa, lain noudattamiseen perustuvaa vanhurskautta, vaan se vanhurskaus, jonka perustana on usko Kristukseen ja jonka Jumala antaa sille, joka uskoo.

Room. 7:4-8:4. Samoin on teidän laitanne, veljeni. Kristuksen kuolemassa te hänen ruumiinsa jäseninä olette kuolleet vapaiksi laista ja kuulutte nyt toiselle, hänelle joka on herätetty kuolleista. Näin me kannamme hedelmää Jumalalle. Silloin kun vielä olimme turmeltuneen luontomme vallassa, ruumiissamme vaikuttivat lain herättämät syntiset himot ja me kannoimme hedelmää kuolemalle. Mutta kun nyt olemme kuolleet pois siitä, mikä piti meitä vallassaan, olemme päässeet vapaiksi laista. Nyt palvelemme Jumalaa uudella tavalla, Hengen mukaan, emme enää vanhalla tavalla, lain kirjaimen orjina. Mitä meidän on siis sanottava? Onko laki syntiä? Ei toki. Mutta vasta lain vaikutuksesta tulin tuntemaan synnin. Himo olisi ollut minulle tuntematon asia, ellei laki olisi sanonut: "Älä himoitse." Saatuaan lain käskystä aiheen synti herätti minussa kaikenlaisia himoja. Ilman lakia synti on kuollut. Minä elin ensin ilman lakia, mutta kun lain käsky tuli, synti heräsi eloon ja minä kuolin. Näin käsky, jonka oli määrä antaa elämä, tuottikin minulle kuoleman. Saatuaan lain käskystä aiheen synti käskyn avulla petti ja surmasi minut. Laki itse on silti pyhä, ja käsky on pyhä, oikea ja hyvä. Onko nyt hyvä tuottanut minulle kuoleman? Ei toki, vaan synti. Jotta synti paljastuisi synniksi, se tuotti minulle hyvän avulla kuoleman. Näin käsky teki synnin vielä monin verroin pahemmaksi. Me tiedämme, että laki on hengellinen. Minä sitä vastoin olen turmeltunut ihminen, synnin orjaksi myyty. En edes ymmärrä, mitä teen: en tee sitä, mitä tahdon, vaan sitä, mitä vihaan. Ja jos kerran teen sitä, mitä en tahdo, silloin myönnän, että laki on hyvä. Niinpä en enää teekään itse sitä, mitä teen, vaan sen tekee minussa asuva synti. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. Sisimmässäni minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa. Hengen laki, joka antaa elämän Kristuksen Jeesuksen yhteydessä, on näet vapauttanut sinut synnin ja kuoleman laista. Jumala teki sen, mihin laki ei pystynyt, koska se oli ihmisen turmeltuneen luonnon vuoksi voimaton. Syntien sovittamiseksi hän lähetti tänne oman Poikansa syntisten ihmisten kaltaisena. Näin hän tuomitsi ihmisessä ihmisten synnin, jotta meissä, jotka elämme Hengen emmekä lihamme mukaista elämää, toteutuisi lain vaatima vanhurskaus.

Käskyt

Laki ja käskyt

Vanhan testamentin käskyjä verrataan usein Hammurabin lakiin "silmä silmästä, hammas hampaasta". Hammurabin (n. 1792-1750 eKr.) laki on kirjoitettu 2,25 m korkeaan kivipaateen, joka löydettiin Persian Susasta. Se oli ilmeisesti kuljetettu sinne sotasaaliina. Hammurabin laissa on pykäliä 282 ja ne koskevat koko elämänaluetta kuten; luotonantoa, perintöoikeutta, vaimon omaisuutta, vuokraa, väärää syytöstä ja kostamista. Esimerkiksi seuraavat;

Jos henkilö on varastanut härän tai lampaan tai aasin tai sian tai laivan, ja jos se on jumalan tai palatsin omaisuutta, maksakoon 30-kertaisesti. Jos se on puolivapaan, korvattakoon se 10-kertaisesti. Jos varkaalla ei ole millä maksaa, surmattakoon.

Jos jonkun henkilön vaimo on tavattu makaamasta toisen miehen kanssa, niin sidottakoon heidät ja heitettäköön heidät veteen. Jos taas vaimon mies antaa vaimonsa jäädä henkiin, niin kuningaskin sallikoon syyllisen miehen jäädä henkiin.

Jos joku henkilö on varastoinut viljaansa toisen henkilön taloon, niin maksakoon vuodelta yhden kolmassadasosan viljaa varastovuokrana.

Jos joku henkilö on vuokrannut härän tai aasin ja leijona avoimessa maastossa on raadellut sen, niin tappio olkoon sen omistajan.

Jumalan toiminta näkyy ihmiskunnan historiassa. Tämän vuoksi se, mikä Raamattuun on kirjoitettu, voidaan varmentaa ao. ajankohdan muista lähteistä. Esim. kun Jumala antoi käskynsä noudatettavaksi, noudattivat ne pääpiirteittäin niitä lakeja, joita ihmisillä siinä ympäristössä jo oli, lukuun ottamatta epäjumalien palvontaa eri muodoissaan.

Kun Jumala teki liitot Israelin kanssa, liittojen tekotapa muistuttaa monessa suhteessa muinaisen Lähi-idän sopimuksissa noudatettua kaavaa. Raamatun ulkopuolisia kirjallisia sopimuksia on säilynyt aina ajalta 2500 eKr. alkaen. Sopimukset voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, tasavertaiset sopimukset ja suurkuningas-vasalli sopimukset. Jälkimmäinen jakaantuu kahteen alalajiin; velvoittavat sopimukset ja lupaukseen perustuvat sopimukset. Vanhassa testamentissa kuvattua Siinain liittoa voidaan luonnehtia velvoittavaksi sopimukseksi kun taas Abrahamin ja Daavidin kanssa solmitut liitot perustuvat Jumalan antamiin armon lupauksiin. Jumala pysyy liitossaan uskollisena, vaikka Abrahamin tai Daavidin jälkeläiset olisivat eläneet Jumalan tahdon vastaisesti.

Kymmenen käskyn laki (Siinain liitto) seuraa suurkuningas-vasalli sopimuksen velvoittavaa sopimuskaavaa.

Raamatun tutkijoilla on jo lähtökohtaisesti toisistaan poikkeavia näkemyseroja, koska;

Ateismista lähtevät tutkijat olettavat Raamattuun kopioidun vain ulkopuolisia aikaisempia kirjoituksia, joita olisi tarkoituksella muokattu Raamattuun sopiviksi.

Toiset tutkijat olettavat, että sekä Raamatulla että ulkopuolisilla kirjoituksilla voisi olla sama lähde.

Raamattu itse lähtee siitä, että tieto Jumalan ilmoituksesta ja toiminnasta ihmiskunnan historiassa on säilynyt tietyn ihmisryhmän kautta. Historian tapahtumista on jäänyt myös yleinen tieto ihmiskunnan muistiin, jota heijastavat eri kansojen perimätiedossa olevat tarinat.

Ihminen suhtautuu Raamatun alkulukuihin, myös lain antamiseen Siinailla, siitä filosofiasta (niistä uskomuksista) käsin, joka hänellä on maailman synnystä. Raamatun ilmoitukseen suhtaudutaan yleensä seuraavilla päätavoilla:

Hyväksytään Jumalan sanallaan suorittama luominen, joka on tapahtunut suhteellisen nopeasti ja suhteellisen vähän aikaa sitten. Aadam ja Eeva ovat olleet todellisia ensimmäisiä ihmisiä.

Hyväksytään ateistinen käsitys siitä, että kaikki elollinen on kehittynyt, ilman tarkoitusta ja päämäärää, darvinistisen kehitysopin kautta vuosimiljardien kuluessa. (Tyhjästä kehittyi alkuliemi. Tyhjästä kehittyi myös monimutkainen informaatiojärjestelmä, joka odotti solun syntymistä. Alkuliemessä kehittyi monimutkainen solu, johon jo olemassa ollut informaatiojärjestelmä yhdistyi ja josta lopulta kehittyi ajatteleva ihminen.)

Yritetään saada Raamatullinen ja ateistinen maailmankuva keskenään sopusointuun. Tällöin voidaan ajautua päätelmään, että sekä luominen että Aadam ja Eeva olisivat vain sovellettua kerrontaa siitä, mitä kehitysoppi yrittää vakuuttaa todeksi. Tällaisia Jeesusta Kristusta herranaan tunnustavia kristittyjä, jotka ajattelevat näin, on paljon. Minäkin olin siihen asti, kunnes tutustuin tarkemmin siihen, mitä tiede on löytänyt (enemmistöpäätöksellä väittää löytäneensä) ja siihen, mitä se ei ole löytänyt (mistä vaietaan).

Koska kehitysoppiin uskominen alkaa käydä nykyisin vaikeaksi, ateismia kannattavat tiedemiehet suosivat nykyään myös kahta uutta käsitystä. Toinen on se, että elämä maapallolle olisi tullut muualta. Mutta miten elämän syntyminen itsestään muualla olisi mahdollista, jos se ei sitä ole maapallon ihanteellisissa olosuhteissa? Ja toinen käsitys on se, että annetaan luomakunnalle itselleen jumalalliset taidot kehittää itse itseään. (Tyhjä kehitti alkuliemen. Alkuliemi kehitti elävän solun, joka kehitti ajattelevan ihmisen.)

Se, miksi niin monet kristityt ovat edelleen näennäistieteellisen (oppia on mahdotonta todentaa tieteellisesti) kehitysopin kannattajia, johtuu siitä, että sitä on opetettu parin sadan vuoden ajan ja nykyään se hyväksytään ainoana totuutena. Se on oppi, jota vastaan puhuvat julistetaan tyhmiksi. Nykyiset tieteelliset havainnot (geenitiede, tähtitiede, todennäköisyyslaskenta) kuitenkin kumoavat sen.

Jos kristitty hyväksyy sen, että Jumala on käyttänyt luomisessa hyväkseen darvinistista kehitysoppia, joutuu hän älylliseen ristiriitaan Raamatun kanssa.

Jumala ei olisi hyvä, jos hän on käyttänyt kuolemaa ja heikomman sortamista kehittääkseen elolliset oliot (kehitysopin toimintaperiaate).

Jumala ei olisi rakastava (kehitysopin periaate on heikomman tuhoaminen).

Jeesus Kristus syntien sovittajana olisi tarpeeton, jos kuolema ja synti olisivat olleet Jumalan omina työkaluina kehitysopin muodossa jo osana luomista.

Yllä oleva ei ole ongelma, jos Raamatusta jätetään Vanha testamentti (ja osa Uutta testamenttia) pois. Jokainen kristitty joutuu tekemään valinnan siitä, mihin hän uskoo. Usko ei kuitenkaan ole kestävällä pohjalla jos uskotaan ilman perusteita. Tietoa perusteisiin löytyy mm. Luominen.fi –sivulta netistä.

Raamatun 10 käskyä

2. Moos. 20:1-17. Niin Jumala puhui kaiken tämän:

"Minä olen Herra, sinun Jumalasi, joka johdatin sinut pois Egyptistä, orjuuden maasta. "Sinulla ei saa olla muita jumalia.

"Älä tee itsellesi patsasta äläkä muutakaan jumalankuvaa, älä siitä, mikä on ylhäällä taivaalla, älä siitä, mikä on alhaalla maan päällä, äläkä siitä, mikä on vesissä maan alla. Älä kumarra äläkä palvele niitä, sillä minä, Herra, sinun Jumalasi, olen kiivas Jumala. Aina kolmanteen ja neljänteen polveen minä panen lapset vastaamaan isiensä pahoista teoista, vaadin tilille ne, jotka vihaavat minua. Mutta polvesta polveen minä osoitan armoni niille tuhansille, jotka rakastavat minua ja noudattavat minun käskyjäni.

Kristillisyyden itäisessä perinteessä tämä "Älä tee itsellesi patsasta äläkä muutakaan jumalankuvaa …" on säilytetty toisena käskynä. Läntisessä kristillisyydessä yksi kirkkoisistä siirsi sen osaksi ensimmäisen käskyn selitystä.

"Älä käytä väärin Herran, Jumalasi, nimeä, sillä Herra ei jätä rankaisematta sitä, joka käyttää väärin hänen nimeään.

Sananmukaisesti; Älä käytä Herran, Jumalasi nimeä petokseen.

"Muista pyhittää lepopäivä. Kuutena päivänä tee työtä ja hoida kaikkia tehtäviäsi, mutta seitsemäs päivä on Herran, sinun Jumalasi, sapatti. Silloin et saa tehdä mitään työtä, et sinä eikä sinun poikasi eikä tyttäresi, orjasi eikä orjattaresi, ei juhtasi eikä yksikään muukalainen, joka asuu kaupungissasi. Sillä kuutena päivänä Herra teki taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on, mutta seitsemännen päivän hän lepäsi. Sen vuoksi Herra siunasi lepopäivän ja pyhitti sen.

"Kunnioita isääsi ja äitiäsi, että saisit elää kauan siinä maassa, jonka Herra, sinun Jumalasi, sinulle antaa.

Tässä kohtaa se kirkkoisä, joka muutti käskyt siten, että 3 käskyä koskisi Jumalaa ja 7 käskyä lähimmäistä (3 ja 7 olivat hänen mielestään jumalallisempia lukuja kuin 4 ja 6), meni harhaan, sillä hän ei ymmärtänyt heprealaista ajattelua. Vanhempien kunnioittaminen on Jumalan kunnioittamista. Hän ei ymmärtänyt, että käskyistä 5 koski Jumalaa ja 5 lähimmäistä.

"Älä tapa.

Alkuteksti voitaisiin ymmärtää paremmin merkityksessä; "Älä murhaa."

Sanaa, jota tässä käytetään tappamisesta, ei käytetä koskaan eläinten tappamisen yhteydessä. Sitä ei myöskään koskaan käytetä sodankäynnistä. Tätä käskyä ei siis voi käyttää armeijan ylläpitoa vastaan, eikä tämä käsky ollut tarkoitettu sotilaalle ohjeeksi sotatilanteessa.

"Älä tee aviorikosta.

"Älä tee huorin." Alkuteksti on merkitykseltään laajempi kuin pelkkä aviorikoksen tekeminen.

"Älä varasta.

"Älä todista valheellisesti toista ihmistä vastaan.

"Älä tavoittele toisen taloa. Älä tavoittele hänen vaimoaan, älä orjaa tai orjatarta, älä hänen härkäänsä, älä hänen aasiaan äläkä mitään, mikä on hänen."

Käsky on kuulunut; "Älä himoitse". Käsky on uudessa raamatunkäännöksessä muutettu muotoon "älä tavoittele". Himo on syntiä, mutta esim. lähimmäisen talon tai aasin tavoittelu tarjoamalla siitä käypää hintaa korkeampi hinta, on kyllä mielestäni sallittua.

Koska yksi kirkkoisistä siirsi toisen käskyn osaksi ensimmäisen käskyn selitystä, joutui hän keksimään tilalle yhden käskyn lisää. Joten hän jakoi tämän kymmenennen käskyn kahdeksi käskyksi.

Virhe, mikä kristillisyydessä joskus tehdään, on luulo että Kristus olisi kumonnut nämä Vanhan testamentin käskyt.

Matt. 5:17-20. "Älkää luulko, että minä (Jeesus) olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan. En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi. Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Room. 3:31. Kumoammeko me siis lain vetoamalla uskoon? Emme suinkaan, me päinvastoin vahvistamme sen mitä laki sanoo.

Ef. 2:14-15. Kristus on meidän rauhamme. Hän on tehnyt nämä kaksi ihmisryhmää (pakanat ja juutalaiset) yhdeksi ja kuolemallaan hajottanut niitä erottaneen vihollisuuden muurin. Hän on kumonnut (teki tehottomaksi / täytti) lain käskyineen ja säädöksineen, jotta hän omassa itsessään loisi nuo kaksi yhdeksi uudeksi ihmiseksi, ja näin hän on tehnyt rauhan.

Jeesus Kristus ei kumonnut käskyjä, ei edes tehnyt niistä helpommin noudatettavia, hän teki käskyjen noudattamisesta ihmisille mahdotonta. Jos joku väittää, että Vanhan testamentin Jumala on ankara ja vaativa ja Uuden testamentin Jumala taas rakastava ja laupias, hän ei ole ymmärtänyt Raamattua. Jumala on oman ilmoituksensakin mukaan sama eilen, tänään ja ikuisesti.

Hepr. 13:8-9. Jeesus Kristus on sama eilen, tänään ja ikuisesti. Älkää antako kaikenlaisten vieraiden oppien johtaa itseänne harhaan. …

Jaak. 1:16-17. Älkää eksykö, rakkaat veljet! Jokainen hyvä anti ja jokainen täydellinen lahja tulee ylhäältä, taivaan tähtien Isältä, jonka luona ei mikään muutu, ei valo vaihdu varjoksi.

Uuden testamentin mukaan ei riitä, että kykenisi noudattamaan yhdeksää käskyä täysin ja jäisi vajaaksi yhden käskyn täyttämisessä. Se on sama kuin olisi surkeasti epäonnistunut kaikkien käskyjen täyttämisessä (Jaak. 2:10). Vanhassa testamentissa jo Hesekiel totesi sen, että yritys täyttää lain käskyt vie kuolemaan (Hes. 20:25).

Jaak. 2:10. Sillä se, joka muuten kaikessa noudattaa lakia mutta rikkoo sitä yhdessä kohdassa, on syypää kaikilta kohdin.

Hes. 20:25. Siksi minä (Jumala) annoin heille (israelilaisille) säädöksiä, jotka eivät olleet hyviä, annoin heille määräyksiä, jotka vievät kuolemaan.

Jeesus teki mahdottomaksi sen, että joku omilla teoillaan tai riittävällä käskyjen noudattamisella pääsisi taivaaseen.

Taivaaseen pääsyn edellytys on Jumalan tahdon noudattaminen. Mutta miten voi noudattaa jumalan tahtoa, jos ei edes tiedä mitä Jumala haluaa?

Matt. 5:20. Minä (Jeesus) sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Fariseukset ja lainopettajat pyrkivät noudattamaan Jumalan tahtoa pienemmissäkin elämänsä asioissa, pienintä piirtoa myöten.

Joka lähtee lain tielle pyrkimyksenä täyttää Jumalan tahto, joutuu joko muuttamaan jumalansa sellaiseksi, jonka käskyt hän kykenee täyttämään, tai toteamaan, ettei pärjää.

Jos ja kun ihminen tulee siihen lopputoteamukseen, ettei hän pärjää, silloin alkaa mahdollisesti Jeesus Kristus kelvata. Tällä tavalla laki ohjaa meitä turvautumaan Kristukseen (Gal. 3:23-25).

Gal. 3:23-25 ed. käännös. Mutta ennen kuin usko tuli, vartioitiin meitä lain alle suljettuina uskoa varten, joka oli vastedes ilmestyvä. Niin muodoin on laista tullut meille kasvattaja Kristukseen, että me uskosta vanhurskaiksi tulisimme. Mutta uskon tultua me emme enää ole kasvattajan alaisia.

Ihmisellä ei itsellään ole mitään edellytyksiä päästä taivaaseen.

Matt. 19:23-26. Silloin Jeesus sanoi opetuslapsilleen: "Totisesti: rikkaan on vaikea päästä taivasten valtakuntaan. Minä sanon teille: helpompi on kamelin mennä neulansilmästä kuin rikkaan päästä Jumalan valtakuntaan." Kun opetuslapset kuulivat tämän, he olivat ihmeissään ja kysyivät: "Kuka sitten voi pelastua?" Jeesus katsoi heihin ja sanoi: "Ihmiselle se on mahdotonta, mutta Jumalalle on kaikki mahdollista."

Tästä "Ihmiselle on mahdotonta pelastua" –asiasta yritetään kiemurrella ohi selittämällä se siten, että jos ihminen vain yrittää parhaansa, niin Jumala armahtaa sen mikä jää puuttumaan. Tämä ihmisen omavoimainen yrittäminen on sellaisten tekojen valikoivaa tekemistä, joilla hän luulee miellyttävänsä Jumalaa. Ihminen yrittää itse pelastaa itsensä, ainakin osittain. Jumala kuitenkin, omien sanojensa mukaan, inhoaa tällaista yrittämistä (Jes. 64:5, Room. 3:10-18).

Jumalan on uudestisynnytettävä ihminen, että tämä pääsisi taivaaseen.

Joh. 3:3-7. Jeesus vastasi hänelle (Nikodemokselle): "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny uudesti, ylhäältä, hän ei pääse näkemään Jumalan valtakuntaa." Nikodemos kysyi: "Miten joku voisi vanhana syntyä? Miten joku voisi mennä takaisin äitinsä kohtuun ja syntyä toisen kerran?" Jeesus vastasi: "Totisesti, totisesti: jos ihminen ei synny vedestä ja Hengestä, hän ei pääse Jumalan valtakuntaan. Mikä on syntynyt lihasta, on lihaa, mikä on syntynyt Hengestä, on henkeä. Älä kummeksu sitä, että sanoin sinulle: 'Teidän täytyy syntyä uudesti.'

Taivaaseen pääsemiseksi on synnyttävä uudesti ja sitä ei voi ihminen itse saada aikaan. Uudestisyntyminen tapahtuu ylhäältä, taivaasta käsin ja se on Jumalan teko, ei ihmisen. Tästäkin yritetään päästä ohi selittämällä, että kun ihminen vain tekee hyviä tekoja ja jättää pahoja tekoja tekemättä, niin ihminen voi teoillaan osoittautua uudestisyntyneen veroiseksi – ikään kuin ihminen voisi suorituksillaan lahjoa Jumalaa perumaan puheensa.

Vain yhtä täydelliset, kuin Jumala, pääsevät taivaaseen.

Matt. 5:43-48. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä (Jeesus) sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia. Hän antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille. Jos te rakastatte niitä, jotka rakastavat teitä, minkä palkan te siitä ansaitsette? Eivätkö publikaanitkin tee niin? Jos te tervehditte vain ystäviänne, mitä erinomaista siinä on? Eivätkö pakanatkin tee niin? Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen.

Itseäni on nyt jälkeenpäin huvittanut se tapa, jolla itse nuorempana väänsin tämän Jumalan sanan kohdan mieleisekseni. Muutin sen muotoon; "Olkaa siis ihmisinä täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on Jumalana täydellinen." Ei Jeesus niin sanonut. Jeesus edellytti kuulijoiltaan Jumalan kaltaista täydellisyyttä. Mutta sehän on ihmisille mahdotonta – niin onkin. Tässä on kyseessä sama asia, mitä Jeesus sanoi toisessa kohdassa (Matt. 19:23-26) että; ihmiselle on mahdotonta pelastua.

Juuri tämän vuoksi Jeesus otti kantaakseen meidän vajavuutemme. Hän vei ne ristille. Meidän vanha luontomme on vajavuuksineen ristiinnaulittu yhdessä Jeesuksen kanssa (Room. 6:6, Gal. 2:19-20, Gal. 5:24). Kun me hyväksymme (uskomme) tämän, tekee Jumala meidän kanssamme ns. autuaan vaihtokaupan (uudestisynnyttää meidät). Hän kätkee meidät vajavuuksinemme Kristukseen ja antaa meille Kristuksen täydellisyyden. Kun Jumala sen jälkeen katsoo meitä – Hän näkee meissä Kristuksen täydellisyyden, ja Kristushan on, niin kuin meidän taivaallinen Isämmekin on, täydellinen.

Miksi Jumala inhoaa sitä, että ihminen yrittää, tekemällä hyviä tekoja ja pyrkimällä eroon pahoista teoista, osoittautua kelvolliseksi Jumalan silmissä? Raamattu antaa siihen vastauksia;

Ihminen on Jumalaan nähden kuolleessa tilassa ja kuollut ei voi itse tehdä mitään pelastuakseen. Jumalan sana Aadamille on toteutunut ja on voimassa. Surkeaa tässä on se, ettei Jumalaan nähden kuollut tiedä eikä näe tilaansa itse.

1. Moos. 2:16-17 ed. käännös. Ja Herra Jumala käski ihmistä sanoen: "Syö vapaasti kaikista muista paratiisin puista, mutta hyvän- ja pahantiedon puusta älä syö, sillä sinä päivänä, jona sinä siitä syöt, pitää sinun kuolemalla kuoleman".

Jumala suostui kärsimään itse tämän ihmiskunnan päälle langettamansa kuolemantuomion. Jeesus Kristus, jonka synnittömänä ei olisi tarvinnut kuolla, otti sijaisena kantaakseen ihmiskunnalle langetetun tuomion.

Mooseksen taivaallisen mallin mukaan rakennuttama Ilmestysmaja ja siinä suoritettu uhripalvelus olivat esikuvaa sekä Jeesuksesta Kristuksesta temppelinä että Jeesuksen Kristuksen suorittamasta kokonaisvaltaisesta uhrista. Jeesus Kristus teki omalla uhrikuolemallaan tarpeettomiksi uhrimenot, joita suoritettiin ilmestysmajassa ja sen jälkeen rakennetussa Jerusalemin temppelissä.

Kun Daavid halusi rakentaa Jumalalle temppelin, Jumala ilmoitti Daavidille, että Hän itse rakentaa temppelinsä Daavidin pojan, Jeesuksen Kristuksen varaan.

2. Sam. 7:4-13. Mutta yöllä Natanille tuli tämä Herran sana: "Mene ja sano palvelijalleni Daavidille, että Herra on sanonut näin: Aiotko sinä pystyttää rakennuksen minun asunnokseni? … "Minä, Herra, ilmoitan sinulle, että minä rakennan sinulle kuningashuoneen. … Poikasi rakentaa nimelleni temppelin, ja minä pidän hänen kuninkaallisen valtaistuimensa vahvana ikiaikoihin asti.

Ihminen, joka nyt yrittää ikään kuin "uhrata" Jumalalle hyviä tekoja välttääkseen tuomionsa, on kuin rikollinen, joka yrittää lahjoa tuomariaan väärällä rahalla. Hän väittää Jumalalle vasten kasvoja, että; "tiedän kyllä Jumala, että sinä sanot Jeesuksen täyttäneen kaikki vaatimukset pienintä piirtoa myöten, mutta minä en luota sinuun enkä sinun sanaasi, minä osaan ja tiedän nämä asiat paremmin kuin sinä".

Joh. 3:14-18. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Joka hyväksyy omalle kohdalleen tämän Jumalan teon, vapautuu Jumalan julistamasta kuolemantuomiosta. Eikä häntä ainoastaan vapauteta tuomiosta, vaan saman taivaallisen tuomioistuimen päätöksellä hänet adoptoidaan Jumalan lapseksi. Jumala antaa hänelle Pyhän Hengen ja uudestisynnyttää hänet.

Joka ei tätä Jumalan tekoa omalle kohdalleen hyväksy, jatkaa itse pysymistään kuolemantuomion alla.

Joh. 3:18. Sitä, joka uskoo häneen (Jeesukseen Kristukseen), ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.

Apt. 4:12. Ei kukaan muu voi pelastaa kuin hän (Jeesus Kristus). Mitään muuta nimeä, joka meidät pelastaisi, ei ole ihmisille annettu koko taivaankannen alla."

Joh. 16:9. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun (Jeesukseen Kristukseen),

Jeesus itse asiassa kertoi kuulijoilleen, että näillä on valittavana vain kaksi tietä; Kaita tie pelastukseen, joka on Kristus Jeesus itse. Tai, leveä tie kadotukseen, joita ovat kaikki muut tiet.

Kun joku hyväksyy Jeesuksen Kristuksen ristinsovituksen koskemaan itseään, hän saa samalla hetkellä Jumalalta option kaikkiin niihin siunauksiin, mitä Jumala on lapsilleen sanassaan, Raamatussa luvannut – mutta myös vainoa.

Käsky	Suhtautuminen käskyihin

"Minä olen Herra, sinun Jumalasi "Sinulla ei saa olla muita jumalia.	Meillä on kolmiyhteinen Jumala, joka on ilmoittanut itsensä Raamatussa Pojan kautta. Ellei Raamattuun tutustu, ei myöskään opi tuntemaan Jumalaa. Joh. 5:23. Se, joka ei kunnioita Poikaa, ei kunnioita myöskään Isää, joka on hänet lähettänyt. 1. Joh. 2:23. Joka kieltää Pojan, hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä. 2. Joh. 1:9. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika. Ihmisellä joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen Herrakseen, Vapahtajakseen ja syntiensä sovittajaksi, on myös Jumala Isänä (1. Joh. 2:23).
Älä tee itsellesi jumalankuvaa, … äläkä palvele niitä	Jumalan sijasta ihminen turvautuu rahaan, omaisuuteen ja omiin kykyihinsä. Matt. 6:24. "Kukaan ei voi palvella kahta herraa. Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; jos hän toista pitää arvossa, hän halveksii toista. Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa. Jos Jumalan lapsi kuuntelee Jumalan Pyhän Hengen neuvoja, hän saa Jumalalta itseltään voiman vastustaa syntiä ja kyvyn palvella Jumalaa oikealla tavalla (2. Kor. 3:5-6).
"Älä käytä väärin Herran, Jumalasi, nimeä	Herran nimeä käyttävät nykyisin väärin ainakin ne, jotka julistavat; kristillisyyttä ilman Kristuksen sovintouhria Golgatalla, taivasta ilman helvettiä, armoa ilman tarvetta omakohtaiseen parannuksen tekoon, Jumalan rakkautta ilman Jumalan Pojan uhrikuolemaa. Gal. 6:7-8. Älkää pettäkö itseänne! Jumala ei salli itseään pilkattavan. Mitä ihminen kylvää, sitä hän myös niittää. Joka kylvää siemenen itsekkyyden peltoon, korjaa siitä satona tuhon, mutta se, joka kylvää Hengen peltoon, korjaa siitä satona ikuisen elämän. Kun Kristus saa asunnon ihmisen sydämessä, Hänen Pyhä Henkensä alkaa vaikuttaa myös siinä, mitä ihminen puhuu ja mitä ei puhu (Luuk. 6:43-45).
Muista pyhittää lepopäivä	Lepopäivää, sapattia, vietetään nykyisin yleisimmin viettämällä aikaa ostoskeskuksissa. Näitä, jotka palvelevat omaa jumalaansa, Mammonaa, meillä ei ole oikeutta tuomita, sillä ulkopuolella olevat tuomitsee Jumala (1. Kor. 5:12-13). Room. 14:4-6. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi Room. 14:22-23. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. Mutta se, joka epäröi ja silti syö, on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä. Pyhä Henki vaikuttaa myös sen, ettei uudestisyntynyt kristitty tuomitse muita Jeesuksen Kristuksen palvelijoita, heitä, jotka viettävät lepopäivää eri tavalla, oman omantuntonsa mukaisesti (Room. 14:4-6).
Kunnioita isääsi ja äitiäsi	Isät ja äidit unohdetaan nykyisin vanhoina hoitolaitoksiin. Vanhusten yksinäisyys on suuri ongelma. Matt. 25:45. Silloin hän (Jeesus) vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette jättäneet tekemättä yhdelle näistä vähäisimmistä, sen te olette jättäneet tekemättä minulle.' Jaak. 1:27. Puhdasta, Jumalan ja Isän silmissä tahratonta palvelusta on huolehtia orvoista ja leskistä, kun he ovat ahdingossa, ja varjella itsensä niin, ettei maailma saastuta. Pyhä Henki Jumalan lapsessa pyrkii sekä varjelemaan häntä maailman saastutukselta että kasvattamaan Jumalan tuntemisessa. Jumalan kunnioittaminen kulkee yhdessä vanhempien kunnioittamisen kanssa.
Älä tapa	Tämä käsky ohitetaan mm. väittämällä, että sikiö muuttuu ihmiseksi vasta joskus myöhemmin elämässään. Jeesus laajensi tämän käskyn koskemaan myös vihanpitoa. Matt. 5:21-22. Teille on opetettu tämä isille annettu käsky: 'Älä tapa.' Se, joka tappaa, on ansainnut oikeuden tuomion. Mutta minä (Jeesus) sanon teille: jokainen, joka on vihoissaan veljelleen, on ansainnut oikeuden tuomion. Samoin jokainen, joka sanoo veljelleen: 'Senkin hölmö', on ansainnut Suuren neuvoston tuomion, ja se, joka sanoo: 'Sinä hullu', on ansainnut helvetin tulen. 1. Joh. 3:15. Jokainen, joka vihaa veljeään, on murhaaja, ja te tiedätte, ettei iankaikkinen elämä voi pysyä yhdessäkään murhaajassa. Pyhä henki alkaa vaikuttaa myös sen, että ihminen kykenee antamaan toiselle anteeksi. Jos Jumala ristillä kykeni antamaan anteeksi niille, jotka hänen Poikansa ristiinnaulitsivat, kyllä Jumala antaa anteeksi myös meille jokaiselle, olivatpa syntimme millaisia tahansa, jos me vain ne Hänelle tunnustamme.
Älä tee huorin	Kirkko on luopunut jo lähes täysin tämän käskyn saarnaamisesta ja osin sen noudattamisesta. Jeesus laajensi tämän käskyn koskemaan myös ajatussyntejä. Matt. 5:27-28. Teille on opetettu tämä käsky: 'Älä tee aviorikosta.' Mutta minä sanon teille: jokainen, joka katsoo naista niin, että alkaa himoita häntä, on sydämessään jo tehnyt aviorikoksen hänen kanssaan. Kun Kristus on saanut meidät omikseen, alkaa hän eheyttää meitä ja kasvattaa meitä sanansa tuntemisessa. Silloin me emme enää toimi yleisen, kaiken sallivan mielipiteen mukaan, vaan tutkimme Raamatusta, mitä mieltä Herra asioista on.
Älä varasta	Heikomman riistäminen ja jopa orjuus, ovat nykyisin arkipäivää. Taloudelliset väärinkäytökset eivät nykyisin ole enää syntiä kirkossakaan, vaan virhearviointeja. Jaak. 5:4-6. Te olette riistäneet palkan työmiehiltä, jotka ovat leikanneet teidän peltonne. Kuulkaa: se palkka huutaa, ja korjuuväen valitukset ovat tulleet Herran Sebaotin korviin. Te olette maan päällä eläneet yltäkylläisyydessä ja mässäilyissä, te olette lihottaneet sydäntänne teurastuspäivänä. Te olette tuominneet ja surmanneet viattoman; ei hän asetu teitä vastaan. Room. 13:6-7. Sen vuoksi te verojakin maksatte, ... Antakaa jokaiselle se, mikä hänelle kuuluu: kenelle vero, sille vero, kenelle tulli, sille tulli, … Kun Jumalan Pyhä Henki saa vaikuttaa ihmisen sydämessä, ihminen alkaa luottaa Herran huolenpitoon myös taloudellisissa asioissa, eikä hänen enää tarvitse turvata elämäänsä vääryydellä.
Älä todista valheellisesti toista ihmistä vastaan	Alkaa olla harvinaista se, että joku pysyy lupauksessaan ja sanojensa takana silloinkin, kun siitä koituu itselle vahinkoa. "Maan tapana" näyttää olevan se, että asiat sanotaan toiselle mahdollisimman epäselvästi, niin että puheet olisi mahdollista myöhemmin selittää vaikka päinvastaisiksi. Ps. 15:1-4. Herra, kuka saa tulla sinun temppeliisi? Kuka saa asua pyhällä vuorellasi? Se, joka on rehellinen ja tekee oikein, jonka sydän on vilpitön ja puheet totta. Se, joka ei panettele, joka ei tee lähimmäiselleen pahaa eikä saata naapuriaan huonoon huutoon. Se, joka kaihtaa kunniattomia mutta pitää arvossa Herraa pelkääviä. Se, joka pysyy valassaan vaikka omaksi vahingokseen. 1. Piet. 3:9-10. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen. Sillä se, joka tahtoo rakastaa elämää ja haluaa nähdä hyviä päiviä, hillitköön kielensä pahoista sanoista ja huulensa valhetta puhumasta. Pyhä Henki opettaa ihmistä tajuamaan, että Jumala haluaa hänen sisimpäänsä totuuden (Ps. 51:8). Pyhän Hengen seurassa kasvanut kristitty alkaa tajuta lisäksi senkin, että totuuksien laukominen ilman rakkautta on sellaista hengellistä ja henkistä väkivaltaa, jota Jumala ei hyväksy (Ef. 4:15, 2. Joh. 1:3).
Älä himoitse	Himo-sana on siivottu pois kristillisestä kielenkäytöstä koska sekin koetaan tuomitsevana. Muussa kielenkäytössä siitä on tullut vain lievästi paheksuttava asia (esim. suklaanhimo). 1. Joh. 2:15-16. Jos joku rakastaa maailmaa, Isän rakkaudella ei ole hänessä sijaa. Sillä mitä kaikkea maailmassa onkin, ruumiin halut, silmien pyyteet ja mahtaileva elämä, se kaikki on maailmasta, ei Isästä. Jumalan lapsi, joka vaeltaa Pyhän Hengen johtamana, joutuu päivittäin menemään Kristuksen ristin juurelle, Kristuksen sovintoveren turviin, ettei hänen oma vanha luontonsa pääsisi sanelemaan hänen toimintatapojaan. Ja huomatessaan langenneensa, hän tunnustaa syntinsä ja tuo ne Jumalan armon alle jotta voisi tehdä niistä parannuksen.

Aikojen lopulla, ennen kuin Jeesus tulee noutamaan omiaan luokseen, ihmiskunta jakaantuu selkeämmin niihin, jotka pyrkivät noudattamaan Jumalan sanaa ja niihin, jotka muokkaavat sitä mieleisekseen.

Jeesukseen Kristukseen uskovat, uudestisyntyneet Jumalan lapset pyhittyvät Pyhän Hengen vaikutuksesta edelleen, sillä he tutkivat Raamattua ja pyrkivät noudattamaan heissä olevan Kristuksen ääntä. Jumala saa heissä aikaan muutosta hyvän tahtonsa suuntaan, jos he siihen suostuvat.

Muut, jotka hylkäävät Jeesuksen Kristuksen sovitustyön kohdallaan ja haluavat mieluummin uskoa muuta kuin Raamatun sanaa, Jumala jättää harjoittamaan syntejään. Näiden ihmisten vanha luonto vie heidät yhä kauemmas jumalattomuuteen.

Fil. 2:13-16. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa. Tehkää kaikki nurisematta ja empimättä, jotta olisitte moitteettomia ja puhtaita, nuhteettomia Jumalan lapsia tämän kieroutuneen ja turmeltuneen sukukunnan keskellä. Te loistatte siinä kuin tähdet taivaalla, kun pidätte esillä elämän sanaa

Ilm. 22:10-12. Sitten minulle (Johannekselle) sanottiin: Älä sulje sinetillä tämän kirjan ennussanoja, sillä hetki on lähellä. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan.

180411_Galatalaiskirjeen_selitysta

Galatalaiskirjeen selitystä

(Kuva on mukaeltu David Pawsonin kirjasta; Galatalaiskirje, Raamatun totuuksia yksinkertaisesti selitettynä.)

lainalaisuus Gal. 3:1 – 5:12 ja Gal. Joka lähtee sille tielle, että omalla yrittämisellä joko pyrkii hankkimaan itselleen pelastusta tai yrittää lisätä pelastukseensa jotain, on velvollinen suoriutumaan täydellisesti niin ajatuksissa, sanoissa, teoissa kuin tekemättä jättämisissä (täydellisyyttä hipova suoritus ei riitä). Lain tehtävä ei ole pelastaa meitä, vaan saattaa meidät epätoivoisina tulemaan Kristuksen luo. Laki määrää mitä on tehtävä ja mitä ei saa tehdä. Lain noudattajalle Jumala on käskijä. Lain noudattamiseen pyrkivän huomio on kohdistunut pääasiassa itseensä ja suoriutumiseensa.	vapaus Gal. 1:1 – 2:21 ja Gal. 5:22-26 ja Gal. 6:1-10 ja Gal. 6:14-18. Kristus on kutsuttu sydämeen. Olemme uudestisyntyneet (tosin vanha luontokin on vielä meissä). Pyhä Henki saa meissä aikaan Hengen hedelmää, jossa on seuraavat "makuvivahteet"; rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys, itsehillintä. Vanha luonto pyrkii vieläkin viemään meitä lain alle tai kurittomuuteen. Pyhä Henki ja Jumalan sana ovat oppaina. Jumala on rakastava Isä, syntien sovittaja ja Pyhä. Kristuksessa vapaan huomio on kohdistunut itseensä, lähimmäiseensä ja Kristukseen.	kurittomuus Gal. 5:13 – 21. 6: 11-13. Vanha luonto hallitsee kuritonta (tai sille on annettu valta pelastumisen jälkeenkin). Helpoimmin tunnistettavia ovat; juopottelu, haureus, okkultismi. Vaikeammin tunnistettavia ovat; riitaisuus, juonittelu, kateus, kilpailuhenki, lahkolaisuus, kunnian tavoittelu, toisten tekemisien tarkkailu, omista saavutuksista kerskailu. Vanha luonto keksii itse perustelut tekemisilleen. Jumala on rakkauden, rikkauden ja voiman antaja. Kurittoman huomio on kohdistunut itseensä ja maailmaan.

Seuraavassa on muutamalla lauseella esitettynä, miten lainalaisuus, vapaus Kristuksessa ja kurittomuus mahdollisesti esiintyvät elämässämme. Oman kokemukseni mukaan yksikään kristitty ei kykene kaikissa asioissa olemaan täysin vapaana Jumalan Hengen johdatuksen alla, vaan toisinaan suuntautuu kurittomuuteen ja toisinaan taas lainalaisuuteen. Siksi toisten ihmisten jatkuva armahtaminen ja heidän rakkaudellisella tavalla neuvomisensa on tärkeää, vaikka heidän syntielämäänsä ei tulekaan hyväksyä.

Huomio tulee muiden ihmisten valvomisen sijasta kiinnittää siihen, että itse pysyy Kristuksessa.

Moni lainalaisuuteen liittyvä kommentti voisi sopia myös ylihengellisyyteen. Lainalainen kuitenkin soveltaa lain vaatimuksia lähinnä itseensä ja yrittää suoriutua niiden alaisena. Lainalainen lähestyy lain vaatimustasoa alapuolelta käsin. Ylihengellinen taas vaatii lain noudattamista myös muilta ja lähestyy lain tulkitsijana lain vaatimustasoa yläpuolelta käsin.

Jumalan Sanan noudattaminen?

lainalainen toteaa "Mitä tarkemmin noudatan Jumalan sanaa, sitä paremmat mahdollisuudet minulla on kelvata Jumalalle."	vapaa toteaa "Pyhä Henki muistuttaa Sanasta. Aina kun lankean, tunnustan syntini ja palaan Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alle puhdistusta varten."	kuriton toteaa lihallisuus "Eihän Jumala rakkaudessaan nyt sitä sanallaan tarkoita." ylihengellisyys "Eihän Hengen ohjaama ihminen enää tarvitse sanaa, koska Henki ohjaa."

Luottamus Jeesukseen Kristukseen?

lainalainen toteaa "En täysin uskalla luottaa Jeesuksen Kristuksen sovintoveren riittävyyteen."	vapaa toteaa "Jeesuksen Kristuksen sovintoveren kautta meillä on aina avoin yhteys Isään Jumalaan, niin langenneina kuin mielestämme onnistuneinakin."	kuriton toteaa lihallisuus "Ei rakkauden Jumala rankaise. Kristuksen veren korostaminen vie vain fiilikset." ylihengellisyys "Minulla on valta yhdessä Jeesuksen Kristuksen kanssa."

Millaista palkintoa odotetaan?

lainalainen toteaa "Hyvin käyttäytyvälle annetaan paikka taivaassa." "Mitä paremmin käyttäydyn, sen paremman paikan saan." "Kunhan minut edes huomattaisiin jo täällä maan päälläkin."	vapaa toteaa "Kelpaan tällaisena. Pyhä Henki saa muistuttaa synneistäni ja saa luvan tehdä minussa muutoksia." Kaikki on lahjaa. Jumalan lapseus on jo armolahjana riittävä. Kun Jumala antaa armolahjoja, ne ovat työkaluja, eivät palkintoja.	kuriton toteaa lihallisuus "Palkinto pitää hankkia jo tässä maailmassa. Taivaassa tuleva on sitten ekstraa." ylihengellisyys "Jumalahan on jo antanut meille erityisaseman täällä maailmassa, saati sitten taivaassa."

Mitä risti merkitsee?

lainalainen toteaa "Minun pitää lopultakin itse sovittaa välini Jumalan kanssa, joten risti on vain yksi kristillinen merkki muiden merkkien joukossa."	vapaa toteaa "Minulla on Jumalan lapsen vapaus yksinomaan Jumalan Pojan ristillä tapahtuneen sovituksen vuoksi." Rististä eikä Ristinmiehestä ei voi luopua.	kuriton toteaa lihallisuus "Älä puhu minulle rististä, sillä silloin sinä tuomitset." ylihengellisyys "Me emme tarvitse enää ristiä, me seuramme Henkeä ja taivaassa olevaa voittajaa."

Suhtautuminen Jumalan lakiin?

lainalainen toteaa "Eihän se ole mies eikä mikään, joka ei omista tekemisistään vastaa." "Tosin minun pitää varmuuden vuoksi ylisuoriutua." Laki yritetään täyttää. Tai ainakin sen kanssa yritetään elää.	vapaa toteaa "Jeesus Kristus on täyttänyt lain minun puolestani. Pysyn kaidalla tiellä (Jeesus-tiellä) vain, jos suostun Pyhän Hengen ja Jumalan sanan ohjaukseen." "Olen lain rikkoja, mutta Jeesus kärsi rangaistuksen puolestani."	kuriton toteaa lihallisuus "Jumalan lakia ei rakkauden Jumalalla ole. Se ei koske minua." ylihengellisyys "Olen kasvanut Jumalan lain yläpuolelle. En tarvitse sitä." Laki mitätöidään.

Suhtautuminen vapauteen?

lainalainen toteaa "Minun on tehtävä työtä saadakseni Isän mielisuosion ja siunaukset. Minun on oltava joka hetki varuillani pahan hyökkäyksiä vastaan." "Ja jos minulle tapahtuu jotain, saan vain ansioni mukaan." En uskalla "istua elämän tuolissa koko painollani".	vapaa toteaa "Vapaus kääntyä Isän puoleen, tunnustaa synnit, hyväksyä Kristuksen sovitustyö – ja pelastua." "Vapaus kasvaa Jumalan lapsena Pyhän Hengen ohjauksessa." "Vapaus palata rikkoneena aina uudelleen takaisin Isän Jumalan luo." "Vapaus rakastaa ja palvella muita."	kuriton toteaa lihallisuus "Minulla on vapaus elää niin kuin haluan. Sovellan Jumalan sanaa siten, että se rajoittaa toimintaani mahdollisimman vähän." ylihengellisyys "Voin hengellisestä vapaudestani käsin määritellä itse sen, mikä on oikein ja mitä teen."

Suhtautuminen lihallisuuteen - mielen haluihin (synteihin)?

lainalainen toteaa "Jumalan sanaa on noudatettava ainakin tärkeimmissä asioissa. Kiellot ja käskyt ovat ohjeina ainakin minulle." "Armahduksen saa vasta, kun itse on riittävästi syntiänsä sovittanut."	vapaa toteaa "Jatkuva keskusteluyhteys Raamatun sanan ja Pyhän Hengen kanssa." "Armahdan syntisen ihmisen mutta en hyväksy synnin tekemistä."	kuriton toteaa lihallisuus "Eihän tällainen nautinto voi olla vastoin Jumalan rakkaudellista tahtoa." ylihengellisyys "Mehän olemme jo kasvaneet eroon lihallisuudesta (synnin tekemisestä)."

Suvaitsevaisuus muita kohtaan (kyky elää erimielisenä muiden yhteydessä näitä hylkäämättä.)?

lainalainen toteaa "Minä en voi sanoa vastaan kenellekään, ettei minua taas hylättäisi." "Pakko armahtaa muita, koska Raamattukin pakottaa siihen."	vapaa toteaa "Pyydän anteeksi, jos havaitsen loukanneeni toista." "Joudun taistelemaan omia puutteitani vastaan, niissä on ihan tarpeeksi tekemistä. Muiden puutteet yleensä jätän heidän ja Jumalan väliseksi asiaksi."	kuriton toteaa lihallisuus "Suvaitsen niitä, jotka ovat samaa mieltä kanssani. Muita ei tarvitse suvaita, koska heidän eriävät mielipiteensä ovat tuomitsevia." ylihengellisyys "Olen Jumalan käytössä, joten voin sanoa muista mielipiteeni. Ja miksi minun pitäisi tuhlata aikaa väärintekijöiden seurassa."

Millainen kuva Jumalasta on?

lainalainen toteaa "Jeesus Kristus ei ole Jumalan yhteyteen vievänä tienä riittävä." "Jumala on vaativa ja ankara." Lainalaisen jumalakuvan on paholainen tuhonnut.	vapaa toteaa "Jumalan Poika Jeesus Kristus on sovittanut minun syntini. Hän on ainoa tie Jumalan yhteyteen." "Pyhä Henki johtaa minua vapauteen." Jumala on sekä Isä että Pyhä Kolminaisuus.	kuriton toteaa lihallisuus "Vain rakkaudessaan minut hyväksyvä jumala kelpaa minulle. Jeesusta en sovitukseen tarvitse." ylihengellisyys "Jumala on Voiman Jumala. Jeesusta tarvitsen vain ylösnousseena."

Suhtautuminen Jumalan lapseuteen?

lainalainen toteaa "Jumala on minun ankara isäni, auktoriteetti, jota minun tulee totella. Lapsen asema ja Isän huomio on ansaittava." "Jumalalla on paljon muitakin lapsia, miksi Hän minuun katsoisi?"	vapaa toteaa "Olen Jumalan lapseksi adoptoitu, Jeesuksen Kristuksen sovitustyön kautta." "Isä (Abba – isi, iskä) meidän, … joten OLET MYÖS MINUN TAIVAALLINEN ISÄNI."	kuriton toteaa lihallisuus "Kaikkihan ovat Jumalan lapsia." ylihengellisyys "Minulla on erityisasema muiden Jumalan lasten joukossa, eikä sitä oteta pois."

Suhtautuminen Jumalan rakkauteen?

lainalainen toteaa "Rakkaus pitää ansaita." "Pelastumisen jälkeen on yritettävä olla rakkauden arvoinen."	vapaa toteaa "Me kykenemme rakkauteen vain siksi, että Jumala ensin rakastaa meitä." "Ahdistuksetkin ovat viime kädessä Jumalan rakkautta ja huolenpitoa."	kuriton toteaa lihallisuus "Jumala on rakkaus – muita puolia Jumalasta en tarvitse." ylihengellisyys "Olen erityisen rakkauden kohde, onhan Jumala antanut minulle voimansa ja viisautensa."

Suhtautuminen toisten palvelemiseen?

lainalainen toteaa "Palveleminen on kristityn velvollisuus." "Muita palvelemalla osoitan olevani Jumalan käytössä (enemmän kuin nuo toiset)." "Saisivat toiset huomata minut."	vapaa toteaa "En vain kykene enää menemään kärsivän ohi auttamatta."	kuriton toteaa lihallisuus "Minäkö olisin palvelija – sehän rajoittaa minun vapauttani." ylihengellisyys "Palvelen kyllä mutta hengellisissä asioissa." "Äläkä sinä tule viemään minun palvelupaikkaani."

Suhtautuminen nuhteisiin?

lainalainen toteaa "Miksi minua moititaan vajavuuksistani. Olenhan onnistunut niin monessa asiassa." Tai jos on mitätöity; "Sellainen minä olen."	vapaa toteaa "Nuhtelija on aina silloin oikeassa, mikäli minä olen ollut vanhan luontoni ohjauksessa." "Keskustelen nuhtelijan kanssa lempeästi silloin, kun nuhtelijaa itseään ohjaa hänen vanha luontonsa."	kuriton toteaa lihallisuus "Älä tuomitse. Et itse ole yhtään parempi." ylihengellisyys "Jeesushan sanoi, että uskovat joutuvat vainottaviksi – ja nyt minulle niin tapahtuu."

Suhtautuminen syntiin?

lainalainen toteaa "Synti on siinä, että epäonnistuin suoriutumisessani - mutta ensi kerralla kyllä onnistun." Lainalainen yrittää sovittaa synnin paremmalla suoriutumisella (tekemällä enemmän tai antamalla enemmän).	vapaa toteaa "Herra, ole minulle armollinen. Ellei sinun oma sovintoveresi riitä, ei minulla ole muuta tuotavaa sinulle." "Kiitos Herra, että sinä nuhtelet ja kuritat minuakin." "Tunnustan syntini ja tulen valoon Kristuksen puhdistettavaksi."	kuriton toteaa lihallisuus "Enhän minä ole syntinen, korkeintaan heikko joissakin asioissa." ylihengellisyys "Kiitän sinua Herra, etten ole niin kuin nuo todella syntiset." Kuriton kieltää synnin omalla kohdallaan.

Suhtautuminen kehuihin?

lainalainen toteaa "En minä ole kiitosta ansainnut - mutta kiitos silti." Kehuminen torjutaan, vaikka sitä kaivataan suunnattomasti.	vapaa toteaa Kiitoksista ei tehdä numeroa. Yleensä vain sanotaan: "Ole hyvä."	kuriton toteaa lihallisuus "Jos et minua kehu (jos et hyväksy tekojani), tuomitset." ylihengellisyys "Jatkan kiitokset Herralle, joka on tehnyt minusta näiden kiitoksien arvoisen."

Suhtautuminen muihin kristittyihin?

lainalainen toteaa "Pitäkää minua oikeana kristittynä."	vapaa toteaa "Herra, sinä sanot sanassasi: Toistenne palvelemisessa kilpailkaa keskenänne. Ja sanot myös: Armahtakaa." "Herra, minä en omassa voimassani kykene toimimaan oikein. Tekisitkö sinä itse tälle asialle minussa jotain."	kuriton toteaa lihallisuus "Kristittyhän minäkin olen. Kuvittelevatko nuo toiset olevansa minua parempia." ylihengellisyys "Koska Jumala on antanut henkensä ja voimansa minulle, minä kuulun kristittyjen eliittiin." "Jos et tulkitse Jumalan sanaa samalla tavalla kuin minä, olet kristittynä minua kehittymättömämpi."

Suhtautuminen ylpeyteen?

lainalainen toteaa "Enhän minä ylpeä voi olla, koska Herran sana kieltää sen." (Jaak. 4:5 ja 1. Piet. 5:5) Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille hän antaa armon.	vapaa toteaa "Herra, joissakin asioissa minä olen ylpeä ja joissakin asioissa minä taas mitätöin itseäni. Ohjaa minut tuntemaan itseäni oikealla tavalla."	kuriton toteaa lihallisuus "Minullahan on syytäkin olla ylpeä. Eihän ylpeys syntiä ole." ylihengellisyys "En minä itse ylpeä ole. Minun ylpeyteni on Herran erityinen työ minun kauttani."

Suhtautuminen langenneisiin?

lainalainen toteaa "En saa tuomita, ettei minuakin tuomittaisi."	vapaa toteaa "En voi tuomita, sillä minäkin olen heikko ja joudun jatkuvasti turvaamaan Jumalan armoon." "Kerro, missä voisin olla avuksi?"	kuriton toteaa lihallisuus "Jos lankeat siinä, missä itse olen vahvoilla, olet surkimus. Jos taas lankeat siihen, mihin itsekin olen langennut, olet ystävä." ylihengellisyys "Taas sai sielunvihollinen saaliin itselleen." "Yritä nyt, ei se noin vaikeaa voi olla. Kyllä minäkin olen kyennyt sitä syntiä vastustamaan."

Suhtautuminen sairauteen?

lainalainen toteaa "Herra, paranna minut, niin lupaan palvella sinua entistä innokkaammin."	vapaa toteaa "Sairaus kuuluu elämään. Vasta perillä taivaassa olen täysin terve." "Rukoilen ja menen lääkäriin."	kuriton toteaa lihallisuus "Sairautta varten ovat lääkärit ja lääkkeet. Älä tule minulle sanomaan, että tämä olisi itse hankittua." ylihengellisyys "Sairaus lähtee, kun oikea henkilö rukoilee oikealla tavalla."

Rukous toisten puolesta?

lainalainen toteaa "Herra, rukoilen, koska sinä olet käskenyt niin tehdä." "Auta heitä kantamaan taakkaansa, ja auta minuakin kantamaan omaani."	vapaa toteaa "Herra, jos lähetät luokseni avuntarvitsijan, suo, etten menisi ohi." "Auta minua olemaan avuksi hänen taakkansa kantamisessa oikealla tavalla, niin etten alkaisi holhoamaan häntä."	kuriton toteaa lihallisuus "Herra, anna lähelleni niitä, jotka ymmärtävät minua." ylihengellisyys "Herra, anna lähelleni niitä, joita minä voisin vapauttaa synneistä ja jotka voisin opastaa oikealle tielle."

Suhtautuminen Jeesuksen vereen?

lainalainen toteaa "Koska ristin merkitys on minulle vähäinen, miksi puhuisin Jeesuksen verestä, sehän vain loukkaa muita."	vapaa toteaa "Jos Jeesus ei olisi vuodattanut sovintovertaan ristin puulla, minäkin olisin matkalla kadotukseen." "Veressä on sovitus."	kuriton toteaa lihallisuus "Inhottavaa." ylihengellisyys "Jeesuksen veressä on voima. Se on meille maaginen sana."

Mitä pelastus merkitsee?

lainalainen toteaa "Pelastus merkitsee sitä että Jumala antaa enemmän tehtäviä." "Pelastus merkitsee myös tulevaa hyväksyntää taivaassa."	vapaa toteaa "Pelastuminen alkaa jo täällä maan päällä, kun uskotaan Jeesuksen Kristuksen ristinsovitus omalle kohdalle ja uudestisynnytään Jumalan lapsiksi." "Lopullisesti pelastus on sitä, että ne, jotka uskovat Jeesukseen Kristukseen syntiensä sovittajana, pääsevät Isän Jumalan luo."	kuriton toteaa lihallisuus "Mistä minun pitäisi pelastua – sairauksista ja köyhyydestäkö?" ylihengellisyys "Oikealla tavalla pelastuneille annetaan kunnia ja mahtiasema sekä täällä maan päällä että taivaassa."

Onko pelastusvarmuutta?

lainalainen toteaa "Sen näkee vasta perillä, miten olen suoriutunut."	vapaa toteaa "Jumalan pelastusteko Jeesuksessa Kristuksessa on riittävä ja täydellinen. Minä ihmisenä voin kuitenkin jatkuvalla Pyhän Hengen murehduttamisella hukata saamani Jumalan armon (Ef. 4:30 – 5:5)."	kuriton toteaa lihallisuus "Kaikkihan pääsevät taivaaseen." ylihengellisyys "Kerran pelastunut on aina pelastunut."

Missä Jumalan valtakunta on?

lainalainen toteaa "Jumalan valtakunta on siellä, missä Kristusta palvellaan."	vapaa toteaa "Jumalan valtakunta on sekä ihmisessä sisäisesti (Kristus meissä Pyhän Henkensä kautta) että meidän keskellämme (Kristukseen uskovien yhteisö ihmisten keskellä)."	kuriton toteaa lihallisuus "Jumalan valtakunta on siellä, missä rakastetaan." ylihengellisyys "Jumalan valtakunta on siellä, missä Hengen voima toimii."

Suhtautuminen synnin seurauksiin?

lainalainen toteaa "Jos teen syntiä, yritän suoriutua seuraavalla kerralla paremmin. Toivottavasti Jumala näkee vilpittömän yritykseni ja armahtaa."	vapaa toteaa "Jumala antaa synnit anteeksi Kristuksen sovintovereen turvaavalle. Synnit eivät silloin enää syytä ihmistä. Syntielämästä koituneita seurauksia Jumala ei juurikaan poista, niiden seuraukset on jokaisen synnintekijän itse kärsittävä."	kuriton toteaa lihallisuus "Kuinka Jumala voi olla näin julma?" ylihengellisyys "Ota Kristus oikealla tavalla vastaan, niin kaikki asiasi tulevat kuntoon kerralla."

Hengen ja vanhan luonnon suhde?

lainalainen Lainalaisella vanhan luonnon varominen ylikorostuu. Huomio kiinnittyy "älä koske, älä tartu, älä maista" –asioihin. (Kol. 2:20-23.)	vapaa Kristuksessa vapaa näkee ja tunnistaa itsessään sekä Hengen vaikutuksen että vanhan luontonsa houkutukset.	kuriton lihallisuus Lihallinen ihminen on täysin vanhan luontonsa ohjauksessa. ylihengellisyys Ylihengellinen luulee päässeensä Hengen vaikutuksesta vanhasta luonnostaan eroon. Niinpä vanha luonto pettää hänet naamioitumalla hengelliseksi.

Suhtautuminen Jeesukselta saatuun valtaan (Luuk. 10:18)?

lainalainen toteaa "Parempi on vain kätkeä kaikki omat mielipiteet, etten loukkaisi muita." "Jos tulen seurakuntaan, on parempi totella muita enemmän kuin Jumalaa." "En voi ottaa todesta Jeesuksen sanaa: Levähtäkää vähän."	vapaa toteaa "Jeesuksella on valta edelleenkin. Minä olen Hänen käytössään." "Herra, osoita sinä minulle se, missä käytän sinun antamaasi valtaa itsekkäästi omiin tarkoituksiini."	kuriton toteaa lihallisuus "Jeesus itse asiassa vain rajoittaisi minun toimintamahdollisuuksiani." ylihengellisyys "Me voimme Hengen voimassa polkea kaikkea vihollisen voimaa, eikä se vahingoita meitä."

Suhtautuminen pelkäämiseen?

lainalainen toteaa "Pelkoon on vain totuttava." Jumalalle ei voi oikeastaan osoittaa tätäkään heikkoutta, koska pelko ja ahdistus siitä, ettei kelpaa, on niin syvällä.	vapaa toteaa "Isä, minua pelottaa, ota minua kädestä." Vapaa tunnistaa ja tunnustaa pelkäävänsä. Luottamus Jumalaan on kuitenkin suurempi kuin pelko.	kuriton toteaa lihallisuus "Tulkaa samanmieliset turvakseni. Teidän kanssanne olen turvassa." ylihengellisyys "Tosi kristitty ei pelkää." Kuriton kokee pelon osoittamisen heikkoudeksi (josta voi joutua nokittavaksi).

Nämä lauseet ovat vain minun mielipiteitäni, joten näistä lauseista saa olla eri mieltä. Olen tässä kertonut lähinnä omista ajatuksistani, sillä minun kristilliseen elämääni mahtuu sekä lain alla olemisen aika että myös kurittomuuden aikaa. Ylihengellisyyteenkin olen sortunut ja sillä pelkään tehneeni eniten vahinkoa muille.

Lisäksi keskustelussa muiden kanssa olen saanut paljon näihin asioihin liittyviä vinkkejä, ja olen joutunut korjaamaan ja muuttamaan käsityksiäni.

Galatalaiskirjeessä ylihengellisiä ovat Judaistit, jotka olivat tulleet Galatiaan parantelemaan (tuhoamaan) Jumalan työtä. Galatalaiset, joille Paavali kirjoitti, olivat judaistien houkuttelemina joko jo menneet lain alle tai hyvää vauhtia menemässä.

Ajattelen tilannetta, jossa joku rikkinäinen ihminen, joka ei enää kestäisi yhtäänkään hylkäämistilannetta, etsii henkilöä, jolle voisi kertoa asioitansa. Olemmeko me sellaisia, jota hän uskaltaa lähestyä?

Jos olen lainalaisena vaativa, olen jo mahdollisesti antanut toiselle sen kuvan itsestäni, että sinun on "viisaampi pysyä kaukana".

Vieläkin pahempi on, jos ylihengellisenä sidon toisen Kristuksen sijasta johonkin muuhun.

Teitä Jokaista siunaten;

Sakari

190327_Roomalaiskirje

Roomalaiskirje

Historiaa;

Roomassa sijaitsi alkukristillinen seurakunta jo hyvin varhain kristinuskon synnyn jälkeen. Rooma oli tuolloin noin miljoonan asukkaan kaupunki. Siellä oli myös juutalainen siirtokunta ja useita synagogia. Monet siirtokunnan asukaista tekivät pyhiinvaellusmatkoja Jerusalemiin. Näitä pyhiinvaeltajia oli Jerusalemissa myös sinä helluntaina, jolloin Pyhä Henki vuodatettiin (Apt. 2). Joten kristillinen seurakunta oli ollut Roomassa jo yli kaksikymmentä vuotta ennen Roomalaiskirjeen kirjoittamista.

Oliko Jeesus Messias, oli kiistanaiheena myös Rooman juutalaisten parissa. Vuonna 49 keisari Claudius karkotti juutalaiset Roomasta, koska nämä koko ajan metelöivät "jonkun Khrestoksen yllytyksestä". Nimi viittaa samoin ääntyvään Kristukseen (Apt. 18:1-2).

Claudius kuoli vuonna 54 jonka jälkeen juutalaiset saivat luvan palata Roomaan takaisin. Rooman kristittyjen joukossa oli myös sellaisia pakanoita, jotka ensin olivat kiinnostuneet juutalaisuudesta ja sitten kääntyneet kristityiksi. Kristittyjen enemmistö muodostui kuitenkin niistä, jotka olivat kääntyneet pakanauskonnoista (Room. 1:6,13; 11:13-32). Kaikille kristityille Vanha testamentti oli Jumalan sanaa. He käyttivät Vanhan testamentin kreikankielistä käännöstä, Septuagintaa.

Apostoli Paavali kirjoitti kirjeen Rooman kristityille noin vuonna 57 Korintin alueelta. Ennen Roomalaiskirjettä Paavali oli jo kirjoittanut useita kirjeitä muihin seurakuntiin.

Kirjeen kirjoittamisen jälkeen Paavali lähti viemään rahalahjaa Jerusalemiin, jossa hänet vangittiin. Parin vuoden vankeuden jälkeen Paavali vietiin Roomaan, jossa hän eli vankeudessa kaksi vuotta. Sen jälkeen hänet vapautettiin ja hän mahdollisesti kävi Espanjassa. Paavali johti Rooman vankeutensa aikana uskoon ainakin yhden pakanan, Kolossasta karanneen orjan nimeltä Onesimus (Filemon 10).

Seitsemän vuotta kirjeen kirjoittamisen jälkeen alkoi Roomassa keisari Neron toimeenpanema kristittyjen vaino. Perimätiedon mukaan myös Paavali ja Pietari kärsivät silloin marttyyrikuoleman.

Jumala johdatti Paavalin kirjoittamaan kirjeensä roomalaisille ennen keisari Neron vainoja. Vainojen aikana kristityksi kääntyneen juutalaisen olisi ollut helppo välttää vainot luopumalla Kristuksesta ja kääntymällä takaisin juutalaisuuteen. Roomalaiskirjeen yksi perustavanlaatuinen sanoma on, että silloin kristitty ei voita mitään, voi vain menettää kaiken.

Jumala toimii aktiivisesti ihmiskunnan historiassa. Hän varjelee sanansa säilymisen sekä huolehtii myös siitä, että Hänen sanansa toteutuu. Koko Raamattu, sekä VT että UT, kertovat siitä selkeästi.

Luther ja Roomalaiskirje

Lutherin mukaan Roomalaiskirje pyrkii johdattamaan meidät Vanhan testamentin ymmärtämiseen. Kirje osoittaa, että Vanhan testamentin ja Uuden testamentin välillä on läheinen yhteys.

Luterilainen vanhurskauttamisoppi perustuu ennen kaikkea Roomalaiskirjeeseen. Opin avainjae on
Room. 5:1:

Room.5:1. Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa.

Jumalan ja ihmisen välissä ei ole enää mitään estettä, ei mitään syntiä, joka estäisi suoran yhteyden. Rauha Jumalan kanssa on mahdollista ainoastaan siksi, että Jeesus maksoi syntivelkamme ristinkuolemallaan.

Aikoinaan uskonpuhdistaja Martti Luther joutui Room. 1:16-17 jakeiden äärellä syvään ahdistukseen.

Room. 1:16-17. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat, ensin juutalaisille, sitten myös kreikkalaisille. Siinä Jumalan vanhurskaus ilmestyy uskosta uskoon. Onhan kirjoitettu: "Uskosta vanhurskas saa elää."

Luther kertoo: "Minut oli vallannut todella ihmeellinen kiihko päästä ymmärtämään Paavalia hänen kirjeessään Roomalaisille, mutta tähän asti oli esteenä ollut … yksi ainoa sana ensimmäisessä luvussa: Siinä Jumalan vanhurskaus ilmestyy. Tunsin itseni Jumalan edessä syntiseksi, jonka omatunto oli mitä rauhattomin ja joka ei voinut luottaa omakohtaisella sovituksella häntä lepyttäneensä, enkä siksi rakastanut vaan suorastaan vihasin vanhurskasta ja syntiä rankaisevaa Jumalaa. Kiukkuisena ja omatunto rauhattomana minä sitten raivosin, kolkuttaen julkeasti Paavalin tätä kohtaa janotessani mitä palavimmin päästä perille siitä, mitä Paavali tarkoitti. Lopulta minä yötä päivää asiaa pohtiessani Jumalan armosta kiinnitin huomioni lauseyhteyteen".

Lutherille selvisi, mistä Jumalan vanhurskaudessa on oikein kysymys. "Jumala ei halua pelastaa oman vaan vieraan vanhurskauden ja viisauden kautta, joka ei tule eikä synny meistä itsestämme vaan joka tulee meihin muualta, joka ei ole kotoisin maan päältä vaan joka tulee taivaasta. Sen tähden on opetettava yksinomaan ulkopuolista ja vierasta vanhurskautta ja siksi on ensiksi oma ja kotitekoinen vanhurskaus poisjuurrettava" (Luther).

Taivaasta tuleva vanhurskaus on meille vieras siksi, ettemme ole itse sen eteen mitään tehneet tai sitä ansainneet. Se annetaan meille ulkopuolelta. Se on tehty meitä varten ja ilman meitä silloin, kun Jeesus kärsi ristinkuoleman syntiemme tähden.

Jumala tarjoaa lahjana tämän vanhurskautensa syntiselle ihmiselle. Syntisen ainoa tehtävä on uskoa se niin, että ottaa sen vastaan. Vastaanotettaessa tämä vanhurskaus tulee henkilökohtaiseksi, koska suhde Jumalaan muuttuu silloin lapsen suhteeksi Isään Jumalaan. Tätä lahjavanhurskautta ei tule vain kerran elämässään ottaa vastaan, vaan sen vastaanottamisen jälkeen tulee alkaa elämään uskossa, elämään uskosta. Ensimmäistä uskossa tapahtuvaa evankeliumin vastaanottamista seuraa koko elämän kestävä jatkuva vastaanottaminen (Kristuksen kanssa kulkeminen). Juuri tällä tavoin ihmiselle luettu Jumalan vanhurskaus tuo iankaikkisen elämän. Niin kuin kirjoitettu on: Vanhurskas on elävä uskosta.

Kirjassaan "sidottu ratkaisuvalta" Luther on todennut, että sekä katumus, kääntymys ja usko ovat Jumalan antamia lahjoja. Ihminen ei voi niitä itse itselleen synnyttää. Joka nämä lahjat ottaa vastaan, lähtee Pyhän Hengen kanssa muutoksen tielle kohti Kristuksen kaltaisuutta. Näitä lahjoja kaikki eivät halua ottaa vastaan, vaan valitsevat niiden sijaan paatumuksen ja jopa vihan Jumalaa ja kristillisiä asioita kohtaan.

Huomioita Roomalaiskirjeestä;

Paavalin rukous oli, että hän voisi päästä käymään Roomassa. Paavali sai rukoukseensa vastauksen, kun hänet vietiin sinne vankina.

Paavali ei lähestynyt Rooman seurakuntaa suurena julistajana ja opettajana vaatien näitä omaksumaan oman oppinsa, vaan oppiakseen itsekin ja saadakseen rohkaisua yhteisestä uskosta Kristukseen.

Room. 1:10-15. Alati rukoilen, että vihdoin saisin tulla teidän luoksenne, jos se on Jumalan tahto. Kaipaan päästä tapaamaan teitä, jotta voisin antaa teille jonkin hengellisen lahjan ja näin vahvistaa teitä, tai paremminkin, jotta puolin ja toisin saisimme rohkaisua yhteisestä uskostamme. Teidän on syytä tietää, veljet, että olen monta kertaa suunnitellut matkaa luoksenne mutta tähän saakka minulle on aina tullut jokin este. Tahtoisin korjata satoa myös teidän luonanne, niin kuin olen korjannut muidenkin kansojen parissa. Olen velassa sekä kreikkalaisille että barbaareille, sekä viisaille että tyhmille, ja siksi haluaisin päästä julistamaan evankeliumia myös teille Roomassa asuville.

Paavali kertoo heti kirjeensä alussa julistamansa evankeliumi sisällön, joka on;

Evankeliumi Jeesuksesta Kristuksesta tuo pelastuksen Jumalan vihan alta jokaiselle, joka evankeliumin ottaa vastaan.

Jumalan viha kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät.

Paavali kertoo Roomalaiskirjeessä myös niitä asioita, joita Jumala vihaa.

Jumalan tuomio näitä vääryydentekijöitä kohtaan toteutuu varmasti ja se on oikeudenmukainen.

Ihminen pelastuu Jumalan vihan alta vain uskomalla ilosanoman Jeesuksesta Kristuksesta.

Kunpa meilläkin kaikki julistajat ja saarnaajat kertoisivat selväsanaisesti, keneen tai mihin he uskovat. (Tai oikeastaan he kertovatkin jättämällä saarnoistaan pois tietyt asiat.)

Room. 1:16. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat, ensin juutalaisille, sitten myös kreikkalaisille.

Room. 1:18-32. Jumalan viha ilmestyy taivaasta ja kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät pitäessään totuutta vääryyden vallassa. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. Sen vuoksi he eivät voi puolustautua. Vaikka he ovat tunteneet Jumalan, he eivät ole kunnioittaneet ja kiittäneet häntä Jumalana, vaan heidän ajatuksensa ovat käyneet turhanpäiväisiksi ja heidän ymmärtämätön sydämensä on pimentynyt. … Koska he eivät ole antaneet arvoa Jumalan tuntemiselle, on Jumala jättänyt heidät arvottomien ajatusten valtaan, tekemään sellaista mikä ei sovi.

Välittömästi tämän jälkeen Paavali kieltää tuomitsemasta niitä ihmisiä, jotka Jumala on jättänyt arvottomien ajatustensa valtaan. Ennemmin heidän puolestaan pitäisi murehtien rukoilla, etteivät he jäisi lopullisesti Jumalan vihan alle. Toisen tuomitseminen on eri asia kuin hänen rakkaudellinen neuvomisensa. Kristuksesta vieraantuneet ihmiset eivät useinkaan osaa erottaa näitä toisistaan.

Room. 2:1. Sen tähden et voi mitenkään puolustautua, ihmisparka, sinä joka tuomitset muita, kuka sitten oletkin. Tuomitessasi toisen julistat tuomion myös itsellesi, koska sinä, toisen tuomitsija, teet itse samoja tekoja.

Joku lähtee ehkä puolustautumaan sillä, että vaikka tuomitsenkin, enhän minä nyt sentään rakkaudeton ja säälimätön ole (Paavalin listan kohta 1:31). Tällainen ihminen ei vielä ole oppinut tuntemaan itseään eikä vanhaa luontoaan. Näin ajatteleva on joko pelastuksen ulkopuolella tai sitten Kristus ei ole vielä saanut muotoa hänessä.

Luvussa 14 Paavali kirjoittaa vielä lisää muiden tuomitsemisesta ja halveksimisesta. Ainoastaan, mikäli annamme Pyhän Hengen ohjata ajatusmaailmaamme ja käytöstämme, meillä on edes mahdollista elää oikealla tavalla tuomitsemisen ja väärän vaitiolon (hiljaisen hyväksynnän) välimaastossa.

Room. 14:1 – 15:2. Hyväksykää joukkoonne myös sellainen, joka on uskossaan heikko, älkääkä ruvetko kiistelemään mielipiteistä. Joku katsoo voivansa syödä kaikkea, mutta heikkouskoinen syö vain kasviksia. Joka syö kaikkea, älköön halveksiko sitä joka ei syö, ja joka taas ei syö kaikkea, älköön tuomitko sitä joka syö. Onhan Jumala ottanut omakseen hänetkin.

Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä.

Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa.

Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle. Juuri sitä vartenhan Kristus kuoli ja heräsi elämään, että hän olisi niin kuolleiden kuin elävienkin Herra.

Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. Onhan kirjoitettu: - Niin totta kuin elän, sanoo Herra, jokainen polvi on notkistuva minun edessäni ja jokainen kieli on ylistävä Jumalaa. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään.

Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan.

Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta. Jos veljesi pahastuu ruoastasi, et enää ole noudattanut rakkauden vaatimuksia. Älä saata ruoallasi perikatoon sitä, jonka vuoksi Kristus on kuollut. Älkää antako aihetta pilkata sitä hyvää, minkä olette saaneet. Jumalan valtakunta ei ole syömistä eikä juomista, vaan vanhurskautta, rauhaa ja iloa, jotka Pyhä Henki antaa.

Joka tällä tavoin palvelee Kristusta, on Jumalalle mieleen ja saa ihmistenkin arvonannon. Pyrkikäämme siis rakentamaan rauhaa ja vahvistamaan toisiamme. Älä ruoan vuoksi hajota Jumalan työtä. Kaikki tosin on puhdasta, mutta ihmiselle on pahaksi, jos hän syö jotakin, mikä loukkaa omaatuntoa. Sinun on hyvä olla syömättä lihaa ja juomatta viiniä ja välttää muutakin, mikä loukkaa veljeäsi. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. Mutta se, joka epäröi ja silti syö, on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä.

Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä.

Paavali ottaa esille Mooseksen lakia noudattavat juutalaiset ja todistaa Vanhan testamentin kirjoituksilla, että hekin pelastuvat vain uskomalla Jeesukseen Messiaanaan.

Room. 2:11-16. sillä Jumala ei tee eroa ihmisten välillä. Ne, jotka ovat tehneet syntiä lakia tuntematta, myös tuhoutuvat laista riippumatta. Ne taas, jotka ovat lain tuntien tehneet syntiä, myös tuomitaan lain nojalla. Ei Jumala hyväksy vanhurskaiksi niitä, jotka vain kuulevat lain sanoja, vaan vanhurskaiksi julistetaan ne, jotka myös noudattavat lakia. Pakanakansatkin, joilla ei ole lakia, saattavat luonnostaan tehdä, mitä laki vaatii. Silloin pakanat, vaikkei heillä lakia olekaan, ovat itse itselleen laki. Näin he osoittavat, että lain vaatimus on kirjoitettu heidän sydämeensä. Siitä todistaa heidän omatuntonsakin, kun heidän ajatuksensa syyttävät tai myös puolustavat heitä. Tämä tulee näkyviin sinä päivänä, jona Jumala minun julistamani evankeliumin mukaisesti tuo ihmisten sisimmätkin salaisuudet Kristuksen Jeesuksen tuomittaviksi.

Paavali ottaa myös esimerkin noin 10 vuotta aikaisemmasta tapahtumasta, joka osaltaan saattoi olla vaikuttamassa juutalaisten karkottamiseen Roomasta.

Jotkin juutalaiset rabbit olivat saaneet Rooman ylhäisönaisen lahjoittamaan merkittävän summan Jerusalemin temppelille. He pitivät rahasumman itse. Tämä tuli kuitenkin ilmi.

Room. 2:22-23. Anastatko itsellesi temppelien aarteita, vaikka inhoat epäjumalia? Kuinka sinä, joka ylpeilet laista, häpäiset Jumalaa rikkomalla lakia?

Ja Paavali jatkaa Room. 2:25-29, että se ympärileikkaus, johon ihminen ainoastaan voi turvautua, on Jumalan Hengen ihmiselle tekemä, sydämen vertauskuvallinen ympärileikkaus. Ihminen itse ei saa sitä aikaan koska sen tekee Henki. Ihminen voi ainoastaan vastustaa sitä tai kieltäytyä siitä.

Room. 2:25-29. Ympärileikkaus on kyllä hyödyksi, jos noudatat lakia. Mutta jos olet lainrikkoja, ympärileikkauksesi on mitätön. Jos ympärileikkaamaton noudattaa lain säännöksiä, eikö häntä silloin tule pitää ympärileikattuna? Ulkonaisesti ympärileikkaamaton, joka noudattaa lain käskyjä, on tuomitseva sinut, joka lain kirjaimesta ja ympärileikkauksesta huolimatta rikot lakia. Oikea juutalainen ei ole se, joka on juutalainen ulkonaisesti, eikä oikea ympärileikkaus ole se, joka on ulkonaisesti näkyvänä ruumiissa. Oikea juutalainen on se, joka on juutalainen sisimmässään, ja oikea ympärileikkaus on sydämen ympärileikkaus, jota ei saa aikaan laki, vaan Henki. Tällainen juutalainen saa kiitoksen Jumalalta, ei ihmisiltä.

Ei meillä pakanoillakaan, jotka Jumala on liittänyt Kristuksessa tekemäänsä uuteen liittoon, ole aihetta kerskailla omista aikaansaannoksistamme. Sillä; oikea ympärileikkaus on sydämen ympärileikkaus, jota ei saa aikaan laki (ihmisen omat teot), vaan Henki.

Jer. 9:22-23. Näin sanoo Herra: - Älköön viisas kerskuko viisaudellaan, älköön väkevä voimillaan, älköön rikas rikkaudellaan. Joka haluaa kerskua, kerskukoon sillä, että tuntee minut ja tietää, mitä minä tahdon. Sillä minä olen Herra, minun tekoni maan päällä ovat uskollisuuden, oikeuden ja vanhurskauden tekoja. Niitä minä tahdon myös teiltä, sanoo Herra.

Tähän sydämen ympärileikkaukseen Paavali liittää Pyhän Hengen saamisen ja sen jälkeen Pyhän hengen vaikutuksesta ja voimasta tapahtuvan syntitekojen kuolettamisen.

Room. 8:5-14. Lihan (vanhan luontonsa) mukaan elävillä on lihan mukaiset pyrkimykset, Hengen mukaan elävillä Hengen mukaiset. Lihan (vanhan luonnon) pyrkimykset tuottavat kuoleman, Hengen pyrkimykset elämän ja rauhan. Lihan (vanhan luonnon) pyrkimykset sotivat Jumalaa vastaan, sillä ne eivät alistu Jumalan lakiin eivätkä voikaan alistua. Ne, jotka elävät turmeltuneen luontonsa mukaisesti, eivät voi olla Jumalalle mieleen.

Te ette kuitenkaan elä oman luontonne vaan Hengen alaisina, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä. Mutta se, jolla ei ole Kristuksen Henkeä, ei ole hänen omansa. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne (koko ihminen) tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi. Jos siis teissä asuu Jumalan Henki, hänen, joka herätti Jeesuksen kuolleista, niin hän, joka herätti Kristuksen kuolleista, on tekevä eläviksi myös teidän kuolevaiset ruumiinne teissä asuvan Henkensä voimalla.

Meillä on siis velvollisuuksia, veljet, mutta ei itsekästä luontoamme kohtaan; ei meidän pidä elää sen mukaan. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia.

Paavalin mukaan tietyt asiat kuuluvat kaikkien kristittyjen perustietoon. Näitä ovat mm.;

Me saamme kasteessa lahjana osallisuuden Kristuksen kuolemaan, hautaamiseen ja ylösnousemiseen. Toisin sanoen, meidät kätketään Kristukseen.

Room. 6:3-5. Tiedättehän, että meidät kaikki Kristukseen Jeesukseen kastetut on kastettu hänen kuolemaansa. Näin meidät kasteessa annettiin kuolemaan ja haudattiin yhdessä hänen kanssaan, jotta mekin alkaisimme elää uutta elämää, niin kuin Kristus Isän kirkkauden voimalla herätettiin kuolleista. Jos kerran yhtäläinen kuolema on liittänyt meidät yhteen hänen kanssaan, me myös nousemme kuolleista niin kuin hän.

Kun Jeesus Kristus ristiinnaulittiin, Jumala näki meidät, myös meidän vanhan syntisen luontomme kätkettynä Poikaansa. Meidät sovitettiin ristillä Jumalan kanssa. Hän pitää meidän vanha luontomme ristiinnaulittuna, jos suostumme Kristuksen meille tarjoaman Pyhän Hengen johdatuksen ja voiman alle.

Room. 6:6. Tiedämme, että vanha minämme on yhdessä hänen kanssaan ristiinnaulittu, jotta tämä syntinen ruumis (vanha luontomme) menettäisi valtansa emmekä enää olisi synnin orjia.

Gal. 2:19-20. ... Minut on Kristuksen kanssa ristiinnaulittu. Enää en elä minä, vaan Kristus elää minussa.

Gal. 5:24. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen.

Gal. 6:14-15. Minä taas en ikinä tahdo kerskailla mistään muusta kuin meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen rististä. Siinä on maailma minulle ristiinnaulittu ja minä maailmalle. On samantekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ympärileikkaamaton. Tärkeää on, että hänet on luotu uudeksi.

Jumala on Jeesuksessa Kristuksessa jo tehnyt kaiken pelastumisessa tarvittavan valmiiksi. Meidän osuutemme on;

Ajatella, (luottaa siihen) että Jeesus Kristus on meissä ja että Hän meissä vaikuttaa sen, että me elämme Jumalalle kelpaavaa elämää.

Room. 6:9-11. Tiedämme, että koska Kristus on herätetty kuolleista, hän ei enää kuole eikä kuolemalla ole enää valtaa häneen. Kun Kristus kuoli, hän kertakaikkisesti kuoli eroon synnistä. Kun hän nyt elää, hän elää Jumalalle. Ajatelkaa tekin samoin itsestänne: te olette kuolleet pois synnistä ja elätte Jumalalle Kristuksessa Jeesuksessa.

Pyrkiä tottelemaan Jumalaa (Jumalan sanaa).

Room. 6:16. Tehän tiedätte, että jos antaudutte orjina tottelemaan jotakuta, olette juuri sen orjia, jota tottelette. Te joko palvelette syntiä, mikä johtaa kuolemantuomioon, tai olette kuuliaisia Jumalalle, mikä johtaa vapauttavaan tuomioon.

Room. 7:1-6. Veljet, tehän tunnette lain ja tiedätte, että laki hallitsee ihmistä niin kauan kuin hän elää. Laki sitoo naimisissa olevan naisen mieheensä niin kauan kuin tämä on elossa. Mutta jos mies kuolee, nainen vapautuu siitä laista, joka sitoi hänet mieheen. … Samoin on teidän laitanne, veljeni. Kristuksen kuolemassa te hänen ruumiinsa jäseninä olette kuolleet vapaiksi laista ja kuulutte nyt toiselle, hänelle joka on herätetty kuolleista. … Nyt palvelemme Jumalaa uudella tavalla, Hengen mukaan, emme enää vanhalla tavalla, lain kirjaimen orjina.

Olla varuillamme vanhan luontomme vaikutusta (lihallisuus, ylihengellisyys) vastaan. Vanha luontomme ei halua pysyä ristiinnaulittuna koska se on jatkuvassa sodassa Pyhää Henkeä vastaan.

Room. 7:14-18. Me tiedämme, että laki on hengellinen. Minä sitä vastoin olen turmeltunut ihminen, synnin orjaksi myyty. … Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen.

Luottaa Jumalan rakkauteen ja huolenpitoon; kärsimyksistä, sairauksista ja vastoinkäymisistä huolimatta.

Room. 8:22-23. Me tiedämme, että koko luomakunta yhä huokaa ja vaikeroi synnytystuskissa. Eikä vain luomakunta, vaan myös me, jotka olemme ensi lahjana saaneet omaksemme Hengen, huokailemme odottaessamme Jumalan lapseksi pääsemistä, ruumiimme lunastamista vapaaksi.

Room. 8:28. Me tiedämme, että kaikki koituu niiden parhaaksi, jotka rakastavat Jumalaa ja jotka hän on suunnitelmansa mukaisesti kutsunut omikseen.

Room. 8:35-39. Mikä voi erottaa meidät Kristuksen rakkaudesta? Tuska tai ahdistus, vaino tai nälkä, alastomuus, vaara tai miekka? On kirjoitettu: - Sinun tähtesi meitä surmataan kaiken aikaa, meitä kohdellaan teuraslampaina. Mutta kaikissa näissä ahdingoissa meille antaa riemuvoiton hän, joka on meitä rakastanut. Olen varma siitä, ettei kuolema eikä elämä, eivät enkelit, eivät henkivallat, ei mikään nykyinen eikä mikään tuleva eivätkä mitkään voimat, ei korkeus eikä syvyys, ei mikään luotu voi erottaa meitä Jumalan rakkaudesta, joka on tullut ilmi Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

Ettei seurakunta saisi sitä käsitystä, että kristillinen kirkko olisi korvannut Israelin, Paavali selventää asiaa.

Israelia ei ole korvattu, vaikka Israelin kanssa tehty lakiliitto on vanhentunut ja korvattu uudella liitolla Kristuksessa. Uusi liittokin tehtiin Israelin kanssa. Se, että Jumala on ottanut myös pakanat mukaan tähän liittoon, ei mitätöi liittoa.

Alussa kaikki uuden liiton jäsenet olivat israelilaisia. Seuraavaksi Jumala liitti tähän uuteen liittoon pakanoita (muita kuin israelilaisia). Nykyisin tässä uudessa liitossa israelilaiset ovat vähemmistönä.

Sen jälkeen kun muista kansoista pelastuneiden lukumäärä, jonka Jumala vain tietää, on tullut täyteen, Israelin jäljellä oleva jäännös kääntyy Messiaansa, Jeesuksen Kristuksen puoleen ja pelastuu.

Room. 11:17-25. Jos jalosta oliivipuusta (Israel) on katkaistu oksia ja jos sinut, joka olet peräisin villistä oliivipuusta (muut kansat), on oksastettu oikeiden oksien joukkoon niin että olet päässyt osalliseksi puun juurinesteestä, älä ylvästele alkuperäisten oksien rinnalla! Mutta jos ylvästelet, muista, ettet sinä kannata juurta vaan juuri kannattaa sinua. Sanot ehkä, että nuo oksat katkaistiin, jotta sinut voitaisiin oksastaa. Se on totta. Ne katkaistiin pois epäuskonsa tähden, mutta sinä pysyt, kun uskot. Älä silti ole ylimielinen, vaan pelkää! Jos Jumala ei säästänyt luonnollisia oksia, ei hän säästä sinuakaan. Katso, kuinka Jumala on sekä lempeä että ankara. Langenneita kohtaan hän on ankara, sinua kohtaan lempeä, jos pysyt kiinni hänen hyvyydessään; muuten sinutkin leikataan pois.

Mutta myös nuo toiset oksastetaan uudelleen, elleivät he jää epäuskonsa valtaan, sillä Jumala kykenee liittämään heidät takaisin runkoon. Jos kerran sinut on leikattu irti villistä oliivipuusta, johon luonnonmukaisesti kuuluit, ja vastoin luontoa oksastettu jaloon oliivipuuhun, niin totta kai nämä alkuperäiset oksat voidaan liittää takaisin omaan puuhunsa. Veljet, jotta ette olisi oman viisautenne varassa, teidän tulee tuntea tämä salaisuus: paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen. Sen tapahduttua koko Israel on pelastuva, niin kuin on kirjoitettu.

Mikä on looginen johtopäätös edellä olevasta? Se on se, että kannattaa antaa Pyhän Hengen johtaa ja johdattaa kaikissa elämän asioissa. Ilman tutustumista Jumalan kirjoitettuun sanaan, Raamattuun, Pyhän Hengen johdolla, emme edes tiedä, mitkä asiat ovat meille hyviä, mitkä vahingollisia. Raamatun lisäksi tärkeitä ovat myös rukous ja seurakuntayhteys. Meidän vanha luontomme pyrkii erottamaan meidät sekä Kristuksesta että toisistamme ja saamaan meidät elämään vain itsellemme.

Room. 12:1-5. Jumalan armahtavaan laupeuteen vedoten kehotan teitä, veljet: Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi, Jumalalle mieluisaksi uhriksi. Näin te palvelette Jumalaa järjellisellä (loogisella) tavalla. Älkää mukautuko tämän maailman menoon, vaan muuttukaa, uudistukaa mieleltänne, niin että osaatte arvioida, mikä on Jumalan tahto, mikä on hyvää, hänen mielensä mukaista ja täydellistä.

Sen armon perusteella, joka minulle on annettu, sanon teille jokaiselle: älkää ajatelko itsestänne liikoja, enempää kuin on aihetta ajatella, vaan pitäkää ajatuksenne kohtuuden rajoissa, kukin sen uskon määrän mukaan, jonka Jumala on hänelle antanut. Niin kuin meillä jokaisella on yksi ruumis ja siinä monta jäsentä, joilla on eri tehtävänsä, samoin me kaikki olemme Kristuksessa yksi ruumis mutta olemme kukin toistemme jäseniä.

Kerrotaan että kylään tuli saarnaaja ja hän majoittui kahden veljeksen luo. Jäätyään kahden toisen veljeksen kanssa, saarnaaja kysyi tältä, että onkohan tällä kylällä paljonkin uskovia. Tämä vastasi, että oikeita uskovia on kaksi - vaikka tuosta veljestään hän ei ole ihan varma.

Paavalin lopputervehdyksissä on myös huomionarvoisia asioita. Paavalia ovat jotkut tarkoitushakuisesti pitäneet naisvihaajana mutta sille ei ole mitään perusteita.

Room. 16:1-6. Annan teille suositukseni sisarestamme Foibesta, joka on Kenkrean seurakunnan palvelija. Ottakaa hänet vastaan Herran palvelijana niin kuin pyhille sopii ja auttakaa häntä kaikessa, missä hän tarvitsee teitä. Onhan hän itsekin ollut tukena monille, myös minulle. Tervehtikää Priscaa ja Aquilaa, työtovereitani Kristuksen Jeesuksen palveluksessa. He ovat panneet henkensä alttiiksi minun takiani, ja heitä kiittävät minun lisäkseni myös kaikki pakanuudesta kääntyneiden seurakunnat. Sanokaa terveisiä myös heidän talossaan kokoontuvalle seurakunnalle. Terveisiä ystävälleni Epainetokselle, joka on Aasian työn ensi hedelmä Kristukselle. Terveisiä Marialle, joka on nähnyt paljon vaivaa teidän hyväksenne.

190508_Veren_merkitys_Raamatussa

Veren merkitys Raamatussa

Ensimmäisen sijaisuhrin veri, joka oli esikuva tulevasta täydellisestä uhrista Golgatalla, vuodatettiin paratiisissa heti ihmisen syntiinlankeemuksen jälkeen (1. Moos. 3:21). Samassa yhteydessä elämään sisälle vievän tien portiksi tuli miekka, joka on kuva Jumalan Sanasta (Hepr. 4:12), joka taas on kuva Jeesuksesta Kristuksesta (Joh. 1:1,14). Tämän ensimmäisen sijaisuhrin yhteydessä jumala lupasi myös, että vaimon siemen, Jeesus Kristus, vapauttaa ihmisen paholaisen ja synnin vallasta (vaimon siemen polkee rikki käärmeen pään). Kristus maksoi meidän syntivelkamme Golgatalla ja Hänessä me olemme vapaita käärmeen otteesta. Jo tässä alkuvaiheessa kaikki osoittaa kohti Jeesuksen ristinkuolemaa Golgatalla (1. Piet. 1:18-20).

1. Moos. 3:1-24. Käärme oli kavalin kaikista eläimistä, jotka Herra Jumala oli luonut. Se sanoi naiselle: "Onko Jumala todella sanonut: 'Te ette saa syödä mistään puutarhan puusta'?" … Nainen näki nyt, että puun hedelmät olivat hyviä syödä ja että se oli kaunis katsella ja houkutteleva, koska se antoi ymmärrystä. Hän otti siitä hedelmän ja söi ja antoi myös miehelleen, joka oli hänen kanssaan, ja mieskin söi. Silloin heidän silmänsä avautuivat, ja he huomasivat olevansa alasti. He sitoivat yhteen viikunanlehtiä ja kietoivat ne vyötärölleen. …

Herra Jumala sanoi käärmeelle: … Ja minä panen vihan sinun ja naisen välille … ihminen (vaimon siemen) on iskevä sinun pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä häntä kantapäähän. …

Ja miehelle hän sanoi: Koska teit niin kuin vaimosi sanoi ja söit puusta, josta minä kielsin sinua syömästä, niin olkoon maa sinun takiasi kirottu. … Ja Herra Jumala teki Aadamille ja hänen vaimolleen nahasta vaatteet ja puki heidät niihin. … Hän (Jumala) karkotti ihmisen ja asetti Eedenin puutarhan itäpuolelle kerubit ja salamoivan, leimuavan miekan vartioimaan elämän puulle vievää tietä.

1. Piet. 1:18-20. Tiedättehän, ettei teitä ole lunastettu isiltä perimästänne tyhjänpäiväisestä elämästä millään katoavalla tavaralla, hopealla tai kullalla, vaan Kristuksen, tuon virheettömän ja tahrattoman karitsan, kalliilla verellä. Hänet oli valittu jo ennen maailman perustamista, ja nyt aikojen lopulla hänet on tuotu julki teitä varten.

Tämän sijaisuhrin veren merkityksen oli Aabel, toinen Aadamin ja Eevan pojista ymmärtänyt, kun hän uhrasi Jumalalle karitsan. Kain ei ollut sitä ymmärtänyt tai sitten hän ei välittänyt siitä.

1. Moos. 4:3-5. Kerran Kain toi Herralle uhrilahjaksi maan satoa, ja Abel toi lampaidensa esikoiskaritsoja ja niiden rasvaa. Herra katsoi suopeasti Abeliin ja hänen uhriinsa, mutta Kainin ja hänen uhrinsa puoleen hän ei katsonut. …

Ei kulunut kauaakaan, kun Jumalan yhteydestä langennut ihminen, Kain, vuodatti toisen ihmisen veren.

1. Moos. 4:8-10. Kain sanoi veljelleen Abelille: "Lähde mukaani." Mutta kun he olivat kulkeneet jonkin matkaa, Kain kävi veljensä Abelin kimppuun ja tappoi hänet. Silloin Herra kysyi Kainilta: "Missä on veljesi Abel?" Kain vastasi: "En tiedä. Olenko minä veljeni vartija?" Herra sanoi: "Mitä oletkaan tehnyt! Etkö kuule, kuinka veljesi veri huutaa minulle maasta?

Murhatun / tapetun ihmisen veri huutaa jumalalle. Jeesus itse rinnasti murhaan sen, kun joku kantaa vihaa sisällään lähimmäistään kohtaan eikä suostu luopumaan siitä (Matt. 5:22, 1. Joh. 3:15).

1. Moos. 9:1-5. Jumala siunasi Nooan ja hänen poikansa ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset ja lisääntykää ja täyttäkää maa. … Teidän ravintonanne olkoot kaikki olennot, jotka elävät ja liikkuvat. Ne kaikki minä annan nyt teille, niin kuin annoin teille vihreät kasvit. Mutta lihaa, jossa vielä on jäljellä sen elämänvoima, veri, te ette saa syödä. Ja jokaisen, joka vuodattaa teidän verenne, teidän elämänvoimanne, minä vaadin tilille. Minä vaadin tilille jokaisen eläimenkin. Vaadin tilille jokaisen ihmisen, joka vuodattaa lähimmäisensä veren.

2. Moos. 21:14. Mutta jos joku tekee niin pahasti, että salakavalasti murhaa toisen ihmisen, hänet on minun alttarinikin äärestä haettava surmattavaksi.

4. Moos. 35:31-33. Jos joku on murhannut toisen ja näin ansainnut kuolemantuomion, te ette saa ottaa vastaan hänen henkensä pelastamiseksi tarjottua hyvitysmaksua; hänet on surmattava. … Älkää saastuttako maata, jossa asutte; veri saastuttaa maan, ja maan, johon verta on vuodatettu, voi puhdistaa verivelasta vain sen verellä, joka veren on vuodattanut.

Jes. 59:1-3. Ei Herran käsi ole lyhyt pelastamaan eikä hänen korvansa kuuro kuulemaan. Ei, vaan teidän rikkomuksenne erottavat teidät Jumalastanne. Teidän syntinne ovat saaneet hänet kääntymään pois, niin ettei hän teitä kuule, sillä teidän kätenne ovat veren tahrimat, teidän sormenne vääryyden saastuttamat, teidän huulenne puhuvat valheita ja kielenne kuiskii petosta.

Jumala ei anna viattoman veren vuodattamista anteeksi - paitsi yhdessä tapauksessa. Se on, jos murhaaja tunnustaa syntinsä, suostuu kärsimään tekonsa seuraukset ja turvautuu Jumalan uhrikaritsan, Jeesuksen Kristuksen, sovintovereen.

Hepr. 12:24. ja siellä (taivaassa) on uuden liiton välimies Jeesus ja vihmontaveri, joka huutaa, mutta ei kostoa niin kuin Abelin veri.

1. Joh.1:9-2:2. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. Jos väitämme, ettemme ole syntiä tehneet, teemme hänestä valehtelijan eikä hänen sanansa ole meissä. Rakkaat lapset! Kirjoitan tämän teille, jotta ette tekisi syntiä. Jos joku kuitenkin syntiä tekee, meillä on Isän luona puolustaja, joka on vanhurskas: Jeesus Kristus. Hän on meidän syntiemme sovittaja, eikä vain meidän vaan koko maailman.

Jeesuksen Kristuksen, Jumalan Karitsan uhriveren merkityksestä kertoo myös pääsiäinen.

2. Moos. 12:3-14. Sanokaa Israelille: Tämän kuun kymmenentenä päivänä ottakoon kukin perheenpää karitsan, yhden karitsan perhekuntaa ja taloa kohti. … Eläimen tulee olla virheetön, vuoden vanha uros, … ja jokainen Israelin yhteisöön kuuluva teurastakoon karitsansa iltahämärissä. Ottakaa sen verta ja sivelkää sitä ovenpieliin ja ovenkamanaan niissä taloissa, joissa karitsaa syödään. Syökää liha sinä yönä, syökää se avotulella paahdettuna, happamattoman leivän ja karvaiden yrttien kanssa. … Näin vietetään pääsiäistä Herran kunniaksi.

Sinä yönä minä kuljen läpi Egyptin ja surmaan Egyptin jokaisen esikoisen, niin ihmisten kuin eläintenkin. Minä, Herra, annan tuomioni kohdata kaikkia Egyptin jumalia. Ja veri olkoon niiden talojen merkkinä, joissa te olette, sillä kun minä näen veren, menen ohitsenne. Minä kuritan vain egyptiläisiä, eikä tämä vitsaus satu teihin. "Tästä päivästä tulkoon teille muistopäivä. Viettäkää sitä Herran juhlana. Pitäkää tämä ikuisena säädöksenä sukupolvesta toiseen.

Egyptistä lähdön aikaan, ensimmäisenä pääsiäisenä, karitsan veri oven pielissä varmisti sen, että kuolema kulki ohi. Lisäksi Jeesus Kristus kuoli pääsiäisenä ristillä juuri siihen aikaan, kun Hänen esikuvanaan ollut uhrikaritsakin piti temppelissä teurastaa. Jeesuksen kuollessa esirippu temppelin kaikkein pyhimmän edestä revittiin auki (enkelin toimesta) osoitukseksi siitä, että ne sijaisuhrit jotka olivat olleet Jumalan Karitsan esikuvia, olivat nyt tarpeettomia.

Se, joka nyt turvautuu Jumalan uhrikaritsan, Jeesuksen Kristuksen sovintovereen, varmistaa itselleen sen, että iankaikkinen kuolema kulkee hänen ohitseen.

Hepr. 9:11-12. Kristus, meitä odottavan hyvän ylipappi, on kuitenkin jo tullut. … Hän ei ole tuonut uhrina pukkien eikä sonnien verta, hän on uhrannut oman verensä. Näin hän on kertakaikkisesti täyttänyt tehtävänsä, astunut sisään kaikkeinpyhimpään ja hankkinut meille ikiajoiksi lunastuksen.

Jumalan tekemät liitot ihmisen kanssa yleensä edellyttivät niiden vahvistamista verellä.

Kun Jumala teki yksipuolisen, lupaukseen perustuvan liiton Abrahamin kanssa, Jumala noudatti sen aikaista liitonsolmimismenettelyä, samanlaista jota ihmiset sinä aikana muutoinkin noudattivat (1. Moos. 15:9-10, 17). Liitto Abrahamin kanssa jatkui edelleen Iisakille ja Jaakobille (Israelille). Tämä liitto velvoitti vain Jumalaa, koska vain Jumala kulki liitonsolmimismenettelyä varten halkaistujen uhrien välitse. Tämä, vain Jumalaa velvoittava liitto Israelin kansan kanssa, on edelleen voimassa.

1. Moos. 15:7-10, 17-18. Herra sanoi Abramille: "Minä olen Herra, joka toin sinut Kaldean Urista antaakseni sinun omaksesi tämän maan." Mutta Abram kysyi: "Herra, minun Jumalani, mistä minä voin tietää, että saan sen omakseni?" Silloin Herra sanoi hänelle: "Hae kolmivuotias hieho, kolmivuotias vuohi, kolmivuotias pässi, metsäkyyhky ja kyyhkysenpoikanen." Ja Abram haki ne kaikki, halkaisi ne keskeltä ja asetti kunkin eläimen puolikkaat vastakkain; lintuja hän ei kuitenkaan halkaissut. … Auringon laskettua tuli pilkkopimeä, ja silloin näkyi uunin savuava roihu ja soihdun lieska, joka liikkui uhrilihojen välissä. Sinä päivänä Herra teki Abramin kanssa liiton ja lupasi hänelle: "Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan Egyptin rajapurosta Eufratin suureen virtaan saakka,

Siinailla Mooseksen välityksellä tehty lakiliitto (vanha liitto) Israelin kansan kanssa vahvistettiin verellä. Tämä lakiliitto Jumalan kanssa oli erilainen kuin Abrahamin kanssa tehty liitto. Tässä lakiliitossa Israel sitoutui omalta osaltaan noudattamaan tiettyjä ehtoja vastineeksi Jumalalta saatavista eduista (siunauksesta ja varjeluksesta).

2. Moos. 24:3-8. Mooses palasi ilmoittamaan kansalle, mitä Herra oli sanonut ja säätänyt. Kansa vastasi yhteen ääneen: "Me teemme kaiken, mitä Herra on käskenyt." Mooses kirjoitti muistiin kaikki Herran antamat määräykset. … Hän lähetti israelilaisia nuorukaisia uhraamaan polttouhreja ja teurastamaan sonneja yhteysuhriksi Herralle. Puolet niiden verestä Mooses pani uhrimaljoihin, ja puolet hän vihmoi alttarille. Sitten hän otti liiton kirjan ja luki sen kansan kuullen, ja kansa sanoi: "Me teemme kuuliaisesti kaiken, mitä Herra on käskenyt." Mooses otti veren, vihmoi sillä kansaa ja sanoi: "Tämä on sen liiton veri, jonka Herra nyt tekee teidän kanssanne näillä ehdoilla."

Tämän liiton Israel rikkoi omalta puoleltaan kerta toisensa jälkeen. Niinpä Jumala lupasi, että Hän tekee uuden liiton, jolla Hän korvaa Siinailla tehdyn lakiliiton (Hepr. 8:13). Laki itsessään on kuitenkin voimassa, vaikka lakiliitto vanheni (Matt. 5:18-19).

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

Hepr. 8:813. Mutta nyt Jumala moittii kansaansa: Kuulkaa! Aika tulee, sanoo Herra, jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Se ei ole samanlainen liitto kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin, kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. He eivät pysyneet minun liitossani, ja siksi en minäkään välittänyt heistä, sanoo Herra. Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa näiden päivien jälkeen, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. … Puhuessaan uudesta liitosta Jumala osoittaa, että ensimmäinen liitto on vanhentunut. Ja se, mikä on vanhentunut ja aikansa elänyt, häviää pian.

Lakiliitossa ihminen pyrkii olemaan Jumalan yhteydessä ulkonaisten muotomenojen ja miellyttämisen kautta. Ihminen kyllä tietää oikean ja väärän eron mutta ihmisellä ei ole itsellään voimaa (eikä haluakaan) valita oikein saati elää sen mukaisesti (Gal. 5:17).

Uudessa liitossa syntyy aina ensin yhteys Jumalaan Jeesuksen Kristuksen kautta. Liiton sinetiksi saatu Pyhä Henki antaa sen jälkeen voiman vastustaa oman vanhan luonnon ratkaisuja, valita ja elää oikein (Gal. 5:24).

Lakia kuitenkin tarvitaan edelleen pitämään ihmisen oma vanha luonto kurissa.

Myös tämä Jumalan lupaama uusi liitto vahvistettiin verellä.

Hepr. 13:11-12. Tehän tiedätte, että kun ylipappi syntien sovittamiseksi vie kaikkeinpyhimpään eläinten verta, näiden eläinten ruhot poltetaan leirin ulkopuolella. Siksi myös Jeesus kärsi ja kuoli kaupunginportin ulkopuolella pyhittääkseen kansan omalla verellään.

Hepr. 9:11-28. Kristus, meitä odottavan hyvän ylipappi, on kuitenkin jo tullut. … Hän ei ole tuonut uhrina pukkien eikä sonnien verta, hän on uhrannut oman verensä. Näin hän on kertakaikkisesti täyttänyt tehtävänsä, astunut sisään kaikkeinpyhimpään ja hankkinut meille ikiajoiksi lunastuksen. Jos jo pukkien ja härkien veri ja saastuneiden päälle vihmottava hiehon tuhka puhdistaa ihmisen ulkonaisiin menoihin kelvolliseksi, kuinka paljon paremmin puhdistaakaan Kristuksen veri! Ikuisen henkensä voimalla hän on antanut itsensä virheettömänä uhrina Jumalalle, ja hänen verensä puhdistaa meidän omantuntomme kuoleman teoista, niin että voimme palvella elävää Jumalaa. Sitä varten Kristus on tullut uuden liiton välittäjäksi, että hänen kuolemansa vapauttaisi kaikki ensimmäisen liiton aikana tapahtuneista rikkomuksista ja että kutsutut niin saisivat heille luvatun iankaikkisen perinnön.

Liitto on myös testamentti, ja testamentin tekijän kuolema on aina voitava näyttää toteen. Testamenttihan astuu voimaan vasta sen tekijän kuoltua; tekijänsä eläessä sitä ei voida koskaan panna täytäntöön. Siksi ei ensimmäistäkään liittoa (lakiliittoa) voitu vahvistaa ilman verta. Luettuaan kansalle lain käskyt Mooses otti sonnien ja pukkien verta sekä vettä, punaista villaa ja iisopinvarsia ja vihmoi lain kirjan ja koko kansan sanoen: "Tämä on sen liiton veri, jonka Jumala on teille säätänyt." Samalla tavoin hän vihmoi verta teltan ja kaikkien jumalanpalveluksessa käytettävien esineiden päälle. Lain mukaan melkein kaikki puhdistetaan verellä, eikä anteeksianto ole mahdollinen, ellei vuodateta uhriverta.

Kun siis taivaan todellisuuden kuvat on näin puhdistettava, tulee itse todellisuus puhdistaa paremmin uhrein. Kristus ei mennytkään ihmiskäsin tehtyyn pyhäkköön, joka on vain todellisen pyhäkön kuva, vaan itse taivaaseen ollakseen nyt Jumalan edessä puhumassa meidän puolestamme. Hänen tarkoituksenaan ei myöskään ole antaa uhriaan toistuvasti, niin kuin tavallinen ylipappi kerran vuodessa vie kaikkeinpyhimpään verta, joka ei ole hänen omaansa. Muutoinhan Kristuksen olisi pitänyt kärsiä kuolema monet kerrat maailman luomisesta lähtien. Hän on kuitenkin tullut tähän maailmaan vain kerran, nyt aikojen lopulla, hävittääkseen synnin uhrillaan. Jokaisen ihmisen osana on kerran kuolla ja sitten joutua tuomiolle. Samoin on Kristus kerran uhrattu, jotta hän ottaisi pois kaikkien synnit, ja hän ilmestyy vielä kerran, mutta ei enää synnin tähden vaan pelastaakseen ne, jotka häntä odottavat.

Tässä uudessakin liitossa on ehto ihmisen täytettäväksi. Se ehto on, että hyväksyy Jeesuksen Kristuksen sovitustyön ja sovintoveren, koskevan itseään omakohtaisesti. Sille pelastuksen tielle, joka paratiisissa suljettiin Jumalan Sanalla, Jumala itse nyt nostaa ne jotka uskovat Hänen Poikaansa, Jeesukseen Kristukseen joka on tämä Jumalan Sana.

Joh. 3:16. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän.

Hepr. 10:19-20. Veljet, meillä on siis täysi oikeus astua sisälle kaikkeinpyhimpään, koska Jeesus on uhrannut verensä ja näin avannut meille uuden, elämään vievän tien, joka kulkee väliverhon - hänen ruumiinsa - kautta.

Room. 3:25-26. Hänet (Jeesuksen Kristuksen) Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi. Näin Jumala on osoittanut vanhurskautensa. Pitkämielisyydessään hän jätti menneen ajan synnit rankaisematta, mutta nyt meidän aikanamme hän osoittaa vanhurskautensa: hän on itse vanhurskas ja tekee vanhurskaaksi sen, joka uskoo Jeesukseen.

Lakiliitossa olevilta oli kielletty veren syöminen sekä sellaisen lihan syöminen, josta verta ei ollut laskettu pois. Perustelu tälle löytyy 3. Moos. 17:11 kohdasta.

3. Moos. 17:11. Veressä on elävän olennon elämänvoima (sielu). Minä itse olen määrännyt, että veri on tuotava alttarille teidän puolestanne tapahtuvaa sovitusta varten, sillä veressä oleva elämänvoima (sielu) tuottaa sovituksen.

Uusi liitto ei tällaista verensyöntikieltoa samassa muodossa tunne. Uudessa liitossa kristityn ohjeena on pidättäytyä kaiken sellaisen tekemisestä, mikä johtaisi lähimmäistä tekemään jotain omantuntonsa vastaista ja näin lankeamaan (1. Kor. 10:23-33, 1. Kor. 8:1-13).

Apt. 15:13-29. Kun he olivat lopettaneet, alkoi Jaakob puhua. Hän sanoi: "Veljet, kuulkaa mitä sanon. Simon kertoi, kuinka Jumala ensi kerran lähestyi pakanoita ottaakseen heistä itselleen oman kansan. Tämä käy yksiin sen kanssa, mitä profeetat ovat kirjoituksissa sanoneet: Sen jälkeen minä palaan ja rakennan jälleen Daavidin sortuneen majan. Raunioista minä sen taas rakennan, minä pystytän sen uudelleen, jotta kaikki muutkin ihmiset etsisivät Herraa, kaikki kansat, jotka olen omikseni ottanut. Näin sanoo Herra, joka on antanut tästä tiedon jo ammoin. Tästä syystä ei mielestäni pidä hankaloittaa niiden elämää, jotka vieraista kansoista kääntyvät Jumalan puoleen. Meidän on kuitenkin lähetettävä heille kirje ja kehotettava heitä karttamaan sellaista, minkä epäjumalanpalvelus on saastuttanut, sekä haureutta, verta ja lihaa, josta verta ei ole laskettu. Onhan Mooseksen laki jo ikimuistoisista ajoista tullut tunnetuksi joka kaupungissa, kun sitä luetaan synagogissa jokaisena sapattina." …

Lähetämme siis Juudaksen ja Silaksen, ja he tuovat tämän saman viestin myös suullisesti. Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin."

1. Kor. 10:30-32. Jos minä kiitän Jumalaa ruoastani, miksi minua moitittaisiin siitä, mistä itse kiitän? Syöttepä siis tai juotte tai teettepä mitä tahansa, tehkää kaikki Jumalan kunniaksi. Älkää loukatko sen enempää juutalaisia kuin kreikkalaisiakaan älkääkä liioin Jumalan seurakuntaa.

Room. 14:19-20. Pyrkikäämme siis rakentamaan rauhaa ja vahvistamaan toisiamme. Älä ruoan vuoksi hajota Jumalan työtä. Kaikki tosin on puhdasta, mutta ihmiselle on pahaksi, jos hän syö jotakin, mikä loukkaa omaatuntoa.

Vanhassa lakiliitossa joidenkin uhrien lihaa sai syödä, joidenkin ei missään tapauksessa. Verta ei saanut syödä koskaan. Nyt uudessa liitossa, Jeesus kehotti syömään itsensä, Jumalan uhrikaritsan, lihaa ja verta. Sen me teemme ehtoollisessa.

Joh. 6:53-54. Jeesus sanoi heille: "Totisesti, totisesti: ellette te syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertaan, teillä ei ole elämää. Mutta sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä, ja viimeisenä päivänä minä herätän hänet.

Matt. 26:26-28, Mark. 14:22-24, Luuk. 22:19-20. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi.

1. Kor. 10:16-17. Eikö malja, jonka me siunaamme, ole yhteys Kristuksen vereen? Ja eikö leipä, jonka me murramme, ole yhteys Kristuksen ruumiiseen? Leipä on yksi, ja niin mekin olemme yksi ruumis, vaikka meitä on monta, sillä tulemme kaikki osallisiksi tuosta yhdestä leivästä.

1. Kor. 11:23-29. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee. Niinpä se, joka arvottomalla tavalla syö tätä leipää ja juo Herran maljasta, tekee syntiä Herran ruumista ja verta vastaan. Jokaisen on tutkittava itseään, ennen kuin syö tätä leipää ja juo tästä maljasta. Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion.

Jeesus Kristus on kuollut, ylösnoussut ja on nyt ylösnousemusruumiissaan taivaassa. Meillä ei ole hänen maallista ruumistaan eikä vertaan. Mutta meillä on Hänen sanansa ja Hänen Henkensä. Niissä Kristus on itse läsnä.

Jeesuksen kuolema ristillä Jumalan uhrikaritsana ja verensä vuodattaminen meidän syntiemme sovitukseksi, oli ja on edelleenkin edellytys sille, että ihminen voi pelastua, että hänestä tulee Jumalan lapsi.

Koska me Jumalan lapsinakin olemme vajavaisia ja teemme syntiä tämän maallisen vaelluksemme aikana, tarvitsemme joka päivä jatkuvaa Kristuksen veren puhdistusta (1. Joh. 1:7). Jos me lähdemme Kristuksen ristin ja sovintoveren alta pois, lähdemme silloin pelastajamme, Jeesuksen Kristuksen, luota pois.

1. Joh. 1:7. Mutta jos me vaellamme valossa, niin kuin hän itse on valossa, meillä on yhteys toisiimme ja Jeesuksen, hänen Poikansa, veri puhdistaa meidät kaikesta synnistä.

1. Kor. 1:23-24. Me sen sijaan julistamme ristiinnaulittua Kristusta. Juutalaiset torjuvat sen herjauksena, ja muiden mielestä se on hulluutta, mutta kutsutuille, niin juutalaisille kuin kreikkalaisillekin, ristiinnaulittu Kristus on Jumalan voima ja Jumalan viisaus.

1. Kor. 2:2. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta.

Jumala ei ole jättänyt pelastamaansa lastaan heitteille, vaan antaa Pyhän Hengen kulkemaan hänen kanssaan. Henki ei kirkasta itseään eikä ketään ihmistä vaan Henki kirkastaa meille ristiinnaulittua Kristusta (Joh. 13-15). Kun Pyhä Henki kirkastaa Kristusta, Hän tekee sen kolmella tavalla (1. Joh. 5:6-10);

1. Joh. 5:6-10. Hän, Jeesus Kristus, on tullut veden ja veren kautta - ei ainoastaan veden, vaan veden ja veren. Ja Henki on todistaja, sillä Henki on totuus. Todistajia on näin kolme: Henki, vesi ja veri, ja nämä kolme todistavat yhtäpitävästi. Hyväksymmehän me ihmistenkin todistuksen, ja Jumalan todistus on paljon painavampi. Tämä on Jumalan todistus: hän on todistanut Pojastaan. Jokaisella, joka uskoo Jumalan Poikaan, on tämä todistus sisimmässään. Mutta jokainen, joka ei Jumalan todistusta usko, tekee hänestä valehtelijan, hän kun ei usko itse Jumalaa.

Henki; "Jokaisella, joka uskoo Jumalan Poikaan, on tämä todistus sisimmässään (1. Joh. 5:10)."

Room. 8:13-16. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!" Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia.

Vesi; Meidät on kasteessa liitetty Kristukseen. Kaste on uuden liiton merkki.

1. Piet. 3:18-22. Kärsihän Kristuskin ainutkertaisen kuoleman syntien tähden, syytön syyllisten puolesta, johdattaakseen teidät Jumalan luo. Hänen ruumiinsa surmattiin, mutta hengessä hänet tehtiin eläväksi. Ja niin hän myös meni ja saarnasi vankeudessa oleville hengille, jotka muinoin eivät totelleet Jumalaa, kun hän Nooan päivinä kärsivällisesti odotti sen ajan, kun arkkia rakennettiin. Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä, vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. Sen perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus, hänen, joka on mennyt taivaaseen ja istuu Jumalan oikealla puolella ja jolle on alistettu enkelit, vallat ja voimat.

Veri; Me olemme saaneet syntimme anteeksi Kristuksen veren tähden.

Minulle itselleni ei olisi vähempi, kuin Kristuksen kuolema puolestani ristillä, riittänyt todistamaan Jumalan rakkaudesta. Olen tässä mielessä ollut kuin epäilevä Tuomas (Joh. 20:24-29), joka vaati todisteita.

Hepr. 13:20-21. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen, varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.

Jumalan vastustajat yrittävät kieltää verestä puhumisen ja jopa synnistä puhumisen loukkaavana. Eikä Kristuksen sovintoveri merkitsekään mitään sellaiselle, joka ei pelastajaa ja pelastusta tarvitse.

Se, joka eläessään on turvautunut Jumalan Pojan sovintovereen syntiensä anteeksisaamiseksi, odottaa nyt Jumalan Pojan paluuta ja tulevaa tuomiota ilolla (Hepr. 9:27-28).

Hepr. 9:27-28. Jokaisen ihmisen osana on kerran kuolla ja sitten joutua tuomiolle. Samoin on Kristus kerran uhrattu, jotta hän ottaisi pois kaikkien synnit, ja hän ilmestyy vielä kerran, mutta ei enää synnin tähden vaan pelastaakseen ne, jotka häntä odottavat.

190522_Kymmenykset_Raamatussa

Kymmenykset Raamatussa

Kymmenykset tarkoittavat sitä, että henkilö antaa tuloistaan yhden kymmenesosan Jumalan valtakunnan työhön tavalla tai toisella. Kymmenysten suhteen mielipiteet jakaantuvat. Toinen haluaa antaa, toinen ei. Joku pitää kymmenyksiä vain vanhan liiton aikaan kuuluvana määräyksenä, joku pitää niiden antamista myös nykyisin voimassa olevana Jumalan tahtona.

Seuraavassa yritän selvittää, mitä Raamatussa asiaan liittyen on mainittu.

Ensimmäinen maininta kymmenyksien antamisesta löytyy Aabrahamin tekemänä tekona Vanhan testamentin puolelta, jo kauan ennen lakiliiton solmimista.

1. Moos. 14:17-20. Kun Abram oli paluumatkalla lyötyään Kedorlaomerin ja hänen kanssaan liittoutuneet kuninkaat, … Salemin kuningas Melkisedek toi sinne leipää ja viiniä. Hän oli Korkeimman Jumalan pappi, ja hän siunasi Abramia sanoen: Siunatkoon Abramia Korkein Jumala, taivaan ja maan luoja. Kiitetty olkoon Korkein Jumala, joka antoi sinun lyödä vastustajasi. Abram antoi hänelle kymmenykset kaikesta saaliista.

Aabraham antoi voittosaaliistaan kymmenykset Melkisedekille, joka Raamatun mukaan on esikuva Kristuksesta.

Ps. 110:4. Näin on Herra vannonut, eikä hän valaansa peruuta: "Sinä olet pappi ikuisesti, sinun pappeutesi on Melkisedekin pappeutta."

Hepr. 5:5-6. Siten ei Kristuskaan itse korottanut itseään ylipapin arvoon, vaan hänet korotti se, joka sanoi hänelle: Sinä olet minun Poikani, tänä päivänä minä sinut synnytin, ja toisessa paikassa: Sinä olet pappi ikuisesti, sinun pappeutesi on Melkisedekin pappeutta.

Hepr. 7:4-10. Pankaa merkille, kuinka suuri hän on: kantaisämme Abrahamkin antoi hänelle kymmenykset, parhaimman osan sotasaaliistaan. Niiden Leevin jälkeläisten, jotka on asetettu papeiksi, tulee lain käskyn mukaan kerätä kymmenykset kansalta, omilta veljiltään, jotka hekin ovat Abrahamin jälkeläisiä. Mutta Melkisedek, joka ei ollut heidän sukuaan, otti kymmenykset Abrahamilta ja siunasi hänet, vaikka Abraham jo oli saanut Jumalan lupaukset. Kiistatontahan on, että siunauksen antaja on korkeampiarvoinen kuin siunauksen saaja. Edellisessä tapauksessa kymmenyksiä keräsivät kuolevaiset ihmiset, jälkimmäisessä kymmenykset otti mies, joka kirjoitusten todistuksen mukaan elää aina. Jopa Leevikin, kymmenysten kerääjä, joutui Abrahamin välityksellä tavallaan maksamaan hänelle kymmenykset. Hänhän oli vielä esi-isässään Abrahamissa, kun Melkisedek tuli Abrahamia vastaan.

Merkille pantavaa on, että Aabraham luopui muustakin voittosaaliistaan kokonaan. Tämä osoitti sen, että Aabrahamin sydän ei ollut kiinni omaisuudessa. Jumala oli jo siunannut hänelle riittävästi omaisuutta. Aabraham luotti siihen, että Jumala pitää hänestä huolta ja antaa hänelle kaiken hänen tarvitsemansa ajallaan.

1. Moos. 14:21-15:1. Sodoman kuningas sanoi Abramille: "Anna minulle ihmiset. Karjan ja tavaran voit pitää itse." Silloin Abram sanoi Sodoman kuninkaalle: "Minä nostan käteni Herran, Korkeimman Jumalan, puoleen, joka on luonut taivaan ja maan, ja vannon: minä en ota mitään sinun omaasi, en edes langanpätkää tai sandaalinhihnaa. Silloin et voi sanoa: 'Minä olen tehnyt Abramista rikkaan.' Minä en tahdo mitään sen lisäksi, mitä palvelijani ovat syöneet ja mikä kuuluu niille miehille, jotka seurasivat minua. Myös Aner, Eskol ja Mamre saakoot oman osuutensa."

Näiden tapausten jälkeen tuli Abramille näyssä tämä Herran sana: "Älä pelkää, Abram. Minä olen sinun kilpesi, ja sinun palkkasi on oleva hyvin suuri."

Aabraham noudatti omaisuuden suhteen sitä samaa periaatetta, joka meille on kerrottu Uudessa testamentissa. Kun meillä on elanto ja vaatteet, tyydymme siihen mitä meillä on (1. Tim. 6:6-10). Tässäkin mielessä me, Jeesukseen Kristukseen uskovat, olemme Aabrahamin perillisiä (Gal. 3:29).

1. Tim. 6:6-10. Suuri rikkauden lähde usko kyllä onkin, kun tyydymme siihen mitä meillä on. Emme me ole tuoneet mitään mukanamme maailmaan emmekä voi viedä mitään täältä pois. Kun meillä on ruoka ja vaatteet, saamme olla tyytyväisiä. Ne, jotka tahtovat rikastua, joutuvat kiusaukseen ja lankeavat ansaan, monenlaisten järjettömien ja vahingollisten halujen valtaan, jotka syöksevät ihmiset tuhoon ja perikatoon. Rahanhimo on kaiken pahan alkujuuri. Rahaa havitellessaan monet ovat eksyneet pois uskosta ja tuottaneet itselleen monenlaista kärsimystä.

Gal. 3:29. Ja jos te kerran olette Kristuksen omia, te olette Abrahamin jälkeläisiä ja saatte periä sen, mikä hänelle oli luvattu.

Aabrahamin omaisuus ja Jumalan lupaukset siirtyivät aikanaan Iisakille. Iisakin lapsista Eesau ilmeisesti otti itselleen kaiken omaisuuden mutta Jumalan lupaukset siirtyvät eteenpäin vain Jaakobin kautta.

Kun Jaakob pakeni veljeään Eesauta enonsa Laabanin luo vain vaatteet päällään, hän teki Jumalalle uhrilupauksen, jossa hän sitoutui antamaan kymmenykset Jumalalle kaikesta saamastaan.

Jaakob elämänsä tässä vaiheessa Ilmeisesti yritti vain varmistaa (ostaa) Jumalan siunaukset kymmenyksiä maksamalla. Jaakobin suhde Jumalaan muuttui oikeaksi vasta Jabbok-virralla (1. Moos. 32:23-33). Silloin Jumala antoi Jaakobille uuden nimen, Israel.

Raamattu ei kerro, milloin, mihin tai kenelle Jaakob kymmenyksensä maksoi.

1. Moos. 28:11-22. Matkallaan (Jaakob) hän jäi auringon laskiessa yöksi erääseen paikkaan, otti siltä paikalta päänalusekseen kiven ja kävi makuulle. Yöllä Jaakob näki unessa … että Herra seisoi hänen vieressään ja sanoi: "Minä olen Herra, isäsi Abrahamin Jumala ja Iisakin Jumala. … Minä olen sinun kanssasi ja varjelen sinua, minne ikinä menetkin, ja tuon sinut takaisin tähän maahan. Minä en hylkää sinua, vaan täytän sen, minkä nyt olen sinulle luvannut." … Jaakob teki uhrilupauksen ja sanoi: "Jos Herra on minun kanssani ja varjelee minua tällä matkallani … on Herra oleva minun Jumalani. ... Kaikesta, mitä sinä annat minulle, minä tuon sinulle kymmenykset."

Jumala ei ole peliautomaatti, johon kolikon laittamalla saa kymmenen takaisin. Joka sitä yrittää, on rahanhimon vallassa.

Room. 11:35. Kuka on antanut hänelle (Jumalalle) jotakin, mikä hänen olisi maksettava takaisin?

Myöhemmin kymmenykset otettiin lakiliiton osaksi, jonka Jumala ja Israelin kansa olivat keskenään sopineet. Kymmenysten käyttämisestä oli tarkempia säännöksiä, joita Israelilaisten tuli noudattaa. Jumala taas oli luvannut siunata kansaansa Israelia vastineeksi.

3. Moos. 27:30-34. "Kymmenesosa kaikesta maan tuotosta, sekä pellon sadosta että puiden hedelmistä, on Herran. Se on Herralle kuuluva pyhä lahja. … Myös nautakarjasta, lampaista ja vuohista on annettava kymmenykset pyhänä lahjana Herralle. Joka kymmenes eläin, joka kulkee karjaansa laskevan omistajan sauvan alitse, kuuluu Herralle. … Nämä ovat säädökset, jotka Herra Siinainvuorella antoi Moosekselle israelilaisten noudatettaviksi.

5. Moos. 26:14-15. En ole suruaikana syönyt kymmenyksistä, en ole koskenut niihin epäpuhtaana enkä antanut niistä mitään vainajille. Olen totellut Herraa, Jumalaani, olen tehnyt kaiken niin kuin olet käskenyt minun tehdä. Katso alas taivaasta, pyhästä asunnostasi, ja siunaa kansaasi Israelia sekä maata, jonka olet antanut meille, kuten valallasi lupasit esi-isillemme, tätä maata, joka tulvii maitoa ja hunajaa.'

Kymmenykset lakiliitossa oli tarkoitettu pääasiassa leeviläisten elannoksi. He tarvitsivat sen elämiseensä sillä he eivät saaneet Israelin maasta maaomaisuutta itselleen.

4. Moos. 18:20-28. Herra sanoi Aaronille: "Kun israelilaiset jakavat maan ja muut heimot saavat osuutensa, sinä et saa omaa osuutta maasta, sillä minä olen sinun perintöosasi. Leevin jälkeläisille minä annan perintöosaksi kaikki kymmenykset. Se on korvaus siitä työstä, jonka he tekevät pyhäkköteltassa. ... Mutta leeviläiset eivät saa omistaa maata, sillä ne kymmenykset, jotka israelilaiset tuovat minulle uhrilahjana, minä annan leeviläisten perintöosaksi. Siksi minä olenkin sanonut heistä: 'Leeviläiset eivät saa perintömaata kuten muut israelilaiset.'"

Herra sanoi Moosekselle: "Sano leeviläisille: Kun otatte israelilaisilta vastaan kymmenykset, jotka minä olen antanut teidän perintöosaksenne, antakaa tekin puolestanne kymmenesosa niistä Herralle uhrilahjaksi. Se katsotaan uhrilahjaksi teiltä itseltänne. ... Tuokaa tämä Herralle kuuluva uhrilahja pappi Aaronille.

Joka kolmas vuosi kymmenykset oli tarkoitettu oman paikkakunnan leeviläisille, muukalaisille, orvoille ja leskille (5. Moos. 14:28-29).

5. Moos. 26:12. "Joka kolmas vuosi, kymmenysten vuotena, teidän tulee asuinsijoillanne erottaa sadosta kaikki leeviläisille, muukalaisille, orvoille ja leskille kuuluvat kymmenykset.

Muina vuosina kymmenykset vietiin Jumalan valitsemaan jumalanpalveluspaikkaan / temppeliin, jossa kymmenyksistä voi nauttia myös itse (5. Moos. 14:22-27). Leeviläisiä, ulkopuolisia ja muukalaisia ei saanut silloinkaan jättää kymmenyksistä osattomaksi.

5. Moos. 12:4-7. "Älkää palvelko Herraa samalla tavoin kuin nuo kansat palvovat omia jumaliaan, vaan palvelkaa häntä siinä ainoassa paikassa, jonka Herra, teidän Jumalanne, valitsee heimojenne alueelta nimensä asuinsijaksi. Menkää sinne ja viekää sinne polttouhrinne ja teurasuhrinne, kymmenyksenne ja uhrilahjanne, lupausuhrinne ja vapaaehtoiset lahjanne sekä nautojenne, lampaidenne ja vuohienne esikoiset. Siellä teidän tulee Herran, Jumalanne, edessä syödä ja iloita perheenne kanssa työnne tuloksista, joilla hän on teitä siunannut.

5. Moos. 14:22-29. "Luovuttakaa vuosittain kymmenykset kylvönne tuottamasta sadosta, kaikesta siitä, mikä kasvaa pelloillanne. Teidän tulee syödä viljanne, viininne ja öljynne kymmenykset sekä nautojenne, lampaittenne ja vuohienne esikoiset Herran, Jumalanne, edessä siinä paikassa, jonka hän valitsee nimensä asuinsijaksi. Näin te opitte olemaan koko elinaikanne kuuliaisia Herralle, Jumalallenne.

Mutta jos matka on pitkä - Herra näet siunaa teitä tekemällä alueenne laajaksi - ettekä siksi kykene viemään kymmenyksiänne siihen paikkaan, jonka Herra, teidän Jumalanne, valitsee nimensä asuinsijaksi, muuttakaa ne rahaksi, ottakaa rahat mukaanne ja menkää siihen paikkaan, jonka Herra, teidän Jumalanne, valitsee. Ostakaa sillä rahalla kaikkea, mitä mielenne tekee, nautoja, lampaita ja vuohia, viiniä tai olutta tai muuta mieleistänne, ja syökää ja iloitkaa siellä perheinenne Herran, Jumalanne edessä.

Mutta keskuudessanne asuvaa leeviläistä älkää jättäkö osattomaksi, sillä hänellä ei ole omaa perintömaata.

"Joka kolmas vuosi teidän tulee jättää sadosta erottamanne vuotuiset kymmenykset omalle paikkakunnallenne, niin että leeviläiset, joilla ei ole teidän keskuudessanne omaa perintömaata, sekä luonanne asuvat muukalaiset, orvot ja lesket saavat syödä itsensä kylläisiksi. Jos teette, kuten Herra, teidän Jumalanne, on käskenyt, hän siunaa teitä kaikissa toimissanne.

5. Moos. 26:10-13. Pankaa lahjanne sitten Herran, Jumalanne eteen, kumartukaa rukoilemaan häntä ja iloitkaa kaikesta siitä hyvästä, minkä Herra, teidän Jumalanne, on teille ja teidän perheillenne antanut. Myös leeviläiset ja keskuudessanne asuvat muukalaiset saavat iloita kanssanne.

"Joka kolmas vuosi, kymmenysten vuotena, teidän tulee asuinsijoillanne erottaa sadosta kaikki leeviläisille, muukalaisille, orvoille ja leskille kuuluvat kymmenykset. Kun olette tehneet tämän ja kaikki ovat saaneet syödä itsensä kylläisiksi, sanokaa Herran, Jumalanne edessä: 'Olen vienyt talostani pois kaiken Herralle pyhitetyn ja antanut sen leeviläisille, muukalaisille, orvoille ja leskille, niin kuin olet käskenyt minun tehdä. En ole rikkonut enkä unohtanut käskyjäsi.

Israelin kansa halusi itselleen kuninkaan, niin kuin oli ympäröivillä kansoillakin. Samuel, joka oli tuomarien aikakauden viimeisin tuomarina toiminut henkilö, varoitti kansaa siitä, että kuningas kerää veroina kymmenykset ja antaa ne hoviherroilleen ja väelleen (1. Sam. 8:15).

Kuningasvalta johti siihen, että kymmenykset piti antaa leeviläisten elannon takaamisen lisäksi kuninkaan hovin ylläpitoon. Kun verotaakka kasvoi, kansa alkoi laistaa alkuperäisestä kymmenysten maksamisesta. Leeviläisille, muukalaisille, orvoille ja leskille kuuluvat kymmenykset annettiin kuninkaalle, joka käytti ne omiin tarkoituksiinsa ja näin rikottiin Jumalan kanssa tehty liitto.

1. Sam.8:10-22. Samuel kertoi Herran sanat kansalle, joka pyysi häneltä kuningasta. Näin hän sanoi: "Nämä oikeudet kuuluvat kuninkaalle, joka hallitsee teitä: Hän ottaa teiltä poikanne ja tekee heistä sotilaita vaunujoukkoihinsa ja ratsuväkeensä, panee jotkut juoksemaan vaunujensa saattomiehinä ja tekee toisista tuhannen miehen ja viidenkymmenen miehen päälliköitä, tai hän teettää heillä omia kyntö- ja korjuutöitään sekä valmistuttaa itselleen sotatarvikkeita ja vaunuvarusteita. Myös tyttärenne hän ottaa teiltä hajuvoiteiden valmistajiksi, keittäjiksi ja leipojiksi. Hän ottaa teidän parhaat peltonne, viinitarhanne ja oliivilehtonne ja antaa ne omalle väelleen. Hän kerää veroina kymmenykset peltojenne ja viinitarhojenne sadosta ja antaa ne hoviherroilleen ja väelleen. Teidän parhaat orjanne ja orjattarenne, härkänne ja aasinne hän ottaa ja teettää niillä omia töitään. Hän kerää veroina kymmenykset lampaistanne ja vuohistanne, ja te itsekin joudutte hänen orjikseen. Silloin te nostatte hätähuudon kuninkaanne vuoksi, jonka olette itsellenne valinneet, mutta sinä päivänä Herra ei vastaa valitukseenne." Kansa ei kuitenkaan välittänyt Samuelin puheesta vaan sanoi: "Ei, kuningas meidän täytyy saada! Vasta silloin me olemme muiden kansojen veroisia, kun oma kuninkaamme hallitsee meitä, käy edellämme ja johtaa sotiamme." Samuel kuunteli, mitä kansalla oli sanottavana, ja kertoi sen Herralle. Herra vastasi Samuelille: "Tee niin kuin he tahtovat. Anna heille kuningas."

Israelilaiset jakautuivat kahteen kuningaskuntaan, Israeliksi ja Juudaksi ja Jahven (JHVH) tilalle alkoi tulla muita jumalia. Kymmenykset eivät enää menneet Herralle vaan epäjumalille. Jumala (JHVH) varoitti Israelilaisia voimakkaasti, että sellainen menettely vie kuolemaan. Kymmenysten antaminen Jumalan tahtomalla tavalla sen sijaan toisi siunauksen.

Aam. 4:4-5. Tulkaa Beteliin - tekemään syntiä! Gilgaliin - tekemään lisää syntiä! Tuokaa aamulla teurasuhrinne ja kolmantena päivänä kymmenyksenne. Polttakaa hapanta leipää kiitosuhriksi. Toitottakaa vapaaehtoisia lahjojanne niin että kuuluu! Tätähän te haluatte, israelilaiset. Tämä on Herran Jumalan sana. … (Aam. 5:1.) Kuule, Israelin kansa. Minä laulan sinusta kuolinvirren!

Mal. 3:6-10. Minä, Herra, en muutu, ettekä tekään, Jaakobin jälkeläiset, ole entisestänne muuttuneet. Isienne ajoista asti te olette poikenneet käskyistäni ettekä ole noudattaneet niitä. Kääntykää minun puoleeni, niin minäkin käännyn teidän puoleenne, sanoo Herra Sebaot. Mutta te kysytte: "Mitä väärää me sitten olemme tehneet?" Voiko ihminen riistää jotakin Jumalalta? Sitä te kuitenkin yritätte. "Mitä me sinulta riistämme?" te kysytte. Kymmenyksiä ja uhrilahjoja! Kirous on teidän osananne, koska te kaikki, koko kansa, petätte minua. Tuokaa täydet kymmenykset aarrekammioon, jotta temppelissäni olisi ruokaa. Koetelkaa minua tällä tavalla, sanoo Herra Sebaot. - Silloin saatte nähdä, että minä avaan taivaan ikkunat ja vuodatan teille sateen runsaan siunauksen.

Juudan kuningaskunnassa oli välillä hyviäkin kuninkaita, jotka pyrkivät palauttamaan Jumalan kanssa solmitun liiton. Kun kymmenykset tuotiin Jumalan alkuperäisen tahdon mukaisesti, seurauksena oli siunaus sekä kymmenysten tuojille että niiden saajille.

2. Aik. 31:2-10. Hiskia järjesti pappien ja leeviläisten osastot entiselleen ja määräsi papit ja leeviläiset tehtäviinsä, toimittamaan polttouhreja ja yhteysuhreja, ylistämään ja kiittämään Herraa ja suorittamaan palvelusta esipihojen porteilla. Kuningas antoi omaisuudestaan Herran laissa määrätyn osuuden erilaisiin polttouhreihin: aamu- ja iltauhreihin, sapattiuhreihin ja uudenkuun päivien ja vuotuisten juhlien uhreihin. Hän käski Jerusalemin asukkaiden antaa papeille ja leeviläisille heille kuuluvat osuudet, jotta he voisivat tarkoin täyttää Herran lain vaatimukset. Kun tämä käsky oli kaikkialla kuulutettu, israelilaiset toivat maansa tuotteiden ensi sadosta runsain määrin lahjoja, viljaa, viiniä, öljyä ja hunajaa. He toivat myös runsaat kymmenykset kaikesta. …

Hiskia tiedusteli lahjoista papeilta ja leeviläisiltä, ja ylipappi Asarja, joka oli Sadokin sukua, vastasi: "Siitä lähtien kun Herran temppeliin alettiin tuoda lahjoja, olemme syöneet niistä itsemme kylläisiksi. Näin paljon on silti jäänyt jäljelle, sillä Herra on siunannut kansaansa. Tämä kaikki on jäänyt yli."

Pakkosiirtolaisuuden jälkeenkin siunauksen saamisen edellytys Israelissa oli Jumalan tahdon noudattaminen, myös kymmenysten osalta.

Hagg. 1:3-9. Herran käskystä profeetta Haggai sanoi: Onko teidän itsenne aika asua ylellisissä taloissa, kun minun huoneeni on raunioina? Näin sanoo nyt Herra Sebaot: - Katsokaa, miten teidän on käynyt: Te kylvätte paljon mutta leikkaatte vähän. Te syötte, mutta jäätte nälkäisiksi, te juotte, mutta janonne ei sammu. Te puette vaatteet yllenne, mutta teidän ei tule lämmin. Ja palkkalaisen ansio hupenee, kuin hänellä olisi reikä kukkarossa. …

Te odotatte paljon mutta saatte vähän. Te viette sadon kotiinne, mutta minä puhallan sen pois. Miksi? kysyy Herra Sebaot. - Siksi, että kukin teistä ajattelee vain omaa taloaan, vaikka minun temppelini on raunioina.

Neh. 8:1-3. Kansa kokoontui nyt yksissä tuumin Vesiportin aukiolle ja pyysi Esraa, lainopettajaa, tuomaan Mooseksen lain kirjan, joka sisälsi Herran Israelille antamat käskyt. … Esra luki lain kirjaa aamuvarhaisesta keskipäivään asti miehille ja naisille, kaikille, jotka pystyivät ymmärtämään, ja kaikki kuuntelivat tarkkaan, mitä lain kirjassa sanottiin.

Neh. 9:2. Israelin kansaan kuuluvat vetäytyivät erilleen kaikista muukalaisista, ja sitten he tunnustivat omat syntinsä ja myös isiensä synnit.

Neh. 10:1. … tämän vuoksi teemme kirjallisesti juhlallisen sopimuksen, ja päällikkömme, leeviläisemme ja pappimme painavat siihen sinettinsä.

Neh. 10:38-40. … Tuomme papeille Jumalamme temppelin varastohuoneisiin myös leivän vuoden ensimmäisestä leipomuksesta, muut antimme sekä parhaan osan hedelmäpuiden ensi hedelmistä, viinistä ja öljystä. Kymmenesosan maan tuotosta annamme leeviläisille. He keräävät kymmenykset kaikista kaupungeista, joiden peltoja me viljelemme. Leeviläisten kerätessä kymmenyksiä on jonkun Aaronin sukuun kuuluvan papin oltava heidän mukanaan, ja leeviläisten on annettava kymmenyksistä yksi kymmenesosa Jumalamme temppelin varastokammioihin. ... Emme saa laiminlyödä Jumalamme temppeliä."

Jeesuksen aikaan mennessä fariseukset ja lainopettajat olivat jo tehneet Mooseksen lain ympärille ns. ”lain aitauksen”, käskyjen ja kieltojen kokoelman, jossa selitettiin tarkemmin, mitä sai tehdä ja mitä ei saanut tehdä. Tämä oli johtanut siihen, että rikkaat kykenivät paremmin täyttämään määritellyn lain vaatimustason, köyhä kansa ei ollenkaan. Esimerkiksi rikas fariseus maksoi kymmenykset siitäkin mitä osti, jos vaikka myyjä ei olisikaan maksanut niitä.

Joh. 7:47-49. Silloin fariseukset sanoivat: "Oletteko tekin antaneet eksyttää itsenne? Onko kukaan hallitusmies uskonut häneen (Jeesukseen)? Tai yksikään fariseus? Tuo rahvas ei tiedä laista mitään - kirottuja kaikki!"

Luuk. 18:11-14. Fariseus asettui paikalleen seisomaan ja rukoili itsekseen: 'Jumala, minä kiitän sinua, etten ole sellainen kuin muut ihmiset, rosvot, huijarit, huorintekijät tai vaikkapa tuo publikaani. Minä paastoan kahdesti viikossa ja maksan kymmenykset kaikesta, siitäkin mitä ostan.' Publikaani seisoi taempana. Hän ei tohtinut edes kohottaa katsettaan taivasta kohti vaan löi rintaansa ja sanoi: 'Jumala, ole minulle syntiselle armollinen!' "Minä (Jeesus) sanon teille: hän lähti kotiinsa vanhurskaana, tuo toinen ei. Jokainen, joka itsensä korottaa, alennetaan, mutta joka itsensä alentaa, se korotetaan."

Fariseukset pyrkivät Jeesuksen aikana kymmenysten maksamisessakin täydellisyyteen. Mutta mitä Jeesus sanoi kansalle sekä opetuslapsilleen tällaisesta täydellisyyden tavoittelusta? Hän sanoi; "ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan" (Matt. 5:20). Jeesus laajensi vihanpidon sisältyväksi tappamiseen. Samalla periaatteella Hän laajensi myös kymmenysten maksamisen merkitystä. Ellette te anna Jumalan muuttaa kivisydäntänne eläväksi sydämeksi, kaikki jumalanpalvelus on turhaa.

Matt. 5:1-2 ja 20. Nähdessään kansanjoukot Jeesus nousi vuorelle. Hän istuutui, ja opetuslapset tulivat hänen luokseen. Silloin hän alkoi puhua ja opetti heitä näin: …

Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Hes. 11:19, 36,26. Minä annan heille uuden sydämen ja heidän sisimpäänsä uuden hengen, minä otan heidän rinnastaan kivisydämen pois ja annan tilalle elävän sydämen.

Jeesuksessa kyllä kumoutuivat kaikki ne lakiliiton säännökset, jotka olivat olleet esikuvina Jeesuksen täydellisestä uhrista. Muu laki ei kumoutunut (Matt. 5:17-6:4). Jeesus sisällytti kymmenysten maksamisen oikeudenmukaisuuteen, laupeuteen, uskollisuuteen ja Jumalan rakastamiseen (Matt. 23:23, Luuk. 11:42).

Matt. 6:2-4. "Kun siis autat köyhiä, älä toitota siitä niin kuin tekopyhät tekevät synagogissa ja kujilla, jotta ihmiset kiittelisivät heitä. Totisesti: he ovat jo palkkansa saaneet. Kun annat almun, älköön vasen kätesi tietäkö mitä oikea tekee, jotta hyvä tekosi pysyisi salassa. Isäsi, joka näkee myös sen, mikä on salassa, palkitsee sinut.

Matt. 23:23. "Voi teitä, lainopettajat ja fariseukset! Te teeskentelijät! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta, tillistä ja kuminasta, mutta laiminlyötte sen, mikä laissa on tärkeintä: oikeudenmukaisuuden, laupeuden ja uskollisuuden. Näitä teidän pitäisi noudattaa, noita muitakaan unohtamatta.

Luuk. 11:39-42. Mutta Herra sanoi hänelle: "Te fariseukset kyllä puhdistatte maljanne ja vatinne ulkopuolen, mutta teidän oma sisimpänne on täynnä riistoa ja pahuutta. Te mielettömät! Eikö sama, joka on tehnyt ulkopuolen, ole tehnyt sisäpuolenkin? Mitä maljassa sisällä on, se antakaa köyhille. Silloin kaikki on teille puhdasta. "Voi teitä, fariseukset! Te maksatte kymmenykset jopa mintusta ja ruudanlehdistä ja kaikista vihanneksista, mutta vähät välitätte oikeudenmukaisuudesta ja rakkaudesta Jumalaan. Näitähän teidän pitäisi noudattaa, eikä lyödä laimin noita muitakaan käskyjä.

Kristitty ei kuitenkaan ole lain alla eikä maksa kymmenyksiä siksi, koska laki vaatii. Miksi kristitty sitten maksaa kymmenykset, jos maksaa, antaa aikaansa Jumalan valtakunnan työlle tai tekee jotain muuta? Samoista syistä, kuin vanhan liiton aikanakin.

Niiden elatukseksi, jotka tekevät kokopäivätoimista Jumalan valtakunnan työtä.

1. Kor. 9:13-14. Ettekö tiedä, että temppelissä palvelevat papit saavat temppelistä elatuksensa ja ne, jotka toimittavat uhrit, saavat alttarille tuoduista uhreista osuutensa? Samoin on Herra määrännyt, että evankeliumin julistajien tulee saada elantonsa evankeliumista.

2. Kor. 11:9. Teidän luonanne en ollut kenellekään rasituksena, vaikka jouduinkin puutteeseen, sillä Makedoniasta tulleet veljet antoivat minulle kaiken mitä tarvitsin. …

Köyhistä ja vähäosaisista huolehtimiseksi.

Hepr. 13:16. Älkää myöskään unohtako tehdä hyvää ja antaa omastanne, sillä sellaiset uhrit ovat Jumalalle mieleen.

Apt. 20:35-36. Kaikin tavoin olen teille osoittanut, että näin, työtä tehden, tulee huolehtia vähäosaisista muistaen Herran Jeesuksen omat sanat: 'Autuaampi on antaa kuin ottaa.' Näin puhuttuaan Paavali polvistui ja rukoili yhdessä toisten kanssa.

Gal. 2:8-10. Sillä hän, joka on antanut Pietarille voiman toimia juutalaisten apostolina, on antanut minulle voiman toimia muiden kansojen keskuudessa. Kun Jaakob, Keefas ja Johannes, joita pidettiin seurakunnan pylväinä, käsittivät, minkä tehtävän Jumala oli minulle armossaan antanut, he ojensivat minulle ja Barnabakselle kätensä yhteistyön merkiksi: meidän oli määrä mennä vieraiden kansojen, heidän taas juutalaisten keskuuteen. Heidän köyhiään meidän vain tuli muistaa, ja niin minä olen ahkerasti tehnytkin.

Room. 12:13. Auttakaa puutteessa olevia pyhiä, osoittakaa vieraanvaraisuutta.

2. Kor. 8:12-14. Jos antajalla on hyvää tahtoa, hänen lahjaansa pidetään arvossa sen mukaan, mitä hänellä on, eikä vaadita sellaista, mitä hänellä ei ole. Tarkoitus ei toki ole, että muiden tilanteen helpottuessa te joutuisitte tiukalle. Kysymys on vastavuoroisesta jakamisesta. Nyt on teillä yllin kyllin ja voitte lievittää heidän puutettaan, sitten voivat taas he yltäkylläisyydestään lievittää teidän puutettanne, ja näin toteutuu oikeus ja kohtuus.

1. Joh. 3:17. Jos joku, jonka toimeentulo on turvattu, näkee veljensä kärsivän puutetta mutta sulkee häneltä sydämensä, kuinka Jumalan rakkaus voisi pysyä hänessä?

Jumalan valtakunnan kansalaisuutta ei voi ostaa kymmenyksiä maksamalla eikä menettää jättämällä ne maksamatta. Kysymys on siitä, luotanko Jumalaan muiden asioiden lisäksi myös raha- ja omaisuuskysymyksissä. Jos luotan, ei kysymys kymmenysten maksamisesta ole silloin enää ongelma. Silloin kukin antaa sen mukaan kuin on mielessään päättänyt, ei vastahakoisesti eikä pakosta (2. Kor. 9:7). Kuvaavaa on, mitä Paavali kirjoitti Korinttin seurakunnalle; "Minun (Paavalin) on oikeastaan tarpeetonta kirjoittaa teille pyhien avustamisesta. Tiedänhän teidän halukkuutenne." (2. Kor. 9:1)

2. Kor. 9:1-15. Minun (Paavalin) on oikeastaan tarpeetonta kirjoittaa teille pyhien avustamisesta. Tiedänhän teidän halukkuutenne. Olen kehunut teitä sen vuoksi makedonialaisille ja kertonut, että Akhaiassa asia on hoidettu jo viime vuonna. Teidän intonne on saanut täälläkin useimmat liikkeelle. Lähetän nyt veljet matkaan varmistaakseni, etten ole turhaan kehunut teitä tässä asiassa vaan että te olette valmiita, niin kuin olen sanonut. Joutuisihan meidän luottamuksemme häpeään, teistä itsestänne puhumattakaan, jos sinne tulisi joitakin makedonialaisia minun kanssani ja he tapaisivat teidät valmistautumattomina. Siksi pidin välttämättömänä kehottaa näitä veljiä lähtemään teidän luoksenne ennen meitä ja järjestämään lupaamanne lahjan etukäteen kuntoon, niin että se olisi valmiina ja olisi runsas eikä kitsas. Muistakaa tämä: joka niukasti kylvää, se niukasti niittää, ja joka runsaasti kylvää, se runsaasti niittää. Kukin antakoon sen mukaan kuin on mielessään päättänyt, ei vastahakoisesti eikä pakosta, sillä iloista antajaa Jumala rakastaa. Hänellä on teille annettavana runsaasti kaikkia lahjoja, niin että teillä on aina kaikki mitä tarvitsette ja voitte tehdä runsaasti kaikkea hyvää. Onhan kirjoitettu: Hän jakelee, hän antaa köyhille, hänen hyvyytensä kestää ikuisesti. Hän, joka antaa kylväjälle siemenen ja suo ravinnoksi leivän, antaa teillekin siemenen ja moninkertaistaa sen, ja hän sallii teidän hyvyytenne sadon karttua. Te saatte kaikkinaista rikkautta ja voitte osoittaa runsaasti anteliaisuutta. Näin meidän työmme synnyttää kiitollisuutta Jumalaa kohtaan. Tämän palveluksen toimittaminen ei vain täytä pyhien tarpeita, vaan lisäksi se saa yhä useammat kiittämään Jumalaa. Kun te tällä työllänne annatte todistuksen uskostanne, lahjanne saajat ylistävät Jumalaa siitä, että te näin tunnustatte kuuliaisuutenne Kristuksen evankeliumille ja jaatte omastanne anteliaasti heille ja kaikille muillekin. Näin he myös rukoilevat teidän puolestanne ja ikävöivät teitä sen ylenpalttisen armon vuoksi, jota Jumala on osoittanut teille. Kiitos Jumalalle hänen sanomattoman suuresta lahjastaan!

Jeesuksen ristinkuoleman, ylösnousemisen ja Pyhän hengen vuodattamisen jälkeen ei Raamatussa oikeastaan enää puhuta kymmenyksistä. Huomio kiinnitetään siihen, mitä Jumala on tehnyt ja edelleen tekee meidän puolestamme. Jeesuksessa Kristuksessa meidän kivisydämemme on tehty eläväksi (Hes. 11:19). Hänen vaikutuksestaan ja Häneltä saamastamme yltäkylläisyydestä käsin me sitten jaamme saamaamme Jumalan hyvyyttä laskelmoimatta muille, varojen, tekojen ja läsnäolon muodoissa (2. Kor. 9:8-11). Toiset enemmän, toiset vähemmän ja joillekin Jumala on suonut jopa antamisen armolahjan (Room. 12:6-8). Silloin olemme ymmärtäneet, että se onkin Jumalan Pyhä Henki, joka kauttamme tekee hyvää, emme me (Fil. 2:13). Minä voin joko suostua Hengen johdatukseen tai vaihtoehtoisesti antaa vanhan luontoni tehdä ratkaisut. Jumalan siunaus saadaan kuitenkin ainoastaan Pyhän hengen johdatuksessa. Ja Pyhän Hengen saamisen edellytyksenä on se, että hyväksyy Jeesuksen Kristuksen sovitustyön omalle kohdalleen.

2. Kor. 9:8-11. Hänellä on teille annettavana runsaasti kaikkia lahjoja, niin että teillä on aina kaikki mitä tarvitsette ja voitte tehdä runsaasti kaikkea hyvää. Onhan kirjoitettu: Hän jakelee, hän antaa köyhille, hänen hyvyytensä kestää ikuisesti. Hän, joka antaa kylväjälle siemenen ja suo ravinnoksi leivän, antaa teillekin siemenen ja moninkertaistaa sen, ja hän sallii teidän hyvyytenne sadon karttua. Te saatte kaikkinaista rikkautta ja voitte osoittaa runsaasti anteliaisuutta.

Fil. 2:13. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

Jos haluaa antaa varojaan Jumalan valtakunnan työhön, ne kannattaa antaa oman seurakunnan käyttöön tai muuhun luotettavaksi tietämäänsä kohteeseen.

Ja lisäksi, ellei lähimmäisen ahdinko kosketa sydäntä, silloin jotain on myös hengellisesti pielessä.

Kymmenysten antaminen ei liity ihmisen omaan pelastumiseen mutta siihen liittyy siunaus. Lisäksi siihen liittyy muiden ihmisten pelastuminen.

200212_Kolossalaiskirje

Kolossalaiskirje

Kolossalaiskirje Kolossa sijaitsi Turkin länsiosassa n. 170 km maalle rannikolta. Paavali kirjoitti kirjeen n. vuonna 60 jKr. ollessaan vankeudessa Kesareassa. Vankeus kesti kaksi vuotta (Apt. 24:27). Samaan aikaan Paavali kirjoitti myös efesolaiskirjeen. Ellei Paavalia olisi johdatettu vankeuteen, ei meillä olisi näitä kirjeitä. Kirjeen yksi korostus on uskontunnustuksessa. Jeesus kysyi aikoinaan opetuslapsiltaan; "Kuka minä teidän mielestänne olen?", Pietari vastasi; "Sinä olet Messias, elävän Jumalan poika" (Matt. 16:15-16). Tämä on ensimmäinen uskontunnustus Uuden testamentin puolella.

Vanhassa testamentissa Israelin uskontunnustus kuului seuraavasti;

5. Moos. 6:4. Kuule, Israel! Herra, meidän Jumalamme (monikkomuoto), Herra on yksi.

Alkukristillisen seurakunnan uskontunnustukseksi vakiintui lause; "Jeesus on Herra". Jeesuksen seuraajat joutuivat sovittamattomaan ristiriitaan Rooman hallinnon kanssa, joka velvoitti kansalaiset tunnustamaan, että myös keisari on Herra. Juutalaisille oli annettu tästä poikkeus. Tämä ristiriita alkaa taas olla ajankohtainen Raamattua totena pitävien Jeesuksen seuraajien ja viranomaisten välillä.

Paavali ja Kolossassa olevat kristityt eivät tunteneet toisiaan. Kolossalaiset olivat kuulleet evankeliumin Paavalin työtoverilta Epafrasilta (Kol. 1:7). Paavali oli huolissaan siitä, että lain tekoja saarnaavat judaistit voisivat opeillaan saada kolossalaiset luopumaan armon evankeliumista (Kol. 2:8-23).

Vasta myöhemmin syntyi nikolaiittojen harhaoppi, jossa saarnattiin halpaa armoa ("kaikki pääsevät taivaaseen").

Paavali aloittaa kirjeensä maininnalla; "Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen apostoli" (Kol. 1:1). Paavali ei itse päättänyt tulla Jeesuksen Kristuksen lähettilääksi. Hän sai siihen kutsun itseltään Kristukselta Jeesukselta Damaskon tiellä (Apt. 9:1-18).

Apt. 9:15-16. … minä (Jeesus Kristus) olen valinnut hänet (Paavalin) aseekseni, tunnustamaan nimeäni maailman kansojen ja kuninkaiden ja myös Israelin kansan edessä. ...

Ennen Kristuksen kohtaamista Paavali teki työtä Jumalalle omassa voimassaan. Hän kyllä luuli palvelevansa Jumalaa mutta hänen vanha luontonsa ohjasi hänet palvelemaan vain itseään ja pahaa. Paavali oli opiskellut Vanhan testamentin kirjoitukset (Uutta testamenttia ei silloin vielä ollut) mutta kirjaviisaudestaan huolimatta hän vainosi seurakuntaa jota piti harhauskoisena.

Kun Paavali kohtasi Herran Jeesuksen Damaskon tiellä, näön menetys ei ollut se pahin. Paavali ymmärsi, että Jeesuksessa Kristuksessa hän oli kohdannut kasvoista kasvoihin sen Israelin Jumalan, jonka kasvoja kukaan ei voi nähdä ja jäädä eloon (2. Moos. 33:20). Ja juuri tätä Jumalaa hän oli herjaten vastustanut (Apt. 26:11). Paavali joutui tuomiolle ja tajusi ansainneensa kuoleman.

Apt. 26:11. Kerran toisensa jälkeen minä (Paavali) synagogissa rankaisin heitä ja yritin pakottaa heidät herjaamaan Jeesusta, ja ankarassa kiihkossani minä ulotin vainoretkeni oman maamme ulkopuolelle asti.

Apt. 9:4-9. Hän (Paavali) kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä." ... Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen. Kolmeen päivään hän ei nähnyt mitään, ei syönyt eikä juonut.

Damaskon tiellä Paavalilta vietiin kaikki. Oma hurskaus muuttui syntisyydeksi, näkevästä tuli sokea, varmana pidetty oppirakennelma romahti. Näiden kolmen sokeana viettämänsä paastopäivän aikana Paavali joutui miettimään kaiken Jumalasta oppimansa uudelleen. Paavali oli tämän jälkeen sivussa vielä useita vuosia, ennen kuin Jumala alkoi käyttää häntä apostolinaan. Ne vuodet olivat Paavalin omia kasvun vuosia kristittynä. Paavalin varsinainen näkyvä työ seurakunnassa alkoi vasta kun Barnabas haki hänet työtoverikseen Antiokiaan (Apt. 11:19-26). Monesta, joka on Jumalan koulussa kasvamassa johonkin tehtävään, tuntuu, että hänet on unohdettu. Jumala ei unohda varpustakaan, kuinka sitten kuvakseen luomansa ihmislapsen (Luuk. 12:6-7). Tehtävän saatuamme / löydettyämme meidän kasvumme on vielä kesken ja vaikka Jumala kasvattaakin meitä tehtävän avulla, pysymme keskeneräisinä. Me joudumme jatkuvasti turvautumaan Jumalan armoon, joka kasvattaa meitä (Tit. 2:11-12) ja on meidänkin voimanamme (1. Kor. 15:10).

Tit. 2:11-13. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä.

1. Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

Lain noudattamisen avulla ei kukaan voi Jumalaa nähdä, lain tarkoitus on ohjata meidät Kristuksen yhteyteen (Gal. 3:24 ed. käännös). Siksi Mooseskaan, joka on kuva laista, ei voinut nähdä Herran kasvoja ennen kuin vasta kuolemansa jälkeen (2. Moos. 33:20, Luuk. 9:28-31). Kukaan, joka yrittää Jumalan tuntemista ohi Jeesuksen, ei siinä onnistu, koska Jumalan kasvot nähdään juuri Jeesuksessa (Joh. 14:8-9). Aabraham, joka uskoi Jumalan sanaan ja oli Herran ystävä, näki kyllä (Jaak. 2:23, 1. Moos. 18:1-14). Paavali asetettiin Damaskon tiellä sen eteen – suostuuko hän tulemaan Jeesuksen Kristuksen valitsemaksi. Kuolemantuomion sijasta Kristus antoi Paavalillekin armon ja elämän.

Apt. 9:318. Matkalla, Saulin ollessa jo lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti yhtäkkiä valo hänen ympärilleen. Hän kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä." … Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen. Kolmeen päivään hän ei nähnyt mitään, ei syönyt eikä juonut.

Damaskoksessa oli Ananias-niminen opetuslapsi. Herra puhutteli häntä näyssä: … "Mene Suorallekadulle ja kysy Juudaksen talosta Saulia, jota kutsutaan Tarsolaiseksi. Hän rukoilee, ja näyssä hän on nähnyt, että Ananias-niminen mies tulee sisään ja panee kätensä hänen päälleen, jotta hän saisi näkönsä takaisin … minä olen valinnut hänet aseekseni, tunnustamaan nimeäni maailman kansojen ja kuninkaiden ja myös Israelin kansan edessä. Minä tulen osoittamaan hänelle, että hän joutuu paljon kärsimään minun nimeni tähden."

Ananias lähti. Hän meni sisälle taloon, pani kätensä Saulin päälle ja sanoi: "Saul, veljeni! Herra on lähettänyt minut - Jeesus, joka ilmestyi sinulle, kun olit matkalla tänne. Hän lähetti minut, jotta saisit näkösi takaisin ja täyttyisit Pyhästä Hengestä." Samassa oli kuin suomut olisivat pudonneet Saulin silmistä, ja hän näki jälleen. Hän nousi jalkeille, ja hänet kastettiin.

Se, että Paavali oli kristittyjen murhaaja, ei ollut esteenä Jumalalle kutsua Paavalia työhönsä. Meidänkään entinen elämämme ei ole este Jumalalle. Paholainen kyllä yrittää valehdella meille, että emme kelpaa. Jumala on kuitenkin jo tehnyt kaiken tarvittavan, että me kelpaisimme. Hän on jo antanut Kristuksen sovintoveren syntiemme sovitukseksi ja suojaksemme. Mutta kukaan ei sovellu Jumalan valtakunnan työhön, jos tulee töihin ohi Jeesuksen. Jos tulee, niin kuin Paavali ennen Kristuksen kohtaamista, tekee joko vääriä asioita tai suorastaan vahinkoa. Näille ohitseen tulleille Jeesus joutuu kerran sanomaan, ettei Hän tunne (tunnusta) heitä (Luuk. 13:25-27). Kun Jumala kutsuu työhönsä, Hän sijoittaa oikealle paikalle sekä antaa vielä työhön tarvittavan ajan, taidon, viisauden ja nöyryyden. Nöyryys tosin tulee vasta iän ja ajan saatossa.

Joh. 15:16. Ette te valinneet minua (Jeesusta), vaan minä valitsin teidät, ja minun tahtoni on, että te lähdette liikkeelle ja tuotatte hedelmää, sitä hedelmää joka pysyy.

Ef. 2:10. Sillä me olemme hänen (Jumalan) tekonsa, luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme.

Paavali kirjoitti kirjeen Jumalan hänelle antamalla arvovallalla. Hän ei kuitenkaan lähestynyt kolossalaisia ylhäältäpäin. Paavali ja Timoteus "tervehtivät Kolossan pyhiä, Kristukseen uskovia veljiä. Jumalan, meidän Isämme, armo ja rauha teille" (Kol. 1:2).

Pyhiä (Jumalalle erotettuja) kolossalaiset olivat yksinomaan Kristuksen Jeesuksen sovintoveren perusteella, samoin olivat Paavali ja Timoteus. Kaste ja usko Jeesukseen Kristukseen Herranaan ja Vapahtajanaan teki heistä kaikista Isän Jumalan lapsia ja veljiä keskenään. Ihminen, omana itsenään, on kadotettu ja tuomion alainen. Itse asiassa Raamattu käyttää tällaisesta "luonnollisesta" ihmisestä sanaa kuollut (Ef. 2:1).

Jumalan lapsesta ei useinkaan tunnu siltä, että hän olisi pyhä. Ihmisenä olemisen vajavuus seuraa meitä maan päällisen vaelluksemme ajan. Meidän asemamme on Pyhä. Uudestisyntyneinä Jumalan lapsina me olemme saaneet Kristuksen meille lahjoittaman Pyhän Hengen vakuudeksi lapseudesta. Pyhä Henki meissä pyhittää meidät. Me emme itse kykene siihen teoillamme. Joku voisi sanoa, että eihän Jumala suostu asumaan vajavaisessa ja keskeneräisessä ihmisessä. Jumala itse sanoo toisin;

Jes. 57:15. Korkea ja Ylhäinen, hän, joka pysyy ikuisesti, jonka nimi on Pyhä, sanoo näin: Minä asun korkeudessa ja pyhyydessä, mutta asun myös murtuneiden ja nöyrien luona. Minä virvoitan murtuneiden hengen ja herätän eloon nöyrien sydämen.

1. Kor. 1:26-30. Ajatelkaa, veljet, mitä te olitte, kun teidät kutsuttiin: teissä ei ollut monta ihmisten mielestä viisasta, ei monta vaikutusvaltaista, ei monta jalosukuista. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi.

Entä tarvitseeko pyhän (pelastuksessa sisällä olevan) pyhittyä edelleen? Asian voisi kysyä toisin; Tarvitseeko kuninkaallisen oppia käyttäytymään kuninkaallisten tavoin? Tai kun orja vapautetaan, miksi hän käyttäytyisi edelleen orjan tavoin? Jumala on antanut meille opettajaksi Pyhän Henkensä ja opaskirjaksi Raamatun. Mutta ellemme tee "kotiläksyjä", me jäämme Jumalan lapseudessa sylivauvan asteelle ja saatamme taantua/etääntyä pois Jumalan yhteydestä ja jopa kuolla hengellisen ravinnon puutteeseen (Matt. 4:4). Mitkä asiat näitä "kotiläksyjä" voisivat olla?

Säännöllinen Raamatun lukeminen; Sillä tavoin me keräämme itsellemme sellaista Jumalan Sanan varastoa, josta Pyhä Henki voi ottaa ja ilmoittaa/kirkastaa meille Jeesusta Kristusta (Joh. 16:13-14).

Joh. 16:13-14. Kun Totuuden Henki tulee, hän johtaa teidät tuntemaan koko totuuden. Hän ei näet puhu omissa nimissään, vaan puhuu sen, minkä kuulee, ja ilmoittaa teille, mitä on tuleva. Hän kirkastaa minut, sillä sen, minkä hän teille ilmoittaa, hän saa minulta.

2. Tim. 3:16. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään.

Säännöllinen rukousyhteys Isän Jumalan kanssa; Jeesus Kristus on ristinkuolemallaan sovittanut meidät Isän Jumalan kanssa ja siten antanut Jumalan meille rakastavaksi Isäksi (Room. 8:28-32). Mutta millainen lapsi minä olisin, jos Isän pyynnöistä huolimatta en koskaan viettäisi aikaa Hänen kanssaan? Minun tuntemiseni Isästä ohenisi ja lopulta Hän olisi minulle aivan vieras.

Room. 8:28-29. ... Ne, jotka hän edeltäkäsin on valinnut, hän on myös edeltä määrännyt oman Poikansa kaltaisiksi, niin että hänen Poikansa olisi esikoinen suuressa veljesjoukossa.

Matt. 6:9. Rukoilkaa te siis näin: Isä meidän, joka olet taivaissa! …

Seurakuntayhteys on paikka, jossa Jumala varsinaisesti haluaa lastansa kasvattaa. Mistä me tunnistamme toisessa tapahtuneen kasvun? Armolahjoistako, tehtävistä tai arvoasemasta – ei, vaan Hengen hedelmästä, jota on; rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä (Gal. 5:22-23). Hengen hedelmää kasvattaa ainoastaan Jeesuksen Kristuksen seurassa vietetty aika (2. Kor. 3:18).

2. Kor. 3:18. Me kaikki, jotka kasvot peittämättöminä katselemme Herran kirkkautta kuin kuvastimesta, muutumme saman kirkkauden kaltaisiksi, kirkkaudesta kirkkauteen. Tämän saa aikaan Herra, joka on Henki.

Omien armolahjojen sekä ajan ja varojen käyttö muiden hyväksi (Jaak. 2:14-17, 1. Tim. 6:18-19, 1. Piet. 4:19).

Jaak. 2:14-17. Veljet, mitä hyötyä siitä on, jos joku sanoo uskovansa mutta häneltä puuttuvat teot? Ei kai usko silloin voi pelastaa häntä? Jos veljenne tai sisarenne ovat vailla vaatteita ja jokapäiväistä ravintoa, niin turha teidän on sanoa: "Menkää rauhassa, pitäkää itsenne lämpimänä ja syökää hyvin", jos ette anna heille mitä he elääkseen tarvitsevat. Näin on uskonkin laita. Yksinään, ilman tekoja, se on kuollut.

Matt. 25:40. Kuningas vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette tehneet yhdelle näistä vähäisimmistä veljistäni, sen te olette tehneet minulle.'

Tekojen lain alla olemisen erottaa armon alla olemisesta siinä, että;

Lain alla oleva on epävarma "asemastaan" ja yrittää kelvata Jumalalle tai muille ihmisille miellyttämällä heitä. Tai sitten hän lain tekojen kautta yrittää hankkia itselleen muita paremman aseman (ylpeys).

Armon alla oleva tunnistaa ja tunnustaa asemansa armahdettuna syntisenä ja armon saaneena rakastettuna Jumalan lapsena. Tämä armon kokeminen saa hänet toimimaan siten, että muutkin kokisivat saman armon ja pääsisivät Jumalan lapsen asemaan.

220406_Torinon_kaarinliina_ja_Jeesuksen_ylosnousemus

Torinon käärinliina ja Jeesuksen ylösnousemus

Seuraavassa Luukkaan evankeliumin teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Jeesuksen ylösnousemuksen todistajat

Luuk. 24:1. Ensimmäisenä päivänä sapatin jälkeen (meidän aikaamme sunnuntaina) naiset jo aamuvarhaisella menivät haudalle ja ottivat hankkimansa tuoksuöljyt mukaan.

Mark. 16:2-3. Sapatin jälkeisenä päivänä ani varhain, kohta auringon noustua he (Magdalan Maria, Jaakobin äiti Maria ja Salome) lähtivät haudalle. Matkalla he puhuivat keskenään: "Kuka auttaisi meitä ja vierittäisi kiven hautakammion ovelta?"

Ennen kuin naiset olivat ehtineet haudalle, enkeli vieritti hautakiven pois Jeesuksen haudan suulta.

Matt. 28:2-4. Äkkiä maa alkoi vavahdella ja järistä, sillä Herran enkeli laskeutui taivaasta. Hän tuli haudalle, vieritti kiven pois ja istuutui sille. Hän oli hohtava kuin salama ja hänen vaatteensa olivat valkeat kuin lumi. Vartijat pelästyivät häntä niin, että alkoivat vapista ja kaatuivat maahan kuin kuolleet.

Luuk. 24:2. (Haudalle ehdittyään) He (naiset) havaitsivat, että kivi oli vieritetty haudan suulta,

Mark. 16:4. Mutta tultuaan paikalle he huomasivat, että kivi oli vieritetty pois; se oli hyvin suuri kivi.

Enkeli, joka oli vierittänyt hautakiven sivuun, oli paikalla naisten saapuessa. Vartijatkin ilmeisesti makasivat vielä maassa peloissaan (Matt. 28:5-7).

Matt. 28:5-7. Enkeli kääntyi naisten puoleen ja sanoi: "Älkää te pelätkö. Minä tiedän, että te etsitte ristiinnaulittua Jeesusta. Ei hän ole täällä, hän on noussut kuolleista, niin kuin itse sanoi. Tulkaa katsomaan, tuossa on paikka, jossa hän makasi. Menkää kiireesti sanomaan hänen opetuslapsilleen: 'Hän on noussut kuolleista. Hän menee teidän edellänne Galileaan, siellä te näette hänet.' Tämä oli minun sanomani teille."

Luuk. 24:3-4. ja kun he (naiset) menivät sisälle hautaan, he eivät löytäneet Herran Jeesuksen ruumista. (He näkivät vain pellavaliinat, jotka olivat käärössä ehjinä kahdessa osassa. Jeesus ei kuitenkaan enää ollut kääröjen sisällä.) Kun he olivat ymmällä tästä, heidän edessään seisoi yhtäkkiä kaksi miestä sädehtivän kirkkaissa vaatteissa.

Mark. 16:5. Sisälle hautaan mentyään he näkivät oikealla puolella istumassa nuorukaisen, jolla oli yllään valkoiset vaatteet. He säikähtivät. (Ilmeisesti osa naisista näki vain yhden enkelin, osa näki kaksi.)

Luuk. 24:5-8. Naiset pelästyivät ja painoivat katseensa maahan. Mutta miehet sanoivat heille: "Miksi etsitte elävää kuolleiden joukosta? Ei hän ole täällä, hän on noussut kuolleista. Muistakaa, mitä hän sanoi teille ollessaan vielä Galileassa: 'Näin täytyy käydä: Ihmisen Poika annetaan syntisten ihmisten käsiin ja ristiinnaulitaan, mutta kolmantena päivänä hän nousee kuolleista.'" Silloin he muistivat, mitä Jeesus oli puhunut.

Mark. 16:6. Mutta nuorukainen sanoi: "Älkää pelästykö. Te etsitte Jeesus Nasaretilaista, joka oli ristiinnaulittu. Hän on noussut kuolleista, ei hän ole täällä. Tuossa on paikka, johon hänet pantiin. Menkää nyt sanomaan hänen opetuslapsilleen, myös Pietarille: 'Hän menee teidän edellänne Galileaan. Siellä te näette hänet, niin kuin hän itse teille sanoi.'"

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee tässä yhteydessä;

Jeesuksen ylösnousemus on ainutlaatuinen verrattuna muihin uskontoihin, jotka sisältävät erilaisia pyhiä kirjoituksia, eettisiä järjestelmiä ja näkemyksiä kuolemanjälkeisestä elämästä. Ainoastaan kristinuskossa on Jumala, joka tuli ihmiseksi, kuoli omiensa puolesta ja nousi kuolleista hallitakseen seurakuntaansa ikuisesti.

Usko Jeesuksen ylösnousemukseen on monin tavoin tärkeää. … Se osoittaa, että taivasten valtakunta on saapunut maailmaan eikä sitä enää odota tuho vaan lunastus. Jumala luo uutta elämää ja valmistaa meitä Jeesuksen toista tulemusta varten. Se antaa toivoa ja merkitystä kärsimyksienkin keskellä. Ylösnousemuksen tähden tiedämme, että kuolema on voitettu ja että meidätkin herätetään kuolleista elääksemme ikuisesti Kristuksen kanssa.

Luuk. 24:9-10. Haudalta palattuaan naiset veivät tästä sanan yhdelletoista opetuslapselle ja kaikille muille. Nämä naiset olivat Magdalan Maria, Johanna ja Jaakobin äiti Maria, ja vielä muitakin oli heidän kanssaan. He kertoivat kaiken apostoleille,

Mark. 16:8. Ulos tultuaan naiset pakenivat haudalta järkytyksestä vapisten. He (useimmat naisista) eivät kertoneet kenellekään mitään, sillä he pelkäsivät.

Matt. 28:8. Naiset lähtivät heti haudalta, yhtaikaa peloissaan ja riemuissaan, ja riensivät viemään sanaa Jeesuksen opetuslapsille.

Luuk. 24:11-12. mutta nämä (opetuslapset) arvelivat naisten puhuvan omiaan eivätkä uskoneet heitä. Pietari lähti kuitenkin (Johanneksen kanssa) juoksujalkaa haudalle. Kurkistaessaan sisään hän näki ainoastaan käärinliinat, ja hän lähti pois ihmetellen mielessään sitä, mikä oli tapahtunut.

Käärinliinat ja noin 30 kiloa voidetta olivat muodostaneet Jeesuksen ruumiin ympärille kotelon. Kotelo oli ehjä vaikka ruumis kotelon sisältä oli kadonnut (Joh. 20:1-8). Torinon käärinliinaa pidetään juuri sinä pellavavaatteena, johon Joosef Arimatialainen kietoi Jeesuksen ruumiin (Matt. 27:59).

Joh. 20:1-8. Sapatin mentyä, viikon ensimmäisenä päivänä Magdalan Maria tuli jo aamuhämärissä haudalle ja näki, että haudan suulta oli kivi siirretty pois. Hän lähti juoksujalkaa kertomaan siitä Simon Pietarille ja sille opetuslapselle, joka oli Jeesukselle rakkain (Johannekselle), ja sanoi heidät tavattuaan: "Ovat vieneet Herran pois haudasta, emmekä me tiedä, minne hänet on pantu." Pietari ja se toinen opetuslapsi lähtivät heti juoksemaan haudalle. Miehet menivät yhtä matkaa, mutta se toinen opetuslapsi juoksi Pietaria nopeammin ja ehti haudalle ensimmäisenä. Hän kurkisti sisään ja näki käärinliinojen olevan siellä, mutta hän ei mennyt sisälle. Simon Pietari tuli hänen perässään, meni hautaan ja katseli siellä olevia käärinliinoja. Hän huomasi, että Jeesuksen kasvoja peittänyt hikiliina ei ollut käärinliinojen vieressä vaan erillään, omana käärönään. (Käärinliinat olivat vielä siten kääröinä, jollaiseksi ne oli Jeesuksen ruumiin ympärille kiedottu. Ruumista oli mahdotonta ottaa pois käärinliinojen sisältä rikkomatta kääröjä.) Nyt tuli sisään myös se toinen opetuslapsi, joka oli ensimmäisenä saapunut haudalle, ja hän näki ja uskoi.

Matt. 27:59. Joosef otti (Jeesuksen) ruumiin, kääri sen puhtaaseen pellavavaatteeseen

Torinon käärinliinasta tiedetään seuraavaa; Juha Hiltunen listasi ja kommentoi Sana-lehdelle (Sana 15/2019) käärinliinan tunnetuimpia väärennösväitteitä sekä tärkeimpiä aitoutta
tukevia todisteita.

Torinon käärinliinan ominaisuudet sopivat vain yhteen historian henkilöön, Jeesus Nasaretilaiseen. Hämmästyttävä piirre on se, että kuva on negatiivi, minkä vuoksi kuvan mieshahmo tulee esiin vain valokuvanegatiivista (kuten tässä kuvassa). Tätä kuvaa ei siksi ole ollut edes mahdollista nähdä ennen valokuvaustekniikan keksimistä. Kaksiulotteiseen kuvajaiseen kätkeytyy lisäksi kolmiulotteisen kuvan data, josta on voitu tietokoneella mallintaa anatomisesti täydellinen miehen vartalo. Seuraavat seikat ovat kiistattomasti vahvistettuja tieteen tuloksia: 1. Käärinliinan mies on ristiinnaulittu antiikin roomalaiseen tapaan. Vasta moderni arkeologia, arkistotutkimukset sekä tieteelliset kokeet ovat antaneet realistisen kuvan ristiinnaulitsemisesta. 2. Käärinliina on ajoitettu radiohiiliajoituksella 2500 – 1500 vuotta vanhaksi eli noin 2000 vuoden ikäiseksi. 3. Käärinliinan kankaan tyyppi ja saumaustekniikka ovat samanlaisia kuin Kuolleenmeren ympäristöstä löydetyt muut samalle ajalle ajoitetut tekstiilit. 4. Kangas on tehty hautaliinaksi ja sitä on käytetty hautaamisessa. Siitä on löydetty mirhaa, aloeta sekä muita Lähi-idässä muinoin ruumiin voiteluun käytettyjä aineita. 5. Liinasta on löydetty useiden Palestiinan alueella kasvavien kasvien siitepölyä. 6. Liinassa olevat kiviaineksien jäämät (pienhiukkaset) on paikallistettu Jerusalemin seudulle. Jalkapohjien kohdalta liinasta on tavattu harvinaista Jerusalemin alueella ja sen haudoissa olevaa kivilajia, travertiiniargoniitti-kalkkikiveä. Samaa kiviainesta on käärinliinan sillä puolella, joka on ollut hautatasannetta vasten. Liinaa on yritetty väittää väärennökseksi, mutta edes parhaimmilla

nykyisillä tekniikoilla ei vastaavaa kuvaa ole mahdollista tehdä.

Myös Valittujen Palojen huhtikuun 2017 numerossa oli pitkä juttu Torinon käärinliinasta (Käärinliinan arvoitus). Otan jutusta tähän vain oikeuslääketieteen tutkijan, tohtori Robert Bucklinin lausunnon, jonka kirjoituksessa sanottiin mm:

Riippumatta siitä, miten kuviot ovat syntyneet, niistä voi riittävän selvästi nähdä, että ne ovat anatomisesti oikeita. Patologiset ja fysiologiset piirteet ovat kiistämättömiä ja edustavat sellaista lääketieteen tasoa, johon ei vielä 150 vuotta sitten ylletty.

Kuviot vastaavat 180 senttiä pitkää miestä, joka on painanut noin 77 kiloa. Miehellä on ollut vammoja seuraavasti: Päästä on valunut verta lukuisista pistemäisistä haavoista, joita on ollut otsassa päälaella ja takaraivossa. Vasemmassa ranteessa on ollut haava; oikea käsi on ollut vasemman peitossa. Tämä on tyypillinen ristiinnaulitsemisesta tuleva haava. Miehellä on ollut myös muita vammoja, kuten ruoskanjälkiä, jotka ovat ilmeisesti tulleet roomalaisesta flagrum-piiskasta, viiltohaava oikeassa kyljessä ja naulanreiät molemmissa jaloissa.

Sotilaat menivät kertomaan ylipapeille, että Jeesus oli noussut ylös. Vaikka ylipapit kuulivat totuuden, heille oli oman maallisen aseman ja "kasvojen" säilyttäminen tärkeämpää kuin totuus (Matt. 28:11-15).

Matt. 28:11-15. Naisten ollessa matkalla (kertomaan opetuslapsille) muutamat vartiomiehistä menivät kaupunkiin ja kertoivat ylipapeille kaiken, mitä oli tapahtunut. Silloin nämä kokoontuivat neuvottelemaan yhdessä vanhimpien kanssa ja päättivät antaa sotilaille suuren summan rahaa. He sanoivat sotilaille: "Sanokaa, että hänen opetuslapsensa tulivat yöllä, kun te nukuitte, ja varastivat hänet. Ja jos tämä tulee maaherran korviin, me kyllä lepytämme hänet ja järjestämme niin, ettei teille koidu ikävyyksiä." Sotilaat ottivat rahat ja tekivät niin kuin heille oli sanottu. Heidän kertomustaan on juutalaisten keskuudessa levitetty tähän päivään asti.

Ylösnoussut Jeesus ilmestyi ensimmäiseksi Magdalan Marialle ja muillekin naisille (Matt. 28:9-10). Maria oli ilmeisesti käynyt jo kertomassa opetuslapsille tyhjästä haudasta ja oli palannut takaisin haudalle itkemään (Joh. 20:11-18, Mark. 16:9-11).

Matt. 28:9-10. Mutta yhtäkkiä Jeesus tuli heitä (naisia, jotka olivat olleet haudalla) vastaan ja tervehti heitä. He menivät hänen luokseen, syleilivät hänen jalkojaan ja kumarsivat häntä. Silloin Jeesus sanoi heille: "Älkää pelätkö! Menkää sanomaan veljilleni, että heidän pitää lähteä Galileaan. Siellä he näkevät minut."

Joh. 20:11-18. Maria seisoi haudan ovella ja itki. Siinä itkiessään hän kurkisti hautaan ja näki, että siinä, missä Jeesuksen ruumis oli ollut, istui kaksi valkopukuista enkeliä, toinen pääpuolessa ja toinen jalkopäässä. Enkelit sanoivat hänelle: "Mitä itket, nainen?" Hän vastasi: "Minun Herrani on viety pois, enkä tiedä, minne hänet on pantu." Tämän sanottuaan hän kääntyi ja näki Jeesuksen seisovan takanaan, mutta ei tajunnut, että se oli Jeesus. Jeesus sanoi hänelle: "Mitä itket, nainen? Ketä sinä etsit?" Maria luuli Jeesusta puutarhuriksi ja sanoi: "Herra, jos sinä olet vienyt hänet täältä, niin sano, minne olet hänet pannut. Minä haen hänet pois." Silloin Jeesus sanoi hänelle: "Maria." Maria kääntyi ja sanoi: "Rabbuuni!" - se on hepreaa ja merkitsee: opettajani. Jeesus sanoi: "Älä koske minuun. (älä takerru minuun) Minä en vielä ole noussut Isän luo. Mene sinä viemään sanaa veljilleni ja sano heille, että minä nousen oman Isäni ja teidän Isänne luo, oman Jumalani ja teidän Jumalanne luo." Magdalan Maria riensi opetuslasten luo ja ilmoitti: "Minä olen nähnyt Herran!" Sitten hän kertoi, mitä Herra oli hänelle sanonut.

Mark. 16:9-11. Kun Jeesus oli varhain sapatin jälkeisenä päivänä noussut kuolleista, hän ilmestyi ensiksi Magdalan Marialle, josta hän oli ajanut ulos seitsemän pahaa henkeä. Maria lähti sieltä ja vei sanan Jeesuksen seuralaisille, jotka itkivät murheissaan. He eivät kuitenkaan uskoneet, kun kuulivat, että Jeesus eli ja että Maria oli nähnyt hänet. (Tässä vaiheessa opetuslapsista ilmeisesti vain Johannes uskoi, koska hän oli ymmärtänyt ehjän mutta tyhjän käärinliinakotelon merkityksen. Myöhemmin samana päivänä ylösnoussut Jeesus ilmestyi Pietarille, Luuk. 24:34.)

Luuk. 24:13-24. Samana päivänä oli kaksi opetuslasta menossa Emmaus-nimiseen kylään, jonne on Jerusalemista noin kahden tunnin kävelymatka (n. 12 km). He keskustelivat kaikesta siitä, mitä oli tapahtunut. Heidän siinä puhellessaan ja pohdiskellessaan Jeesus itse liittyi heidän seuraansa ja kulki heidän kanssaan. He eivät kuitenkaan tunteneet häntä, sillä heidän silmänsä olivat kuin sokaistut. Jeesus kysyi heiltä: "Mistä te oikein keskustelette, matkamiehet?" He pysähtyivät murheellisina, ja toinen heistä, Kleopas nimeltään, vastasi: "Taidat olla Jerusalemissa ainoa muukalainen, joka ei tiedä, mitä siellä on näinä päivinä tapahtunut." "Mitä te tarkoitatte?" Jeesus kysyi. He vastasivat: "Sitä, mitä tapahtui Jeesus Nasaretilaiselle. Se mies oli tosi profeetta, voimallinen sanoissa ja teoissa, sekä Jumalan että kaiken kansan edessä. Meidän ylipappimme ja hallitusmiehemme luovuttivat hänet tuomittavaksi kuolemaan ja ristiinnaulitsivat hänet. Me kuitenkin olimme eläneet siinä toivossa, että hän olisi se, joka lunastaa Israelin. (Nämäkin opetuslapset olivat odottaneet Kuningas-Messiasta, eivät Herran kärsivää palvelijaa.) Eikä siinä kaikki. Tänään on jo kolmas päivä siitä kun se tapahtui, ja nyt ovat muutamat naiset meidän joukostamme saattaneet meidät kerta kaikkiaan hämmennyksiin. He kävivät varhain aamulla haudalla mutta eivät löytäneet hänen ruumistaan. Sieltä tultuaan he lisäksi kertoivat nähneensä näyn: enkeleitä, jotka sanoivat, että Jeesus elää. Muutamat meistä menivät silloin haudalle (Pietari ja Johannes) ja totesivat, että asia oli niin kuin naiset olivat sanoneet. Jeesusta he eivät nähneet."

Opetuslapsetkin olivat odottaneet Kuningas-Messiasta, joka vapauttaisi kansan Rooman vallan ikeestä. Kun Jeesus ei ollut täyttänyt heidän odotuksiaan, hekin olivat pettyneet ja luopuneet toivosta. Jeesuksen aika Kuningas-Messiaana ei kuitenkaan ollut vielä tuolloin, sen aika tulee myöhemmin. Ensin Jeesuksen piti toteuttaa kaikki ne profetiat, jotka koskivat häntä Herran kärsivänä palvelijana.

Luuk. 24:25-27. Silloin Jeesus sanoi heille: "Voi teitä ymmärtämättömiä! Noinko hitaita te olette uskomaan kaikkea sitä, mitä profeetat ovat puhuneet? Juuri niinhän Messiaan piti kärsiä ja sitten mennä kirkkauteensa." Ja hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.

1. Moos. 1:1. Alussa (esikoisen kautta) Jumala loi taivaan ja maan. (Esikoinen on Jeesus. Hän on myös A ja O, alku ja loppu.)

1. Moos. 3:21. Ja Herra Jumala teki Aadamille ja hänen vaimolleen nahasta vaatteet (viaton eläin menetti henkensä Aadamin ja Eevan sijasta, mikä on esikuva tulevasta uhrista Golgatalla) ja puki heidät niihin. (Hepr. 9:22 mukaan anteeksianto ei ole mahdollinen, ellei vuodateta uhriverta.)

(jne.)

DigiNovum kertoo asiasta seuraavasti:

Jeesus johdatti heidät takaisin heidän omiin kirjoituksiinsa, jotka he hyvin tunsivat. He olivat tarttuneet vain valtakuntaa ja kirkkautta koskeviin lupauksiin ja jättäneet hänen kärsimistään koskevat ennustukset huomiotta.

Pelastuksen valmistamiseksi ei ollut muuta keinoa kuin Jeesuksen kuoleminen ristillä. Kärsimisen piti tapahtua ennen kirkkautta. Oli välttämätöntä, että suoritettiin hinta, ja että Jumala otti vastaan tämän lunastusmaksun ja kirkasti hänet, joka kuoli. Sekä kärsiminen että kirkastaminen olivat jo tosiasia, ja kristinusko lepää tällä perustuksella - Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen perustuksella.

Jeesus piti heille järjestelmällisen raamattutunnin. Koko Vanha testamenttihan puhuu Messiaasta. Hän on päähenkilö siinäkin osassa Raamattua, vaikka vaikuttaa siellä osittain kätkettynä. Näillä kahdella opetuslapsella oli väärä käsitys Vanhan testamentin opista, ja luonnollisesti siksi myös heidän käsityksensä Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta oli puutteellinen.

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee tässä yhteydessä;

Juutalaiset tunsivat profetiat mutta eivät ymmärtäneet, että Kristuksen tie kunniaan kulki kärsimyksen kautta. He eivät voineet käsittää, miksei Jumala ollut puuttunut asiaan ja pelastanut Jeesusta kuolemalta. Maailman tavoin he ihailivat sotilaallista ja poliittista voimaa ja olivat sokeita Jumalan valtakunnan arvoille. Jumalan valtakunnassa viimeiset tulevat ensimmäisiksi ja kuolemasta syntyy elämää.

Maailman arvot ovat edelleenkin samat kuin kaksituhatta vuotta sitten, ja ajatus kärsivästä palvelijasta on nykyään yhtä epäsuosittu kuin Jeesuksen aikana. Viisas laittaa toivonsa Jeesukseen, vaikka se olisikin vallitsevan kulttuurin arvojen vastaista.

Luuk. 24:28-31. He olivat jo saapumassa kylään, jonne olivat menossa. Jeesus oli jatkavinaan matkaansa, mutta he estivät häntä lähtemästä ja sanoivat: "Jää meidän luoksemme. Päivä on jo kääntymässä iltaan." Niin hän meni sisään ja jäi heidän luokseen. (Jeesus ei tule väkisin kenenkään kotiin, hän tulee pyynnöstä.) Kun hän sitten aterioi heidän kanssaan, hän otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja antoi sen heille. Silloin heidän silmänsä aukenivat ja he tunsivat hänet. Mutta samassa hän jo oli poissa heidän näkyvistään.

Leivän murtaminen oli isännän tehtävä. Jeesus oli opetuslastensa opettajana heidän isäntänsä.

Opetuslapset tunnistivat Jeesuksen sekä hänen käsissään olevista naulojen jäljistä että heille tutuksi tulleesta Jeesuksen toiminnasta, siitä kun Jeesus mursi leivän. Jeesus myös halusi, että Hänet tunnistetaan.

Luuk. 24:32-35. He sanoivat toisilleen: "Eikö sydämemme hehkunut innosta, kun hän kulkiessamme puhui meille ja opetti meitä ymmärtämään kirjoitukset?" Heti paikalla he lähtivät matkaan ja palasivat Jerusalemiin. Siellä olivat koolla yksitoista opetuslasta ja muut heidän joukkoonsa kuuluvat. Nämä sanoivat: "Herra on todella noussut kuolleista! Hän on ilmestynyt Simonille." Nuo kaksi puolestaan kertoivat, mitä matkalla oli tapahtunut ja miten he olivat tunteneet Jeesuksen, kun hän mursi leivän.

Kaikki opetuslapset, kuten Tuomas, eivät kuitenkaan uskoneet Jeesuksen ylösnousemukseen muiden kertomuksista huolimatta. He uskoivat vasta, kun olivat itse nähneet Jeesuksen ylösnousseena (Mark. 16:12-13, Joh. 20:24-25).

Mark. 16:12-13. Tämän jälkeen (Magdalan Marialle ilmestymisen jälkeen) Jeesus ilmestyi hahmoltaan vieraana kahdelle heistä, kun he olivat kulkemassa pois kaupungista. Myös nämä menivät viemään toisille sanaa, mutta heitäkään ei uskottu.

Joh. 20:24-25. Yksi kahdestatoista opetuslapsesta, Tuomas, josta käytettiin myös nimeä Didymos, ei ollut muiden joukossa, kun Jeesus tuli. Toiset opetuslapset kertoivat hänelle: "Me näimme Herran." Mutta Tuomas sanoi: "En usko. Jos en itse näe naulanjälkiä hänen käsissään ja pistä sormeani niihin ja jos en pistä kättäni hänen kylkeensä, minä en usko."

Luuk. 24:36-43. Kun he vielä puhuivat tästä, yhtäkkiä Jeesus itse seisoi heidän keskellään ja sanoi: "Rauha teille." He pelästyivät suunnattomasti, sillä he luulivat näkevänsä aaveen. Mutta Jeesus sanoi heille: "Miksi te olette noin kauhuissanne? Miksi teidän mieleenne nousee epäilyksiä? Katsokaa minun käsiäni ja jalkojani: minä tässä olen, ei kukaan muu. Koskettakaa minua, nähkää itse. Ei aaveella ole lihaa eikä luita, niin kuin te näette minussa olevan." Näin puhuessaan hän näytti heille kätensä ja jalkansa. Kuitenkaan he eivät vielä tienneet, mitä uskoa, niin iloissaan ja ihmeissään he nyt olivat. Silloin Jeesus kysyi: "Onko teillä täällä mitään syötävää?" He antoivat hänelle palan paistettua kalaa (ja hiukan hunajakakkua) ja näkivät, kuinka hän otti sen käteensä ja söi.

Mark. 16:14. Viimein Jeesus ilmestyi myös yhdelletoista opetuslapselleen heidän ollessaan aterialla. Hän moitti heidän epäuskoaan ja heidän sydämensä kovuutta, kun he eivät olleet uskoneet niitä, jotka olivat nähneet hänet kuolleista nousseena.

Joh. 20:19-22. Samana päivänä, viikon ensimmäisenä, opetuslapset olivat illalla koolla lukittujen ovien takana, sillä he pelkäsivät juutalaisia. Yhtäkkiä Jeesus seisoi heidän keskellään ja sanoi: "Rauha teille!" Tämän sanottuaan hän näytti heille kätensä ja kylkensä. Ilo valtasi opetuslapset, kun he näkivät Herran.

Jeesuksella oli tässä vaiheessa taivaallinen ylösnousemusruumis.

-	Ihmiset eivät aina erottaneet Jeesuksen ylösnousemusruumista maallisesta ruumiista, vaikka se ei ollut ajan eikä paikan sitoma. Jeesus kykeni ilmestymään ja katoamaan.

-	Opetuslapset kykenivät koskemaan Jeesusta ja Jeesus kykeni ylösnousemusruumiissaan mm. tarttumaan leipään ja syömään kalaa.

-	Jeesuksella oli ylösnousemusruumiissaan naulojen jäljet käsissään ja jaloissaan sekä keihään pistohaava kyljessään. Ne ovat osa Hänen kunniaansa, eivät vaivaksi.

Vastaavan ylösnousemusruumiin Jeesuksen sovintoveren omalle kohdalleen uskoneet saavat silloin, kun Jeesus palaa takaisin omiaan noutamaan (1. Joh. 3:2).

1. Joh. 3:2. Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on.

Luukkaan evankeliumissa on jakeiden 43 ja 44 välillä aikaväli, josta Luukas ei evankeliumissaan kerro.

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee tässä yhteydessä;

Jakeiden 43 ja 44 välillä kului todennäköisesti useita päiviä. Se käy ilmi Matteuksen ja Johanneksen evankeliumeista, joissa kerrotaan Jeesuksen ja hänen seuraajiensa matkustaneen Galileaan ja takaisin ennen Jeesuksen taivaaseen astumista (Matt. 28:16, Joh. 21:1). Luukas kertoo, että Jeesus oli ylösnousemuksen ja taivaaseen astumisen välissä opetuslastensa kanssa 40 päivää (Apt. 1:3).

Matt. 28:16. Kaikki yksitoista opetuslasta lähtivät Galileaan ja nousivat vuorelle, minne Jeesus oli käskenyt heidän mennä.

Joh. 20:1. Tämän jälkeen (epäilevälle Tuomaalle ilmestymisen jälkeen) Jeesus taas ilmestyi opetuslapsilleen, nyt Tiberiaanjärvellä. Se tapahtui näin: (Opetuslapset olivat lähteneet kalaan ja Jeesus ilmestyi heille rannalla hiilivalkealla.)

Apt. 1:3. Heille (valitsemilleen apostoleille) hän myös monin kiistattomin todistein osoitti kuolemansa jälkeen olevansa elossa. Hän näyttäytyi heille neljänkymmenen päivän aikana useasti ja puhui Jumalan valtakunnasta.

Luuk. 24:44-49. Jeesus sanoi heille: "Tätä minä tarkoitin, kun ollessani vielä teidän kanssanne puhuin teille. Kaiken sen tuli käydä toteen, mitä Mooseksen laissa, profeettojen kirjoissa ja psalmeissa on minusta kirjoitettu." Nyt hän avasi heidän mielensä ymmärtämään kirjoitukset. (Kuten oli tehnyt Emmauksen tiellä kulkeneille kahdelle opetuslapselle aikaisemmin.) Hän sanoi heille: "Näin on kirjoitettu. Kristuksen tuli kärsiä kuolema ja kolmantena päivänä nousta kuolleista, ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen nimessään saarnattava parannusta ja syntien anteeksiantamista (parannusta syntien anteeksisaamiseksi). Te olette tämän todistajat. Minä lähetän teille sen, minkä Isäni on luvannut. Pysykää tässä kaupungissa, kunnes saatte varustukseksenne voiman korkeudesta."

Evankeliumin ydin on Kristuksen ristinkuolema meidän syntiemme vuoksi ja ylösnouseminen kuolleista meidän vanhurskauttamisemme vuoksi. Joka vaikenee parannuksen teon välttämättömyydestä saarnatessaan rakastavasta Jumalasta, ei näiden Jeesuksen omien sanojen mukaan ole Hänen todistajansa. Oikeaa parannuksen tekemistä on se, että kääntyy syntisenä ristiinnaulitun Kristuksen puoleen. Nykyihmisille saattaa vielä kelvata sanoma ylösnousemuksesta, mutta ei sanoma ristin sovituksesta. Jeesuksen puheiden pääsisältö on varoitus iankaikkisesta kadotuksesta, jos hylkäämme Hänen Golgatalla täytetyn työnsä. Sana rististä on valitettavasti hullutus useimmille ihmisille, sillä ylpeydessään he haluavat itse pelastaa itsensä.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Raamatun lukeminen sinänsä ei riitä. Ihminen tarvitsee myös sen Hengen apua ja ohjausta, joka on innoittanut Raamatun kirjoittajia. Apostolien Vanhasta testamentista esittämä tulkinta oli Kristuksen vahvistama. Juuri hän oli johdattanut heidät sisälle näihin kirjoituksiin. "Avasi (dianoigè)", sanaa käytettiin jakeessa 31 silmien avaamisesta sekä jakeessa 32 kirjoitusten selittämisestä. Hän oli jo aikaisemmin puhunut heille siitä, mitä hän nyt sanoi, mutta silloin he eivät olleet sitä ymmärtäneet. Nyt hän avasi heidän ymmärryksensä näkemään tapahtumat ristin ja ylösnousemuksen valossa, ja silloin kirjoituksetkin »avautuivat» heille.

Pyhän Hengen lupausta sanottiin Isän lupaukseksi. He eivät saisi aloittaa tehtäväänsä ennen kuin heidät oli varustettu siihen. Varustuksen he saivat täyttyessään Pyhällä Hengellä helluntaipäivänä.

Jeesus lupasi seuraajilleen voiman korkeudesta, Hänet, Jumalan kolmannen persoonan, Pyhän Hengen (Joh. 20:21-23, Apt. 1:3-5).

Joh. 20:21-23. Jeesus sanoi uudelleen: "Rauha teille! Niin kuin Isä on lähettänyt minut, niin lähetän minä teidät." Sanottuaan tämän hän puhalsi heitä kohti ja sanoi: "Ottakaa Pyhä Henki. Jolle te annatte synnit anteeksi, hänelle ne ovat anteeksi annetut. Jolta te kiellätte anteeksiannon, hän ei saa syntejään anteeksi."

Apt. 1:3-5. Heille (valitsemilleen apostoleille) hän myös monin kiistattomin todistein osoitti kuolemansa jälkeen olevansa elossa. Hän näyttäytyi heille neljänkymmenen päivän aikana useasti ja puhui Jumalan valtakunnasta. (Tänä aikana opetuslapset olivat Jeesuksen ohjeen mukaisesti menneet Galileaan mutta nyt he olivat palanneet takaisin Jerusalemiin.) Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee tässä yhteydessä;

Pyhä Henki jatkaa Jeesuksen työtä. Raamattua lukiessa voi rukoilla, että hän avaisi ymmärryksemme ja antaisi oivalluksia siitä, kuinka soveltaa Sanaa omaan elämään. Vaikeisiin raamatunkohtiin voi etsiä apua selitysteoksista ja raamatuntuntijoilta. Aina on hyvä perehtyä myös ympäröiviin jakeisiin ja tekstin alkuperäiseen tarkoitukseen.

Luuk. 24:50-52. Jeesus vei opetuslapset ulos kaupungista, lähelle Betaniaa, ja siellä hän kohotti kätensä ja siunasi heidät. Siunatessaan hän erkani heistä, ja hänet otettiin ylös taivaaseen. He kumartuivat maahan asti ja osoittivat hänelle kunnioitustaan, ja sitten he riemua täynnä palasivat Jerusalemiin.

Apt. 1:1-2. Edellisessä kirjassani, hyvä Teofilos, kerroin kaikesta siitä, mitä Jeesus teki ja mitä hän opetti, alusta alkaen aina siihen päivään saakka, jona hän Pyhän Hengen voimalla antoi valitsemilleen apostoleille käskynsä (lähetyskäsky), ennen kuin hänet otettiin taivaaseen.

Apt. 1:6-13. Silloin ne, jotka olivat koolla, kysyivät häneltä: "Herra, onko nyt tullut se aika, jolloin sinä rakennat Israelin valtakunnan uudelleen?" Hän vastasi: "Ei teidän kuulu tietää aikoja eikä hetkiä, jotka Isä oman valtansa nojalla on asettanut. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka." Kun hän oli sanonut tämän, he näkivät, kuinka hänet otettiin ylös, ja pilvi vei hänet heidän näkyvistään. Ja kun he Jeesuksen etääntyessä vielä tähysivät taivaalle, heidän vieressään seisoi yhtäkkiä kaksi valkopukuista miestä. Nämä sanoivat: "Galilean miehet, mitä te siinä seisotte katselemassa taivaalle? Tämä Jeesus, joka otettiin teidän luotanne taivaaseen, tulee kerran takaisin, samalla tavoin kuin näitte hänen taivaaseen menevän." Silloin he lähtivät tuolta vuorelta, jota kutsutaan Öljymäeksi ja joka on lähellä Jerusalemia, sapatinmatkan päässä. He palasivat Jerusalemiin ja menivät siellä siihen taloon, jonka yläkerrasta oli tullut heidän kokoontumispaikkansa: Pietari, Johannes ja Jaakob, Andreas, Filippus, Tuomas, Bartolomeus, Matteus ja Jaakob Alfeuksen poika, Simon Kiivailija ja Juudas Jaakobin poika.

Luuk. 24:53. He (opetuslapset) olivat alati temppelissä ja ylistivät Jumalaa. (Ylösnousseen Jeesuksen Kristuksen kohtaaminen oli karkottanut heidän aikaisemman pelkonsa.)

Apt. 1:14. He pitivät kaikki yhtä ja rukoilivat lakkaamatta yhdessä joukkoonsa kuuluvien naisten sekä Jeesuksen äidin Marian ja Jeesuksen veljien kanssa.

Tässä vaiheessa myös Jeesuksen maalliset veljet uskoivat Häneen.

Entä me? Toteutammeko me sitä, mitä sunnuntaisin osana liturgiaa sanomme: "Me julistamme hänen kuolemaansa. Me todistamme hänen ylösnousemustaan. Me odotamme hänen tulemistaan kunniassa."

220824_Lauri_Thuren_Synnyttamalla_taivaaseen

Lauri Thuren - Synnyttämällä taivaaseen

Lauri Thurénin kirjasta ”Raamatun käyttöohje 2”, kohta 1. Timoteuskirje – synnyttämällä taivaaseen? (Sivut 128-130.)

Merkillisimpiä lauseita Raamatussa on väite: ”Nainen pelastuu lasten synnyttämisen kautta”, 1. Tim. 2:15. Tarjosiko apostoli vaihtoehtoista reittiä pelastukseen? Raamattua lukiessa itse kukin kompastuu joskus käsittämättömiin ajatuksiin. Joku turvautuu silloin Lutherin neuvoon ”nostaa hattua ja jatkaa lukemista”. Uskonpuhdistaja ei kuitenkaan tarkoittanut, että Raamatusta kannattaisi valikoida vain itselle sopivat ja helposti aukeavat kohdat, päinvastoin. Puhumalla hatusta Luther vastusti raamatun tulkitsemista ”oman mielemme mukaan” eli itse keksittyjen selitysten avulla. Tuskinpa mikään muu synti voi olla meille enemmän esteeksi, hän totesi. Usein juuri vaikeisiin kohtiin kätkeytyy suuria aarteita sille, joka jaksaa kaivaa. Raamattua ei kannata sensuroida sanomalla, että jokin kohta ei ole ”pelastuskysymys”. Vain viidessä kohdassa Paavali kertoo suoraan, miten joku pelastuu. Edellä mainittu Ensimmäisen Timoteuskirjeen jae on yksi niistä.

Apostolin ajatus ei aukea pähkäilemällä. Tuskin hän kehottaa hankkimaan lapsia vaikka väkisin, mutta vielä huonompi on hurskasteleva selitys. Sen mukaan naisen pitää synnyttää Jumalalle lapsia käännyttämällä ihmisiä uskoon. Mitä jos ei olekaan synnynnäinen evankelista? Hatusta tempaistuja ovat myös väitteet, että Paavali puhuu Mariasta, joka synnytti Jeesuksen, tai että hän puhuu turvallisesta synnyttämisestä, tai että nainen pelastuu lapsista huolimatta. Viesti kun on juuri päinvastainen: synnyttämisen avulla pelastutaan! Nykyinen kirkkoraamattu (vuodelta 1992) kiemurtaa irti ongelmasta pyöristämällä lauseen epämääräiseksi.

Vaikean raamatunkohdan selvittäminen kannattaa aina aloittaa lukemalla tekstiä sen ympäriltä ja miettimällä, mistä koko jaksossa keskustellaan. Mielenkiinto kasvaa, kun apostoli painottaa edellä, että – yllätys, yllätys – Aadam luotiin ennen Eevaa! Seuraava yhtä erikoinen uutinen on, syntiinlankeemuksessa petetyksi joutui nainen eikä mies. Aivan kuin vastaanottajat eivät olisi koskaan kuulleet luomis- ja syntiinlankeemuskertomuksia. Lisäksi todetaan, että nainen ei saa opettaa ja hallita miestään. Samojen eriskummallisten lauseiden joukkoon kuuluu puhe pelastumisesta synnyttämisen avulla. Mikä niitä yhdistää?

Apostoli puhuu siis sellaisia ihmisiä vastaan, jotka ajattelevat toisin kuin hän. Tämän vastapuolen näkemyksiä voi yrittää hahmottaa hänen repliikkiensä pohjalta, kuin peilistä lukien. Timoteuskirjeen jakeista syntyy vaikutelma, jonka mukaan vastapuoli ajatteli, että luomiskertomus ja syntiinlankeemuskertomus menivät toisin kuin 1. Mooseksen kirjassa. Ensin luotiin Eeva ja ensin petettiin Aadam. Nykytilanteesta apostolin vastapuoli tuntuu ajattelevan, että naisen pitää toimia opettajana ja kieltäytyä synnyttämästä lapsia. Muuten hän ei pelastu. Tällaisia väitteitä näissä Timoteuskirjeen jakeissa ilmeisesti vastustetaan.

Tunnelma on kuin kuuntelisi, kun joku puhuu puhelimeen. Yhden osapuolen puheenvuoroista ei koko keskustelu hahmotu helpolla. Iso kysymys onkin: julistiko joku todellisuudessa tuollaista erikoista oppia?

Vähän myöhemmältä ajalta tunnetaan Johanneksen salainen kirja, gnostilaisväritteistä kristillisyyttä edustava teos. Se on kuin peilikuva 1. Timoteuskirjeen tekstistä. Toisin sanoen: Johanneksen salainen kirja kuvaa aika tarkkaan sellaista ajattelua, jota 1. Timoteuskirje vastustaa. Gnostilaishenkiselle kristillisyydelle oli tyypillistä selittää, että näkyvä maailma on kuin varjokuva, todellisuus on taivaassa.

Paha luojaJumala Jaldabaot meni tekemään tämän maailman, ja mikä surkeinta: ihmisen. Jokaisen sydämessä kun on vangittuna hippunen taivaallista valoa eli sielu. Sielun päämäärä on vapautua maallisista kahleista ja kohota takaisin taivaaseen. Tätä varten tarvitaan opetusta ja tietoa eli gnosista.

Gnostilaiset arvelivat, että pelastuakseen sielun on parasta suhtautua torjuen kaikkeen aineelliseen, varsinkin jos jokin asia tuntuu hyvältä. Maalliset ilot ja nautinnot kiinnittävät ihmisen tähän maailmaan, eikä hän enää kaipaa taivaaseen. Ruumis on sielun vankila, eikä vankilaan saa rakastua! Mutta kun ihminen kieltäytyy ruoasta, juomasta, omaisuudesta, nukkumisesta ja seksistä, hän on oikealla tiellä.

Raskainta syntiä oli lasten synnyttäminen, sillä silloin lisää jumalallista valoa joutuu ruumiin vankilaan. Siksi synnyttäjä joutuu suoraan kadotukseen. Ettei näin kävisi, naisen olisi parasta muuttua niin mieheksi kuin mahdollista. Hänen pitäisi toimia seurakunnan opettajana ja jättää lapset synnyttämättä. Tällaista oppia siis apostoli vastustaa. Hän kääntää vastapuolen iskulauseen reippaasti päälaelleen: ei nainen synnyttämällä kadotukseen joudu, vaan pikemminkin taivaaseen.

Gnostilaisväritteisen ajattelun taustalla oli Platonilta ammentava kansanfilosofia, kun taas alkuperäinen kristinusko nousi juutalaiselta pohjalta. Juutalaisuudessa Jumalan luomistyötä pidettiin hyvänä. Samaa todisti Luojan omakin laaduntarkkailu luomiskertomuksen mukaan, 1. Moos. 1:10-31. Kunnon juutalainen ei torjunut Jumalan antamia ”maallisia” lahjoja vaan ylisti ja kiitti häntä niiden tähden. Näin myös ensimmäiset kristityt ajattelivat. Ei ruumis ole sielun vankila vaan Pyhän Hengen temppeli.

Ensimmäisestä Timoteuskirjeestä huolimatta gnostilaisia maailmankielteisiä ajatuksia imeytyi kirkon uskoon. Paasto, köyhyys, naimattomuus ja elämänkielteisyys nousivat korkeaan kurssiin. Maallisia iloja karttavat uskovaiset ovat vieläkin muinaisten gnostilaisten hengenheimolaisia. Erikoisilta kuulostavilla kommenteillaan Ensimmäinen Timoteuskirje ohjaa tekemään toisin: ylistämään Jumalaa hänen lahjoistaan, joista lapset ovat arvokkaimpia.

<h2>T26 Raamatun selitystä - Apostolien teot</h2>

220420_Voimattomana_voimakas

Voimattomana voimakas

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Voimattomana voimakas

Luukkaan kirjoittama apostolien teot jatkaa siitä, mihin hänen kirjoittamansa evankeliumi jäi.

Jeesus lupasi opetuslapsilleen Pyhän Hengen ja sanoi; älkää lähtekö Jerusalemista ennen kuin olette saanet Hänet. Jumalan työ lähtee aina Jumalasta käsin, ei ihmisistä.

Tämä Jeesuksen kehotus, samoin kuin lähetyskäsky, pitää sisällään kehotuksen lähteä liikkeelle julistamaan evankeliumia kaikkeen maailmaan eikä jämähtää paikalleen. Koska seurakunta ei tätä Jeesuksen kehotusta aikanaan noudattanut, joutui Jumala sallimaan vainot, jotka "pakottivat" uskovat muuallekin julistamaan sanaa. Meidän ei kuitenkaan tarvitse lähteä juuri kotiovea kauemmaksi, sillä Suomi on kansana vieraantunut Jumalan sanasta. "Se löytyi" valtakunnallinen mediamissio 19.9. – 16.10.2022 tulee todella tarpeeseen. Tästä missiosta, MISSIO2022, löytyy netistä tietoa. Rukoillaan myös että Luterilainen kirkko tai ainakin oma seurakuntamme liittyisi mukaan missioon.

Apt. 1:1. Edellisessä kirjassani (Luukkaan evankeliumissa), hyvä Teofilos, kerroin kaikesta siitä, mitä Jeesus teki ja mitä hän opetti, alusta alkaen

Vuoden 1992 kirkkoraamattu on lisännyt tekstiin ylimääräisen sanan "hyvä", saadakseen tervehdyksen kuulostamaan sujuvammalta. Teofilos-nimi tarkoittaa "Jumalan ystävä".

Jeesus opetti opetuslapsiaan samalla tavalla, kuin muutkin lainopettajat siihen aikaan tekivät. Jeesus toisti samoja vertauksia eri yhteyksissä soveltaen niitä tilannekohtaisesti. Opetuslasten tehtävänä oli painaa opetus mieleen. Tämä mieleen painaminen on tärkeää, sillä Pyhä Henki palauttaa mieleen Jeesuksen opetukset (Joh. 17:8-26 Joh. 14:25-26). Evankeliumin kuuleminen Jeesuksen Kristuksen sovitustyöstä on pelastumisen edellytys sekä meille itsellemme että jokaiselle muullekin (Room. 10:13-17).

Joh. 17:8-26. Kaiken sen, minkä (Isä Jumala) olet puhuttavakseni antanut, minä (Jeesus) olen puhunut heille (opetuslapsille), ja he ovat ottaneet puheeni vastaan. Nyt he tietävät, että minä olen tullut sinun luotasi, ja uskovat, että sinä olet minut lähettänyt. … Minä olen ilmoittanut heille sanasi, ja he ovat saaneet osakseen maailman vihan, koska eivät kuulu maailmaan, niin kuin en minäkään kuulu. (Jumalan sanan vastaanottaminen erottaa maailmasta, sillä maailma ei halua kuulla totuutta, joka saadaan vain Jumalan sanan kautta.) … Pyhitä heidät totuudellasi. Sinun sanasi on totuus. Niin kuin sinä lähetit minut (Jeesuksen) maailmaan, niin olen minäkin lähettänyt heidät (opetuslapset). (Jeesus tuli palvelemaan ja lähettää meidät palvelemaan.) Minä pyhitän itseni uhriksi heidän tähtensä, että heistäkin tulisi totuuden pyhittämiä. (Vain se, joka tunnustaa Jeesuksen kuolleen omien syntiensä vuoksi, pelastuu, saa Pyhän Hengen ja alkaa kasvaa Jumalan tuntemisessa.) "Minä en rukoile vain heidän puolestaan, vaan myös niiden puolesta, jotka heidän todistuksensa tähden uskovat minuun. (Opetuslasten todistus on kerrottuna meille Raamatussa.) … Minä olen opettanut heidät tuntemaan sinun nimesi ja opetan yhä, jotta heissä pysyisi sama rakkaus, jota sinä olet minulle osoittanut, ja jotta minä näin pysyisin heissä." (Jeesus rukoilee jatkuvasti meidänkin puolestamme. Samoin Jeesus opettaa itse meitä jatkuvasti sanansa / nimensä tuntemisessa Pyhän Henkensä kautta.)

Joh. 14:25-26. "Tämän minä (Jeesus) olen puhunut teille nyt, kun vielä olen teidän luonanne. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut. (Jumalan Pyhä Henki on jokaisella uudestisyntyneellä Jumalan lapsella.)

Room. 10:13-17. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä (Jeesusta Kristusta), pelastuu." (Ja saa Jumalalta Pyhän Hengen pelastumisensa sinetiksi.) Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!" Mutta kaikki eivät ole olleet evankeliumille kuuliaisia. Jesaja sanookin: "Herra, kuka on uskonut meidän sanomamme?" Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana. (Jumalan pelastava voima on evankeliumin sanassa, se ei ole evankeliumia julistavassa ihmisessä.)

Jumala voi antaa ihmisille heidän sisäiseksi rakentamisekseen myös kielillä puhumisen armolahjan, mutta siitä ei hyödy seurakunta eikä julistustyö ellei läsnä ole kielten selittämisen armolahjan saanutta (1. Kor. 14:18-20, 1. Kor. 14:28). Jumala ei jostain syystä evankelioi ihmisiä kielilläpuhumisen armolahjan kautta, eikä enkeleidensä välityksellä (Apt. 10:11-14) vaan Kristuksen sovintovereen uskovien lastensa julistaman evankeliumin ja heidän oikeanlaisen elämänsä kautta.

1. Kor. 14:18-20. Minä (Paavali) puhun kielillä enemmän kuin kukaan teistä, ja siitä kiitän Jumalaa. Jotta voisin opettaa muitakin, haluan seurakunnassa silti puhua mieluummin viisi ymmärrettävää sanaa kuin tuhansia hurmoskielen sanoja. Veljet, älkää olko ajatuksiltanne lapsia.

1. Kor. 14:28. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle.

Apt. 10:11-14. "Juuri silloin seisahtui kolme miestä sen talon eteen, jossa me olimme (Pietari mm.). Heidät oli Kesareasta lähetetty minun luokseni. Henki sanoi minulle, että minun oli epäröimättä lähdettävä heidän mukaansa. Myös nämä kuusi veljeä lähtivät kanssani, ja niin me menimme sen miehen (Korneliuksen) kotiin. Hän kertoi meille nähneensä talossaan enkelin. Enkeli oli sanonut hänelle: 'Lähetä miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, toiselta nimeltä Pietari. Hän puhuu sinulle, ja niiden sanojen voimasta sinä pelastut, sinä ja koko perhekuntasi.' (Enkeli ei puhunut evankeliumia Korneliukselle, vaan käski kuuntelemaan Pietaria.)

Apt. 1:2. aina siihen päivään saakka, jona hän Pyhän Hengen voimalla (kautta) antoi valitsemilleen apostoleille käskynsä, ennen kuin hänet otettiin taivaaseen.

Matt. 28:18-20. Jeesus tuli heidän (opetuslasten) luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti." (Tässä meille on annettu opetuslapseuden määritelmä: Kastettu, tunnustaa kolmiyhteisen Jumalan, noudattaa Raamatussa ilmoitettua Jumalan sanaa ja opettaa muitakin sitä noudattamaan ja on saanut Pyhän Hengen.)

Luuk. 24:46-47. Hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsille): "Näin on kirjoitettu. Kristuksen tuli kärsiä kuolema ja kolmantena päivänä nousta kuolleista, ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen nimessään saarnattava (julistettava, "toitotettava") parannusta (mielenmuutosta = alkaa ajatella toisin) ja syntien anteeksiantamista. (Syntien anteeksiantamista ei ole ilman Jeesuksen Kristuksen sovintoverta.)

Tämän antamansa lähetyskäskyn toteuttaa Jeesus itse meidän kauttamme Pyhän Henkensä välityksellä, jos me vain elämme Hänen yhteydessään (1. Piet. 3:14-16). Jumala itse huolehtii siitä, että Hänen meihin istuttamansa sanan siemen kasvaa ja tuottaa aikanaan hedelmää.)

1. Piet. 3:14-16. Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. (Ei tarvitse olla teologi eikä evankelista voidakseen kertoa omista kokemuksistaan ja Herran hyvyydestä.) Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Apt. 1:3. Heille (opetuslapsille) hän myös monin kiistattomin todistein osoitti kuolemansa jälkeen olevansa elossa. Hän näyttäytyi heille neljänkymmenen päivän aikana useasti ja puhui Jumalan valtakunnasta.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Ylösnousemuksensa jälkeen Jeesus ei ilmestynyt kaikelle kansalle, vaan ainoastaan omilleen. Maailma ei häntä nähnyt ristiinnaulitsemisen jälkeen. Alussa opetuslasten oli ollut hyvin vaikeata ymmärtää kuolleista nousemisen merkitystä. Nyt Jeesuksen ylösnousemuksesta tuli heidän julistuksensa kulmakivi. Jumalan valtakunnan ilmestyminen voimassa ja kirkkaudessa oli asia, joka oli askarruttanut heitä kovasti. Niinpä heidän oli välttämättä saatava valtakunnasta sellaista opetusta, että he vuorostaan pystyisivät opettamaan oikein toisia. Hän ei antanut heille näkyjä. Hän "puhui" heidän kanssaan ja antoi heille hengellistä ymmärrystä.

Apt. 1:4-5. Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

Johannes Kastaja oli jo kertonut tästä Pyhän hengen kasteesta, jonka Jeesus omilleen antaisi (Matt. 3:11-12).

Matt. 3:11-12. "Minä (Johannes kastaja) kastan teidät vedellä parannukseen, mutta minun jälkeeni tulee toinen, joka on minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes riisumaan kenkiä hänen jalastaan. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu." (Pyhä Henki erottaa uudestisyntyneen Jumalan lapsen uudestisyntymättömästä kadotukseen matkalla olevasta.)

Apt. 1:6. Silloin ne, jotka olivat koolla, kysyivät häneltä: "Herra, onko nyt tullut se aika, jolloin sinä rakennat Israelin valtakunnan uudelleen?"

Sana elämään Kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Jeesuksen maanpäällisen toiminnan aikana opetuslapset kyselivät jatkuvasti Jumalan valtakunnasta. Milloin se tulisi? Mikä olisi heidän tehtävänsä siinä? Perinteisen käsityksen mukaan Messiaan oletettiin olevan maallinen voittaja, joka vapauttaisi Israelin Rooman vallasta. Mutta Jeesus puhui valtakunnasta, joka oli hengellinen ja perustettaisiin uskovien sydämiin (Luuk. 17:21). Jumalan läsnäolo ja voima asuvat uskovissa Pyhän Hengen kautta.

Jumalalla on jokaiselle tehtävä, joka on tarkoitus tehdä Pyhän Hengen voimassa. Haluamme usein kiirehtiä suorittamaan palvelutyötämme emmekä malta odottaa Jumalan aikataulua. Odottaminen on kuitenkin osa Jumalan suunnitelmaa. Tarvitsemme Jumalan ajoitusta ja voimaa, jotta voimme hoitaa tehtävämme hyvin.

Luuk. 17:20-21. Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne (sisäisesti teissä)".

Kun Jeesus vaelsi maan päällä, hän puhui Jumalan valtakunnasta / taivasten valtakunnasta. Tämä Jumalan valtakunta on parhaillaan salattuna meidän keskuudessamme ja sisäisesti meissä. Tämän Jumalan valtakunnan kansalaisuuden Jumala antaa jokaiselle, joka uskoo evankeliumin Jeesuksen Kristuksen sovintoverestä, jonka Hän vuodatti meidän syntiemme sovittamiseksi.

Raamatussa on paljon profetioita, jotka vakuuttavasti kertovat, että Israelin valtakunta Jumalan hallitsemana maallisena valtakuntanakin kyllä syntyy, mutta sen aika tulee olemaan vasta Jeesuksen paluun ja niiden valtavien katastrofien jälkeen, jotka tapahtuvat Jeesuksen paluun jälkeen (Jes. 29:18-24, Jer. 31:31-40). Tämä tuleva valtakunta on eri kuin nykyisin olemassa oleva Israelin valtio.

Jes. 29:18-24. Sinä päivänä kuurot kuulevat kirjan sanat, sokeat pääsevät synkästä pimeydestä ja heidän silmänsä näkevät. (Raamatun sanaa aletaan noudattaa, kun saatana on sidottuna 1000 vuoden aikana.) Kurjat riemuitsevat jälleen Herrasta ja köyhimmät iloitsevat Israelin Pyhästä, sillä sortajat ovat hävinneet ja pilkkaajat ovat poissa ja väärintekijät revitään juurineen maasta, (Vanhan testamentin profeetat ja ilmestyskirja kertovat valtavasta tuhosta, joka ihmiskuntaa kohtaa ennen 1000 vuotista hyvinvoinnin aikakautta.) nuo, jotka sanoillaan leimaavat viattoman syylliseksi ja puheillaan virittävät ansoja kaupunginportin tuomarille, nuo, joiden väärä todistus tuo syyttömälle tuomion. Sen tähden Herra, joka lunasti omakseen Abrahamin, sanoo Jaakobin suvulle näin: - Nyt ei Jaakobin enää tarvitse olla häpeissään, enää eivät hänen kasvonsa kalpene. Sillä kun he näkevät keskuudessaan minun kätteni luomuksen - omat lapsensa - he jälleen pitävät pyhänä minun nimeni, pitävät pyhänä Jaakobin Pyhän ja vapisevat kunnioituksesta Israelin Jumalan edessä. Ja ne, joiden mieli on eksyksissä, tulevat järkiinsä, ja marisijat ottavat opikseen. (Kun Raamatussa puhutaan Jaakobista, sen tulkitaan usein koskevan maallista Israelia. Israelista puhuttaessa tarkoitetaan usein hengellistä Israelia.)

Jer. 31:31-40. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. (Tämä liitto tehtiin Golgatalla.) Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. (Lakiliitto Siinailla.) Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän (uuden) liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: (Myös tämä uusi liitto tehtiin Israelin kanssa ja meidät pakanat otettiin tähän liittoon mukaan jälkikäteen.) Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. (Jeesus solmi uuden liiton ristinverellään ja antaa Pyhän Hengen jokaisen Häneen uskovan sydämeen. Tämä uuden liiton armokausi kestää Jeesuksen takaisinpaluuseen asti. Sen jälkeen ihmiskunta tuhoutuu suurimmaksi osaksi ja siinä yhteydessä maallisen Israelin jäännös kääntyy Herran puoleen.) Silloin ei kukaan enää opeta toista, veli ei opeta veljeään sanoen: 'Oppikaa tuntemaan Herra!' Sillä kaikki, pienimmästä suurimpaan, tuntevat minut, sanoo Herra. Minä annan anteeksi heidän rikoksensa enkä enää muista heidän syntejään." Herra on pannut auringon valaisemaan päivää, kuun ja tähdet radoilleen valaisemaan yötä. Hän panee meren kuohumaan, aallot pauhaamaan - Herra Sebaot on hänen nimensä, ja hän sanoo näin: - Yhtä varmasti kuin minä pidän voimassa tämän järjestyksen, yhtä varmasti pidän huolen siitä, että Israelin jälkeläiset ovat aina minun kansani. (Jotkut kristityt ovat ajatelleet, että Jumala olisi hylännyt Vanhan liiton Israelin ja asettanut kristillisen seurakunnan sen tilalle. Sille ei löydy perusteita.) Näin sanoo Herra: - Yhtä vähän kuin voidaan mitata taivaan avaruus tai tutkia maan perustukset, yhtä mahdoton minun on hylätä Israelin jälkeläisiä edes kaiken sen jälkeen, mitä he ovat tehneet, sanoo Herra. "Aika tulee", sanoo Herra, "jolloin Jerusalem rakennetaan minun kaupungikseni, Hananelintornista aina Kulmaporttiin asti. Sieltä mittanuora vedetään vielä edemmäs, suoraan Garebinkukkulalle ja sieltä Goaan. Koko laakso, johon kuolleet on haudattu ja uhrieläinten tuhka hajotettu, sekä kaikki penkereet Kidroninpurolle ja idässä aina Hevosportin kulmaan saakka ovat silloin Herralle pyhitettyä maata. Sitä kaupunkia ei milloinkaan enää revitä eikä tuhota."

Apt. 1:7. Hän (Jeesus) vastasi: "Ei teidän kuulu tietää aikoja (kronos, "kuluva aika") eikä hetkiä (kairos, "sopiva / oikea aika"), jotka Isä oman valtansa nojalla on asettanut.

Välillä miettii, kuinka kauan joku asia tai esim. vaikeus vielä kestää. Kannattaa kyllä tehdä kaikki tarpeellinen, se minkä voi, mutta ei kannata jäädä murehtimaan sitä, mihin ei voi vaikuttaa. Se tulee viedä rukouksessa Herralle kiitoksen kanssa ja luottaa siihen, että Hän asettaa määräajat (Ps. 75:3, Fil. 4:6-7). Ajatusten kiinnittäminen elämän murheisiin Kristuksen sijasta pyrkii erottamaan meidät Kristuksen yhteydestä tuomalla epäilyn Hänen kaikkivaltiuteensa määräaikojen asettajana.

Ps. 75:3. Minä, Herra, asetan määräajan ja tuomitsen oikeudenmukaisesti.

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

Apt. 1:8. Mutta (sen sijaan) te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."

Tiedon sijasta Jumala antaa meille paljon parempaa, Hän antaa itsensä. Pyhä Henki on jokaisella uudestisyntyneellä Jumalan lapsella ja niin ollen hänellä on myös Jumalan voima. Miksi tämä voima ei sitten tule meissä paremmin näkyviin? Siksi, koska me olemme vielä lihallisia kristittyjä joita oma vanha luonto ohjaa ja hallitsee (1. Kor. 3:1-3, 2. Kor. 4:7). Siksi, koska me emme halua palvella, vaan esiintyä voimassa.

1. Kor. 3:1-3. Minä en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät.

2. Kor. 4:7. Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme. (Kummalle, itselleen vai Jumalalle, saviastia Jumalan voimalla tuottaa kunniaa?)

Vanhan luontonsa vallassa oleva ei edes halua itselleen oikeaa Jumalan voimaa. Hän haluaa toisenlaista voimaa, sellaista joka nostaa hänen omaa arvoaan muiden silmissä. Joku onkin osuvasti sanonut; "Joka etsii ristiinnaulittua Kristusta, saa elämäänsä uuden voiman. Mutta joka ristiinnaulitun sijasta etsii uutta voimaa, saa elämäänsä toisenlaisen kristuksen." Ja se kristus ei ole ristiinnaulittu Jumalan Poika.

Mutta millaisessa muodossa Jumala meille voimansa antaa, kun Hänen voimansa lopulta meille kelpaa?

-	Voima on evankeliumissa (Room. 1:16-17, 1. Tess. 1:5). Kaikkivaltias Jumala toimii oman Raamattuun kirjoitetun sanansa mukaan, ei koskaan sitä vastaan. Jumalan voima on sidottu evankeliumin julistamiseen ja Jumalan sanan noudattamiseen (Mark. 16:20, Apt. 14:3).

Room. 1:16-17. Minä en häpeä evankeliumia, sillä se on Jumalan voima ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka sen uskovat, ensin juutalaisille, sitten myös kreikkalaisille. Siinä (evankeliumissa) Jumalan vanhurskaus ilmestyy uskosta uskoon. Onhan kirjoitettu: "Uskosta vanhurskas saa elää."

1. Tess. 1:5. sillä evankeliumi ei tullut teidän luoksenne vain sanoina vaan myös Pyhän Hengen voimana, kun me täynnä varmuutta sitä julistimme.

Mark. 16:20. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

Apt. 14:3. apostolit viipyivät kaupungissa pitkähkön aikaa. He puhuivat rohkeasti, turvaten Herraan, ja Herra vahvisti armonsa sanan tunnusteoin ja ihmein, jotka tapahtuivat heidän kättensä kautta.

-	Voima on sanomassa Jeesuksen ristinkuolemasta (1. Kor. 1:18-19). Vain tässä sanomassa on voima pelastaa meidät iankaikkiselta kadotukselta. Viisastelu sellaisella Jumalan rakkaudella, joka ei sisällä Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemaa, ohjaa kuulijoitansa kadotukseen.

1. Kor. 1:18-19. Puhe rististä on hulluutta niiden mielestä, jotka joutuvat kadotukseen, mutta meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima. Onhan kirjoitettu: Minä hävitän viisaitten viisauden ja teen tyhjäksi ymmärtäväisten ymmärryksen.

-	Voima on ristiinnaulitussa Jeesuksessa Kristuksessa (1. Kor. 1:23-24). Vain Hänen sovintoveressään meillä on syntiemme anteeksianto ja pääsy Jumalan lapseuteen.

1. Kor. 1:23-24. Me sen sijaan julistamme ristiinnaulittua Kristusta. Juutalaiset torjuvat sen herjauksena, ja muiden mielestä se on hulluutta, mutta kutsutuille, niin juutalaisille kuin kreikkalaisillekin, ristiinnaulittu Kristus on Jumalan voima ja Jumalan viisaus.

-	Voima on Jumalan armossa (1. Kor. 15:10). Vaikka Jumala armossaan on valinnut juuri meidät, maailman silmissä vähäpätöiset ja halveksitut, ei Jumala jätä meitä sellaisiksi. Hänen armonsa läsnäolo saa meissä muutoksen aikaan (1. Kor. 1:28-31, 2. Kor. 3:18). Vaikka me edelleenkin olemme maailman silmissä vähäpätöisiä, ei sillä ole meille enää merkitystä, sillä me olemme Jumalan perillisiä.

1. Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä (Paavali) olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

1. Kor. 1:28-31. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

2. Kor. 3:18. Me kaikki, jotka kasvot peittämättöminä katselemme Herran kirkkautta kuin kuvastimesta, muutumme saman kirkkauden kaltaisiksi, kirkkaudesta kirkkauteen. Tämän saa aikaan Herra, joka on Henki.

-	Jumalan voima ja Jumalan rakkaus vaikuttavat aina yhdessä eikä kumpaakaan saa ohi Jeesuksen Kristuksen sovintoveren (2. Tim.1:7, Joh. 3:16-18).

2. Tim.1:7. Eihän Jumala ole antanut meille pelkuruuden henkeä, vaan voiman, rakkauden ja terveen harkinnan hengen.

Joh. 3:16-18. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa (Jeesus syntyi ihmiseksi, eli synnittömän elämän ja kuoli meidän sijaisenamme sovittaen meidän syntimme), jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan. (Siihen, ettei Jeesus tullut ketään tuomitsemaan, vedotaan väärin perustein. Ei Jeesuksen "tarvinnut" tulla ketään tuomitsemaan, koska jokainen ihminen oli jo tuomittu ja oli jo matkalla kadotukseen.)

-	Siellä missä Jumalan rakkaus ja Pyhän Hengen voima saavat vaikuttaa, sinne tulevat myös ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Tämä tapahtuu sen jälkeen kun olemme itse asettuneet Pyhän Hengen puolelle sodassamme meidän omaa vanhaa luontoamme vastaan.

Gal. 5:22-24. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen.

-	Jumala antaa voimansa heikoille, ei vahvoille (2. Kor. 12:9-10, Jes. 40:29-31).

2. Kor. 12:9-10. Mutta hän (Herra) on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Jes. 40:29-31. Hän virvoittaa väsyneen ja antaa heikolle voimaa. Nuoretkin väsyvät ja nääntyvät, nuorukaiset kompastelevat ja kaatuvat, mutta kaikki, jotka Herraa odottavat, saavat uuden voiman,

Kun meillä on tämä Jumalan voima, sana Jeesuksesta Kristuksesta juurtuneena sydämessämme, me todistamme Herrastamme jopa huomaamattamme. Me emme enää yritä todistaa Herrasta, vaan me olemme todistus.

Entä Jumalan armolahjat, kuten voimateot? Ne ovat Jumalan seurakunnalleen antamia työkaluja, joiden saaja on velvoitettu palvelemaan muita. Ne ovat saajalleen rasite, eivät kunnia (Ef. 4:7, 1. Piet. 4:10, Ef. 4:11-16). Joka alkaa armolahjoilla pröystäilemään, syyllistyy samaan ylpeyden syntiin Paholaisen kanssa.

Ef. 4:7. Mutta kukin meistä on saanut oman armolahjansa, sen jonka Kristus on nähnyt hyväksi antaa.

1. Piet. 4:10. Palvelkaa kukin toistanne sillä armolahjalla, jonka olette saaneet, Jumalan moninaisen armon hyvinä haltijoina.

Ef. 4:11-16. Hän (Kristus) antoi seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen. … kunkin jäsenen toimiessa oman tehtävänsä mukaan, ja näin ruumis kasvaa ja rakentuu rakkaudessa.

Apt. 1:9-11. Kun hän (Jeesus) oli sanonut tämän, he näkivät, kuinka hänet otettiin ylös, ja pilvi vei hänet heidän näkyvistään. Ja kun he Jeesuksen etääntyessä vielä tähysivät taivaalle, heidän vieressään seisoi yhtäkkiä kaksi valkopukuista miestä. Nämä sanoivat: "Galilean miehet, mitä te siinä seisotte katselemassa taivaalle? Tämä Jeesus, joka otettiin teidän luotanne taivaaseen, tulee kerran takaisin, samalla tavoin kuin näitte hänen taivaaseen menevän."

DigiNovum mainitsee seuraavaa;

"Samalla tavalla" merkitsee, että Jeesuksen tulemus on oleva näkyvä, ruumiillinen ja kirjaimellinen, ja että hän tulee pilvessä (Ilm. 1:7). Ennen sana »galilealainen» oli sisältänyt lähinnä halveksivan vivahteen. Tässä se kuulostaa arvonimeltä. Enkelin sanoissa ei ollut nuhdetta, ainoastaan kehotus ja lupaus Jeesuksen paluusta. Oli hyödytöntä enää seistä katselemassa taivaalle ja odottaa, että Jeesus tulisi takaisin heti. Sen sijaan heidän oli nyt Jeesuksen sanojen mukaan odotettava Jerusalemissa, kunnes heidät puettaisiin voimalla korkeudesta.

Ilm. 1:7. Katso, hän tulee pilvissä! Kaikki ihmiset näkevät hänet, nekin, jotka hänet lävistivät, ja hänen tullessaan vaikeroivat maailman kaikki kansat. Näin on käyvä. Aamen.

Jumala on Raamatussa usein kätkeytynyt pilveen (2. Moos. 13:21-22, 2. Moos. 40:34, Mark. 9:7-8, Ilm. 11:11-12, Ilm. 14:14-16). Kyseessä ei kuitenkaan ole tavallinen pilvi.

2. Moos. 13:21-22. Herra kulki päiväsaikaan pilvipatsaassa heidän (Israelin kansan) edellään näyttäen heille tietä ja yöllä tulipatsaassa valaisten heidän tietään, niin että he saattoivat kulkea sekä päivällä että yöllä. Pilvipatsas oli jatkuvasti kansan edellä päivällä ja tulipatsas yöllä.

2. Moos. 40:34. Silloin pilvi peitti pyhäkköteltan ja Herran kirkkaus täytti telttamajan.

Mark. 9:7-8. Samassa tuli pilvi, joka peitti heidät varjoonsa, ja pilvestä kuului ääni: "Tämä on minun rakas Poikani, kuulkaa häntä!" Ja yhtäkkiä, kun he katsahtivat ympärilleen, he eivät enää nähneet siellä ketään muuta kuin Jeesuksen yksin.

Ilm. 11:11-12. Mutta noiden kolmen ja puolen päivän kuluttua tuli (surmattuihin) profeettoihin elämän henki, jonka Jumala oli lähettänyt, ja he nousivat jaloilleen. Kauhu valtasi kaikki, jotka sen näkivät. He kuulivat, kuinka taivaasta huudettiin kovalla äänellä: "Nouskaa tänne!", ja vihollistensa nähden profeetat nousivat pilven kannattelemina taivaaseen.

Jeesuksen takaisin tulo on varma asia. Raamatussa on kuitenkin kerrottu sellaisia asioita Jeesuksen takaisin tulosta, joita on vaikea sovittaa yhteen ja samaan tapahtumaan. Toisaalla Jeesus tulee kuin varas, toisaalla Hänen paluunsa on julkinen. Toisaalla Hänen tulonsa on äkillinen kuin salama, toisaalla Hän polkee Jumalan vihan viinikuurnan. Itse ajattelen Jeesuksen paluun tapahtuvan useammassa osassa;

-	Ensin Jeesus tulee kuin varas / salama ja hakee Häneen uskovat luokseen taivaalliseen hääjuhlaan. Tässä samassa yhteydessä Hän mahdollisesti palaa myös Israeliin Öljymäelle samalla tavalla kuin mitä opetuslapset näkivät hänen nousevan taivaaseen.

-	Myöhemmin Jeesus palaa tuomarina.

Ilm. 14:14-20. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen, (Jeesus Kristus) jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi. Temppelistä tuli toinen enkeli, joka kovalla äänellä huusi pilven päällä istuvalle: "Pane sirppisi työhön ja leikkaa, nyt on sadonkorjuun aika. Maan sato on kypsä korjattavaksi." (Uskovien ylösotto tapahtuu.) Silloin se, joka istui pilvellä, heitti sirppinsä maan päälle, ja niin korjattiin maan sato. (Sadon korjaaja, Jeesus Kristus, ei tässä vaiheessa vielä tule maan päälle, heittää ainoastaan sirpin. Tämä kuvaa Jeesukseen Kristukseen uskovien ylösottoa.)

Taivaan temppelistä tuli taas enkeli, ja hänelläkin oli terävä sirppi. Myös alttarista tuli enkeli, se jolla on tuli vallassaan, ja hän huusi kovalla äänellä sille enkelille, jolla oli terävä sirppi: "Pane terävä sirppisi työhön ja korjaa tertut maan viinitarhasta. Rypäleet ovat kypsyneet." Silloin enkeli heitti sirppinsä maan päälle, korjasi sadon maan viinitarhasta ja heitti rypäletertut suureen altaaseen, Jumalan vihan viinikuurnaan. Rypäleet poljettiin altaassa kaupungin ulkopuolella, (Jeesus Kristus tekee tämän. Tässä vaiheessa Hän tulee maan päälle.) ja verta pursui niin, että veri vielä tuhannen kuudensadan stadionmitan päässä ulottui hevosen kuolaimiin asti.

Apt. 1:12-14. Silloin he lähtivät tuolta vuorelta, jota kutsutaan Öljymäeksi ja joka on lähellä Jerusalemia, sapatinmatkan päässä (noin kilometri). He palasivat Jerusalemiin ja menivät siellä siihen taloon, jonka yläkerrasta oli tullut heidän kokoontumispaikkansa: (Siellä Jeesus oli viettänyt opetuslastensa kanssa viimeisen ehtoollisen.) Pietari, Johannes ja Jaakob, Andreas, Filippus, Tuomas, Bartolomeus, Matteus ja Jaakob Alfeuksen poika, Simon Kiivailija ja Juudas Jaakobin poika. He pitivät kaikki yhtä ja rukoilivat lakkaamatta yhdessä joukkoonsa kuuluvien naisten sekä Jeesuksen äidin Marian ja Jeesuksen veljien kanssa.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220504_Kuulemmeko_ja_ymmarrammeko.html">

Kuulemmeko ja ymmärrämmekö

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Kuulemmeko ja ymmärrämmekö?

Apt. 1:15. Eräänä päivänä, kun opetuslapsia oli koolla noin satakaksikymmentä, Pietari nousi puhumaan.

Jeesuksen ylösnousemuksen todistajia oli yli 500 henkeä (1. Kor. 15:6), heistä oli nyt 120 koolla. Tämä "eräänä päivänä" on ollut Jeesuksen taivaaseen astumisen jälkeen mahdollisesti ennen Pyhän Hengen vuodattamista.

1. Kor. 15:1-9. Veljet, minä (Paavali) palautan mieleenne sen evankeliumin, jonka olen julistanut teille. Te olette ottaneet sen vastaan ja pidätte siitä kiinni, ja sen avulla te myös pelastutte, jos säilytätte sen sellaisena kuin minä sen julistin; muuten olette turhaan tulleet uskoviksi. Ennen muuta annoin teille tiedoksi tämän, minkä itse olin saanut vastaanottaa: Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu, hänet haudattiin, hänet herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu, ja hän ilmestyi Keefakselle (Pietari) ja sitten niille kahdelletoista (apostolit). Sen jälkeen hän ilmestyi samalla kertaa yli viidellesadalle veljelle, joista useimmat ovat yhä elossa, vaikka jotkut ovatkin jo nukkuneet pois. Tämän jälkeen hän ilmestyi Jaakobille (Herran velipuoli Joosefin / Marian kautta.) ja sitten kaikille apostoleille. Viimeiseksi kaikista hän ilmestyi minullekin (Paavalille), joka olen kuin keskosena syntynyt. Olenhan apostoleista vähäisin enkä edes ansaitse apostolin nimeä, koska olen vainonnut Jumalan seurakuntaa. (Paavalille Jeesus ilmestyi Damaskon tiellä vasta Pyhän hengen vuodattamisen jälkeen.)

Apt. 1:16-17. Hän (Pietari) sanoi: "Veljet! Sen kirjoitusten sanan oli käytävä toteen, jonka Pyhä Henki Daavidin suulla oli ennalta Juudaksesta lausunut - tuosta miehestä, joka ryhtyi oppaaksi Jeesuksen vangitsijoille.

Ps. 41:10. Vieläpä ystäväni, johon luotin ja joka söi minun pöydässäni, kääntyy kopeasti minua vastaan. (Juudas vietti ehtoollistakin yhdessä Jeesuksen kanssa mutta kavalsi hänet.)

Apt. 1:17. Hän kuului meidän joukkoomme ja oli saanut osalleen palvelutehtävän niin kuin mekin.

Jeesus oli valinnut myös Juudaksen apostoliksi (Luuk. 6:12-16). Jeesus ei valinnut Juudasta siksi, että tämän tehtävänä olisi ollut kavaltaa Jeesus. Juudaksesta tuli kavaltaja rahanhimon vuoksi, koska raha oli hänelle tärkeämpi kuin ympärillä olevat ihmiset (Joh. 12:4-6).

Luuk. 6:12-16. Samoihin aikoihin Jeesus meni vuorelle rukoilemaan ja vietti siellä koko yön rukoillen Jumalaa. Päivän koittaessa hän kutsui luokseen opetuslapsensa ja valitsi heistä kaksitoista, jotka nimesi apostoleiksi. Nämä olivat Simon, jolle hän antoi myös nimen Pietari, tämän veli Andreas, Jaakob ja Johannes, Filippus, Bartolomeus, Matteus, Tuomas ja Jaakob Alfeuksen poika, Simon, jota kutsuttiin Kiivailijaksi, Juudas Jaakobin poika ja Juudas Iskariot, josta tuli kavaltaja.

Joh. 12:4-6. Juudas Iskariot, joka oli Jeesuksen opetuslapsi ja josta sitten tuli hänen kavaltajansa, sanoi silloin (kun Maria oli voidellut Jeesuksen jalat kalliilla nardusöljyllä): "Miksei tuota voidetta myyty kolmestasadasta denaarista? Rahat olisi voitu antaa köyhille." Tätä hän ei kuitenkaan sanonut siksi, että olisi välittänyt köyhistä, vaan siksi, että oli varas. Yhteinen kukkaro oli hänen hallussaan, ja hän piti siihen pantuja rahoja ominaan.

Apt. 1:18-19. Petoksensa palkalla hän hankki itselleen kappaleen maata, mutta sitten hän syöksyi päistikkaa alas, niin että hänen vatsansa halkesi ja sisälmykset pursuivat ulos." Tämä tuli yleisesti tiedoksi Jerusalemissa, ja niin se paikka sai heidän kielellään nimen Hakeldama, Veripelto.

Juudas viskasi Jeesuksesta saamansa verirahat temppeliin ja ylipapit ostivat niillä pellon muukalaisten hautausmaaksi (Matt. 27:3-10). Siihen peltoon ilmeisesti myös Juudas haudattiin.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Hän "suistui alas" siitä puusta, johon hän oli hirttäytynyt. Pellon ostivat itse asiassa ylipapit, mutta Juudaksen rahoilla. Sen tähden sanotaan, että "hän hankki itsellensä pellon". Tapahtuma oli ennustettu Sak 11:12-13:ssa.

DigiNovumin mukaan Juudaksen vatsa olisi revennyt, kun hän putosi alas puusta. Toinen mahdollinen selitys on, että koska ruumista ei haluttu jättää sapatin ajaksi kaupungin muurin sisäpuolelle, hirttäytynyt Juudas heitettiin muurin yli sen ulkopuolelle. Juudas olisi pudotettu sille pellolle, jonka ylipapit hänen rahoillaan sitten hautausmaaksi ostivat. Juudaksen vatsa olisi revennyt tiputtamisvaiheessa.

Matt. 27:3-10. Kun Juudas, Jeesuksen kavaltaja, näki että Jeesus oli tuomittu kuolemaan, hän katui tekoaan. Hän vei saamansa kolmekymmentä hopearahaa takaisin ylipapeille ja vanhimmille ja sanoi: "Tein väärin, kun kavalsin viattoman veren." Mutta he vastasivat: "Mitä se meitä liikuttaa? Omapa on asiasi." Silloin Juudas paiskasi rahat temppeliin, meni pois ja hirttäytyi. Ylipapit ottivat rahat ja sanoivat: "Nämä ovat verirahoja, näitä ei ole lupa panna temppelirahastoon." Neuvoteltuaan he päättivät ostaa niillä savenvalajan pellon muukalaisten hautapaikaksi. Vielä tänäkin päivänä sitä peltoa kutsutaan Veripelloksi. Näin kävi toteen tämä profeetta Jeremian sana: He ottivat ne kolmekymmentä hopearahaa, hinnan, jonka arvoiseksi he tämän miehen israelilaisten puolesta olivat arvioineet. Ja he ostivat niillä savenvalajan pellon, niin kuin Herra oli minua käskenyt.

(Aapeli Saarisalo kirjassaan Neljä evankelistaa: Tähän Matteuksen evankeliumin kohtaan on Jeremian nimi tullut Sakarjan sijaan. Se on selvä kirjoitusvirhe, joka on voinut johtua esilukijan sekoittaessa nimet kirjakääröä kopioitaessa. Syyriankielisessä Pešitta-käännöksessä on profeetan nimi yksinkertaisesti jätetty pois. Jo varhaiset kirkkoisät huomasivat tämän virheen, mutta eivät rohjenneet korjata tekstiä. Nyt virhe on todistamassa, että Raamatussa oleva Matteuksen evankeliumi ei ole sellainen "viimeinen parannettu laitos" edellisistä, joissa liberaalien raamatunselittäjien mukaan muka vapaasti tehtiin poistoja ja lisäyksiä. Virhe oli jo alkuperäisessä tekstissä, jota suojeltiin koskemattomana.)

Sak. 11:11-13. Näin siis purkautui tämä liitto sinä päivänä. (Vanha lakiliitto korvautui uudella liitolla, jonka Jeesus vahvisti ristinverellään Golgatalla.) Kun kauppiaat näkivät, (Jeesus ajoi kaupustelijat ulos temppelistä, Joh. 2:13-17.) mitä tein, he ymmärsivät, että toimin Herran käskystä. Sitten sanoin heille: "Jos hyväksi näette, maksakaa minulle palkkani. Ellei se käy, olkaa maksamatta." Niin he antoivat minulle palkaksi vaivaiset kolmekymmentä hopearahaa. Herra sanoi minulle: "Vie ne temppeliin ja viskaa metallinsulattajalle (pitää olla savenvalajalle, metallinsulattaja on käännösvirhe tässä vuoden 1992 käännöksessä. Aikaisempi vuoden 1933/38 käännös on oikein.). Näin korkean hinnan arvoisena he minua pitävät!" Minä viskasin ne kolmekymmentä hopearahaa metallinsulattajalle (pitää olla savenvalajalle), Herran temppeliin.

Apt. 1:20. "Jo Psalmien kirjassa sanotaan: 'Jääköön hänen asuinsijansa autioksi, älköön siinä kukaan asuko', ja: 'Ottakoon toinen hänen kaitsijantehtävänsä.'

Pietarin puhe tästä eteenpäin koskien toisen henkilön valitsemista Juudaksen tilalle, on hiukan ongelmallinen. Itse olen tullut siihen tulokseen, että Jumalan tarkoitus oli kyllä valita kahdestoista apostoli (Ilm. 21:9-14) mutta ei vielä tässä yhteydessä.

Ilm. 21:9-14. Yksi niistä seitsemästä enkelistä, joilla oli seitsemässä maljassaan seitsemän viimeistä vitsausta, tuli luokseni ja puhui minulle. Hän sanoi: "Tule, minä näytän sinulle morsiamen, Karitsan vaimon." Henki valtasi minut, ja enkeli vei minut suurelle ja korkealle vuorelle ja näytti minulle pyhän kaupungin, Jerusalemin, joka laskeutui taivaasta, Jumalan luota. … Sitä ympäröi suuri ja korkea muuri, jossa oli kaksitoista porttia, ja niitä vartioi kaksitoista enkeliä. Portteihin oli hakattu Israelin kahdentoista heimon nimet. … Kaupungin muurissa oli kaksitoista peruskiveä, ja niissä oli kaksitoista nimeä, Karitsan kahdentoista apostolin nimet. (Kristillinen kirkko, se joka on Karitsan morsian, on perustettu 12 apostolin opetuksen varaan. Mekin rakennumme elävinä kivinä tälle samalle perustukselle. Juudas Iskariotin varaan kirkkoa ei rakenneta, vaikka jotkut harhaoppiset liberaalikristityt sitäkin yrittävät. Apostoli Paavalin opetuksen varaan Jeesus kirkkoansa kyllä rakentaa.)

Psalmeissa 69 ja 109 sanotaan melkein siten kuin Pietari niitä siteeraa, mutta voidaanko nämä kaksi lausetta irrottaa asiayhteyksistään ja antaa niille Pietarin kertoma merkitys? Pyhää Henkeä ei mahdollisesti ollut tässä vaiheessa vielä annettu opetuslapsille, joten sitä suuremmalla syyllä Pietari saattoi toimia vanhan luontonsa ohjauksessa. Jumala ei estä meitäkään toimimasta vanhan luontomme mukaan, varoittaa kyllä mutta ei estä. Psalmi 69 kannattaa lukea kokonaisuudessaan. Se kertoo Daavidin kärsimien vaikeuksien lisäksi myös profeetallisesti Jeesuksesta ja hänen vastustajistaan. Psalmin kohta, johon Pietari vetosi; "Tulkoon heidän leirinsä autioksi, älköön kukaan asuko heidän teltoissaan", sisältää pikemminkin ajatuksen, että Juudaksen tilalle ei olisi pitänyt valita toista.

Ps. 69:1-37 ... Minä olen väsynyt huutamaan, kurkkuni on käheä. Silmäni hämärtyivät, kun odotin sinua, Jumala. (Jumala joutui hylkäämään Jeesuksen ristillä koska meidän syntimme laskettiin hänen kannettavakseen.) Enemmän kuin hiuksia päässäni on niitä, jotka minua syyttä vihaavat. Vahvoja he ovat, nuo, jotka tahtovat tuhota minut. Syyttä he ovat minun vihamiehiäni. Kuinka voisin palauttaa sellaista, mitä en ole varastanut? (Jeesus oli synnitön.) … Herrani, Herra Sebaot! Älköön minun takiani joutuko häpeään kukaan, joka odottaa sinua. Israelin Jumala! Älköön minun takiani joutuko pilkattavaksi kukaan, joka etsii sinua. … Minusta on tullut vieras veljilleni, äitini pojat eivät minua tunne. Kiivaus sinun temppelisi puolesta on kuluttanut minut (Jeesus ajoi temppelistä rahanvaihtajat ulos), ja minuun sattuu niiden pilkka, jotka pilkkaavat sinua. … Sinä näet kaikki ahdistajani, sinä tiedät, että olen kärsinyt häväistystä, herjaa ja pilkkaa. Häpeä on murtanut sydämeni, haavani ei parane. Turhaan minä odotin sääliä, kukaan ei minua lohduttanut. Viholliseni ovat panneet ruokaani karvasta koiruohoa, janooni he juottivat etikkaa (toteutui ristillä). … Tulkoon heidän pitopöytänsä heille ansaksi ja uhrijuhlansa onnettomuudeksi! Tulkoot heidän silmänsä sokeiksi, tee heidän jalkansa heikoiksi. Vuodata heidän päälleen kiivautesi malja, sinun vihasi hehku kohdatkoon heidät. Tulkoon heidän leirinsä autioksi, älköön kukaan asuko heidän teltoissaan. (Tämän kohdan Pietari otti koskemaan Juudasta.) He ovat vainonneet sitä, jota sinä olet lyönyt, lisänneet sen tuskaa, jota sinä olet haavoittanut. (Meidän syntivelkamme laskettiin Jeesuksen kannettavaksi.) Pane heille syyllisyyttä syyllisyyden päälle, torju heidät luotasi. Pyyhittäköön heidät pois elämän kirjasta, älköön heidän nimeään merkittäkö vanhurskaiden joukkoon. Minä olen kurja ja kipua täynnä, mutta sinä, Jumala, autat minut turvaan. …

Entä sitten psalmi 109, jossa sanotaan; 'Ottakoon toinen hänen kaitsijantehtävänsä'.

Ps. 109:2-8. Minun vainoojani ovat avanneet suunsa, nuo jumalattomat ja petturit! He puhuvat minulle valheita. Joka puolelta he sinkoavat ilkeitä sanoja ja hyökkäävät syyttä minua vastaan. He palkitsevat ystävyyteni syytöksin. En ole tehnyt mitään pahaa! He maksavat hyvän pahalla, ystävyyteni vihalla. (Tämä toinen psalmi puhuu enemmän Jeesuksen aikaisista ylipapeista ja johtomiehistä kuin Juudaksesta.) Pane ankara syyttäjä vastustajani kimppuun, pane armoton mies todistamaan häntä vastaan! Kun hänen asiansa on oikeudessa, hänet tuomittakoon syylliseksi, hänen rukouksensakin katsottakoon pahaksi teoksi. Vähiin jääkööt hänen elämänsä päivät, toinen ottakoon hänen työnsä ja toimensa. (Tämä kohta voisi kyllä koskea Juudastakin. Juudaksen tilalle ihmiset valitsivat Mattiaan, Jumala valitsi Paavalin.)

Apt. 1:21-25. Siispä on nyt valittava yksi niistä miehistä, jotka ovat kulkeneet kanssamme koko sen ajan, jolloin Herra Jeesus eli ja vaikutti meidän keskuudessamme, siitä alkaen, kun Johannes hänet kastoi, aina siihen päivään, jona hänet otettiin luotamme taivaaseen. Yksi heistä olkoon hänen ylösnousemuksensa todistajana yhdessä meidän kanssamme." Ehdolle pantiin kaksi miestä: Joosef Barsabbas, toiselta nimeltään Justus, sekä Mattias. Sitten kaikki rukoilivat: "Herra, sinä joka tunnet kaikkien sydämet, ilmoita, kumman näistä kahdesta olet valinnut astumaan tähän palvelutehtävään ja apostolin virkaan, josta Juudas luopui mennäkseen sinne, minne kuului."

Tässä on ongelmallista se, että Jumalaa pyydetään siunaamaan ihmisen oma ratkaisu kysymättä Jumalan mielipidettä sille, onko valinnan tekeminen tässä vaiheessa oikein. Jumalan osalle jätetään vain valmiiksi tehdyn ratkaisun leimasimena toimiminen. Kolikkoa heitettäessä tulee kruuna tai laava, mutta kuinka usein kolikko jää kyljelleen sen merkiksi, ettei valintaa tulisi tehdä?

Tässä yhteydessä mieleeni tulee Homerin rukous Simpsoneissa. Kun Homer näki ikkunalla piirakan, hän esitti Jumalalle seuraavan rukouksen; Jos et halua minun syövän tuota piirakkaa, anna salaman lyödä alas taivaasta. Salama ei lyönyt, joten Homer söi piirakan.

Apt. 1:26. Sen jälkeen he heittivät miehistä arpaa, ja arpa lankesi Mattiakselle. Näin hänet valittiin ja liitettiin kahdentenatoista apostolien joukkoon.

Jumala ei estänyt Mattiaksen valitsemista apostoliksi. Kuvaavaa on kuitenkin se, ettei Mattiaksesta tämän jälkeen löydy ainoatakaan mainintaa. Apostoli Paavalista kuullaan sen sijaan paljonkin.

Arvan heittäminen ei sinällään ollut mitenkään Vanhan testamentin vastaista. Siinä arvalla valittiin toinen kahdesta vaihtoehdosta (3. Moos. 16:7-8, 1. Aik. 24:5, 1. Sam. 30:3-8). On hyvä, ettemme tiedä, millaiset vanhan testamentin arpomisvälineet, urim ja tummim, Jumalan vastausten rintakilvessä olivat (2. Moos. 28:30). Jos tietäisimme, käyttäisimme ao. menetelmää varmasti väärin. Emme me niitä edes tarvitse, sillä Jumala on antanut meille Raamattuun oman sanansa sekä Pyhän Hengen (Apt. 20:32, Hepr. 4:12, Apt. 13:2).

3. Moos. 16:7-8. Sitten hän (Aaron) ottakoon molemmat (syntiyhri)pukit ja pankoon ne seisomaan Herran eteen pyhäkköteltan oven luo. Hän heittäköön arpaa siitä, kumpi pukeista kuuluu Herralle (uhrattavaksi) ja kumpi Asaselille (erämaahan lähetettäväksi).

1. Aik. 24:5. (Pappisosastojen palvelusvuorojen) Jako toimitettiin arvalla. Pyhäkön päämiehiä ja jumalanpalvelusta johtavia pappeja oli näet sekä Eleasarin että Itamarin jälkeläisten joukossa.

1. Sam. 30:3-8. Kun Daavid ja hänen miehensä tulivat kaupunkiin, (jossa he olivat olleet paossa kuningas Saulia) se oli poltettu ja heidän vaimonsa, poikansa ja tyttärensä oli viety vankeina pois. Silloin Daavid ja hänen sotilaansa puhkesivat itkuun ja itkivät, kunnes eivät enempää jaksaneet. ... Mutta Daavid haki tukea Herrasta, Jumalastaan, ja sanoi pappi Abjatarille, Ahimelekin pojalle: "Tuo efodi tänne." Abjatar toi efodin Daavidin luo, (Efodi-kasukan rintataskussa olivat urim ja tummim, joilla kysyttiin arpomalla Herran mielipidettä.) ja Daavid kysyi Herralta: "Lähdenkö ajamaan takaa noita rosvoja? Saanko heidät kiinni?" Herra vastasi hänelle: "Lähde heidän peräänsä! Sinä saat heidät kiinni ja vapautat vangit."

2. Moos. 28:30. Pane oikeutta jakavan (jumalanvastausten) rintakilven sisään urim ja tummim, ja ne olkoot Aaronin sydämen päällä, kun hän astuu Herran eteen. Näin Aaron kantakoon aina Herran edessä sydäntään vasten kilpeä, jolla hän jakaa israelilaisille oikeutta.

Apt. 20:32. "Jätän nyt teidät Jumalan ja hänen armonsa sanan haltuun, sen sanan, jossa on voima rakentaa teitä ja antaa perintöosa kaikkien pyhitettyjen joukossa.

Hepr. 4:12-13. Jumalan sana on elävä ja väkevä. Se on terävämpi kuin mikään kaksiteräinen miekka, se iskee syvään ja viiltää halki sielun ja hengen, nivelet ja luiden ytimet, se paljastaa sisimmät aikeemme ja ajatuksemme. Jumalalta ei voi salata mitään. Kaikki, mikä on luotu, on avointa ja alastonta hänelle, jolle meidän on tehtävä tili.

Apt. 13:1-3. Antiokian seurakunnassa oli profeettoja ja opettajia: Barnabas ja Simeon, josta käytettiin nimeä Niger, kyreneläinen Lukios, Menahem, joka oli neljännesruhtinas Herodeksen kasvinkumppani, sekä Saul. Kerran, kun he olivat palvelemassa Herraa ja paastoamassa, Pyhä Henki sanoi: "Erottakaa Barnabas ja Saul minun työhöni, siihen tehtävään, johon minä olen heidät kutsunut." Niin he paastosivat ja rukoilivat, ja sitten he panivat kätensä näiden kahden päälle ja lähettivät heidät matkaan.

Ennen Pyhän hengen saamista jokainen ihminen käyttää Raamatun jakeita tarkoitushakuisesti, sillä ilman Pyhää Henkeä ihmisellä on käytettävissä vain oma maallinen viisautensa, joka Raamatun mukaan on riivaajien viisautta (Jaak. 3:14-15). Vasta kun ihminen on uudestisyntynyt Jumalan lapseksi, Pyhän Hengen saamisen jälkeen, hänelle on edes mahdollista pitää vanha luontonsa aisoissa. Vasta silloin on mahdollista pitää Jumala niin pyhänä, ettei uskalla eikä halua muutella Hänen sanaansa omaan korvasyyhyynsä sopivaksi. Valitettavasti olemme lihallisia kristittyjä emmekä siksi useinkaan salli Kristuksen saavan meissä hallintavaltaa vanhan luontomme yli (1. Kor. 3:1-3).

Jaak. 3:14-15. Mutta jos teidän sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne. Sellainen ei ole ylhäältä tulevaa viisautta, vaan maallista, ihmisistä tulevaa, pahojen henkien viisautta. (Tämän vuoksi kirkko ja seurakunnat ovat niin hajalla.)

1. Kor. 3:1-3. Minä (Paavali) en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät.

Jumalan sanan muuttaminen omaan korvasyyhyynsä sopivaksi – milloin ja miten se tapahtuu?

●	Me teemme omalla käytöksellämme turhaksi Jumalan sanan. Joku on todennut, että; "en kuule mitä sanot, koska se, millainen olet, huutaa niin lujaa". Tällainen kristitty antaa vanhan luontonsa hallita itseään (1. Kor. 3:3). Jumalan lapsetkaan eivät pääse vanhasta luonnostaan eroon tämän maallisen elämän aikana. Mutta jos me vietämme aikaa Raamatun lukemisessa, sanan kuuntelemisessa, seurakuntayhteydessä ja rukouksessa, silloin Kristuksen ja Hänen sanansa tunteminen meissä kasvaa ja Hengen hedelmä lisääntyy. Ja sitä mukaa myös vanhan luontomme hallintavalta meissä vähenee (2. Piet. 1:3-8, Gal. 5:22-23, 2. Piet. 3:18).

1. Kor. 3:3. Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät.

2. Piet. 1:3-8. Hänen (Jeesuksen) jumalallinen voimansa on antanut meille lahjaksi kaiken, mikä kuuluu tosi elämään ja jumalanpelkoon. Olemmehan päässeet tuntemaan hänet, joka on kutsunut meidät kirkkaudellaan ja voimallaan. Näin hän on meille lahjoittanut suuret ja kalliit lupaukset, jotta te niiden avulla pääsisitte pakoon turmelusta, joka maailmassa himojen tähden vallitsee, ja tulisitte osallisiksi jumalallisesta luonnosta. Pyrkikää sen vuoksi osoittamaan uskossanne lujuutta, lujuudessa oikeaa tietoa, tiedossa itsehillintää, (Ettemme ylpeile tiedoillamme ja syyllisty syntiin.) itsehillinnässä kestävyyttä, kestävyydessä jumalanpelkoa, jumalanpelossa keskinäistä kiintymystä, kiintymyksessä rakkautta. Kun näet teillä on kaikki nämä avut ja ne vielä enenevät, te ette jää toimettomiksi eikä meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen tunteminen jää teissä vaille hedelmää.

Gal. 5:22-23. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

2. Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

●	Me nostamme jonkun sananselittäjän sellaiseen auktoriteettiasemaan, jossa emme arvostele häntä enää, vaikka Sana käskee arvostelemaan jokaisen sanan selittäjän (1. Kor. 14:29). Toisen puheiden ja käytöksen arviointi on eri asia kuin hänen mollaamisensa, mitätöimisensä tai tuomitsemisensa (Room. 14:4-13).

1. Kor. 14:29. Samoin profeetoista saa esiintyä vain kaksi tai kolme, ja toiset arvostelkoot.

Room. 14:4-13. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. … Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. … Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan.

Entä, jos eri sananselittäjät puhuvat Raamatun sanaan liittyen vastakkaisilla tavoilla. Usein kyse on siitä, että kielellinen ilmaisumme ja ymmärryksemme ovat vajavaisia ja Jumalan sana on niin rikasta, että ristiriita on vain näennäistä. Joskus ristiriita on kuitenkin niin perustavanlaatuista, että molemmat sananselitykset eivät voi olla oikeassa. Tällöin on asioista pyrittävä ottamaan itse selvää, jotta voisi hylätä väärän opetuksen. Henkilöä itseään, sitä joka mielestämme on väärässä, ei saa hylätä, ei ainakaan ennen kuin on jutellut hänen kanssaan hänen opetuksestaan (Tit. 3:9-10). Mielenmuutos näissä asioissa voi tapahtua hetkessä, kuten Paavalilla Damaskon tiellä, tai sitten se voi vaatia useita vuosia.

Tit. 3:9-10. Vältä typeriä väittelyitä, sukuluetteloita sekä lakia koskevia riitoja ja kiistoja, sillä ne ovat hyödyttömiä ja turhia. Karta harhaoppista ihmistä, kun ensin olet ojentanut häntä kerran tai kahdesti.

Monelle on Jumalan sanan suhteen muodostunut ns. sokea piste. Tällöin voivat esim. pelastuskysymykseen liittyvät asiat olla selvillä, mutta jokin muu asia on pimennossa. Tällainen oli esim. Martti Lutherin suhtautuminen juutalaisiin ja tällainen on luterilaisen kirkon suhtautuminen ilmestyskirjaan.

●	Meillä on omia perinnäissääntöjämme, joille annamme joko huomaamattamme tai tietoisesti aseman Jumalan sanan rinnalla. Kun luemme Raamatun sanaa näiden perinnäissääntö-lasiemme läpi, sanan alkuperäinen merkitys aina muuttuu ja ristiriitoja muiden kanssa tulee. Lähdemme helposti moittimaan muita, mikäli he eivät ajattele Jumalan sanasta meidän kanssamme samalla tavalla.

Room. 14:1-23. Hyväksykää joukkoonne myös sellainen, joka on uskossaan heikko, älkääkä ruvetko kiistelemään mielipiteistä. (1. Kor. 3:1-23 mukaan uskossaan heikkoja ovat ne, jotka pitävät yllä kiistaa mielipiteistä.) … Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. … Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa. … Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. … Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan. Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta. … Sinun on hyvä olla syömättä lihaa ja juomatta viiniä ja välttää muutakin, mikä loukkaa veljeäsi. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. (Tämän uskon on perustuttava Jumalan sanaan, muuten se on tyhjän päällä.) Mutta se, joka epäröi ja silti syö, on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä. (Me painostamme liian usein toista toimimaan vastoin hänen omaa vakaumustaan ja pakotamme hänet tekemään syntiä. Ja teemme huomaamattamme itse paljon suuremman synnin. Tässä on kysymyksessä erittäin vakava asia.)

●	Sitten on näitä, jotka tulkitsevat Raamatun sanaa darvinistisen "alkuperätieteen" tarinankerronnan mukaisesti. Ateistinen maailmanselitys on Raamatun mukaan mieletöntä puhetta (Ps. 14:1). Mieletön on myös se joidenkin kristittyjen omaksuma ajatusmalli, että Jumala olisi luonut maailman ateistien turmeltuneiden ajatusten osoittamalla tavalla (1. Tim. 6:20-21). Ateistisen maailmanselityksen mielettömyydestä, tieteen havaintojen valossa, löytyy tietoa netistä Luominen.fi-sivuilta.

Ps. 14:1. Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää.

1. Tim. 6:20-21. Pidä tallessa, Timoteus, se mikä on uskottu sinun haltuusi! (Tämä koskee myös muita Raamatun sanan opettajia.) Torju jumalattomat tyhjät puheet ja vastaväitteet, joita tiedon nimellä kulkeva valhetieto keksii. (Nykyisin kerrotaan tieteen kaapuun verhottuja keksittyjä tarinoita, joille annetaan viisaalta kuulostava nimi, alkuperätiede.) Muutamat ovat ryhtyneet sen tunnustajiksi ja ovat eksyneet pois uskosta. Armo teille!

●	Jumalan rakkauden yksipuoliset julistajat ovat oma lukunsa. He puhuvat rakkaudesta ilman sitä ainoaa asiaa, jonka perusteella Jumalan rakkaus on saatavissa, ristillä tapahtunutta synnin tuomitsemista (1. Joh. 4:10, 1. Piet. 1:18-19, Ef. 1:7). He poistavat julistuksestaan syntien todellisen anteeksiannon sekä Jumalan pyhyyden ja pelastumisen (1. Kor. 1:18). He eivät saarnaa vapautusta synneistä, vaan sitä, että synneistä ei tarvitse välittää. He eivät rukoile kuulijoilleen voimaa tehdä parannusta synneistään, vaan rauhaa elää synneissään. Nämä julistajat ovat palkkapaimenia tai jopa lammasten vaatteissa olevia susia, jotka johtavat kuulijoitansa lavealle tielle (Matt. 7:13-21). Sellaista tietä taivaaseen kuin "Jumalan rakkaus", ei ole olemassa. Jeesus on ainoa tie ja sillä tiellä ei ole, ellei pyri noudattamaan Raamattuun kirjoitettua Jumalan ilmoitusta (Luuk. 6:46).

Timo Soini sanoi Sana-lehdessä (8/2022) hyvin: "Jos kirkon opetus tuntuu liian vaativalta, vika on minussa, ei opetuksessa." Julistus ei ole enää oikeaa, jos se ei sisällä sanomaa; Katukaa syntejänne, kääntykää Herran puoleen ja alkakaa tehdä sellaisia tekoja, joissa parannuksenne näkyy (Apt. 3:18-20, Apt. 26:20). Jopa sellaiselle henkilölle, joka oli jo hyvin perillä kristillisyydestä, Paavali puhui Jumalan tahdon mukaisesta elämästä, halujen hillitsemisestä ja tulevasta tuomiosta (Apt. 24:22-25). Mikäli henkilön puheet, teot ja elämä ovat ristiriidassa Raamatun opetuksen kanssa, ei henkilö todellisuudessa ole vielä katunut syntejään eikä hän ole sisällä Jumalan valtakunnassa (Luuk. 6:46).

1. Joh. 4:10. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

1. Piet. 1:18-19. Tiedättehän, ettei teitä ole lunastettu isiltä perimästänne tyhjänpäiväisestä elämästä millään katoavalla tavaralla, hopealla tai kullalla, vaan Kristuksen, tuon virheettömän ja tahrattoman karitsan, kalliilla verellä.

Ef. 1:7. Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto.

Joh. 3:16 vuoden 1933/38 käännös. Sillä niin (sellaisella tavalla) on Jumala maailmaa rakastanut, että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen uskoo, hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä.

1. Kor. 1:18. Puhe rististä on hulluutta niiden mielestä, jotka joutuvat kadotukseen, mutta meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima. (Jeesuksen ristinkuolema tarvittiin meidän syntiemme sovittamiseksi.)

Matt. 7:13-21. "Menkää sisään ahtaasta portista. (Jeesus on tämä portti pelastukseen. Tällä portilla tullaan synnintuntoon ja tunnustetaan synnit, että ne riisuttaisiin pois. Ellei näin tehdä, kyseessä ei silloin ole Jeesus-portti, vaan lavealle tielle johtava portti.) Monet menevät avarasta portista ja laveaa tietä, mutta se vie kadotukseen. Miten ahdas onkaan se portti ja kapea se tie (Jeesus on sekä portti mutta Hän on myös tämä kaita tie pelastumisen jälkeen), joka vie elämään, ja vain harvat löytävät sen! (Jumala vie kyllä ihmiset Jeesus-portille, mutta se kelpaa vain harvoille, koska lavean tien houkutukset vievät voiton.) "Varokaa vääriä profeettoja. He tulevat luoksenne lampaiden vaatteissa, mutta sisältä he ovat raatelevia susia. (Nämä julistajat luulevat itse olevansa lampaita, julistavathan he omasta mielestään rakkauden sanomaa.) Hedelmistä te heidät tunnette. Eihän orjantappuroista koota rypäleitä eikä ohdakkeista viikunoita. Hyvä puu tekee hyviä hedelmiä, huono puu kelvottomia hedelmiä. (Jeesus on myös viinipuu, Joh. 15:1-2. Jos olemme oksina Jeesuksen yhteydessä, tuottaa puu hedelmää oksiensa kautta, myös meidän kauttamme. Jos olemme oksina jossain muussa puussa, ovat lihan teot sen puun mukaiset, Gal. 5:19-21.) Ei hyvä puu voi tehdä kelvottomia eikä huono puu hyviä hedelmiä. Jokainen puu, joka ei tee hyvää hedelmää, kaadetaan ja heitetään tuleen. (Jumala arvioi hedelmän laadun. Arviointiperusteen Hän on ilmoittanut sanassaan Raamatussa.) Hedelmistä te siis tunnette heidät. "Ei jokainen, joka sanoo minulle: 'Herra, Herra', pääse taivasten valtakuntaan. Sinne pääsee se, joka tekee taivaallisen Isäni tahdon. (Taivaallisen Isän tahdon kykenee tekemään vain se, joka on uudestisyntynyt Jumalan lapseksi ja saanut Pyhän Hengen. Hänet Jumala pukee Jeesuksen antamaan lahjavanhurskauteen. Vasta kun meidät on näin kätketty Jeesukseen Kristukseen, me kelpaamme. Muita kohtaan, niitä jotka ovat epäkelpoja, Jumala on vielä pitkämielinen ja vetää heitä puoleensa, sillä Hän haluaa mahdollisimman monen pelastuvan.)

Apt. 3:18-20. Mutta sillä tavoin (antamalla Poikansa kuolla ristillä) Jumala pani täytäntöön sen, minkä hän ennalta oli ilmoittanut kaikkien profeettojen suulla: hänen Voideltunsa tuli kärsiä ja kuolla. Katukaa siis syntejänne, jotta ne pyyhittäisiin pois, kääntykää, (Ainoa oikea kääntyminen on kääntyminen Jeesuksen puoleen Hänen ristinsä juureen.) jotta Herra antaisi tulla virvoituksen ajan ja lähettäisi Jeesuksen, teille ennalta valitsemansa Voidellun.

Apt. 26:20. Ensiksi Damaskoksessa ja Jerusalemissa, sitten joka puolella Juudeaa ja muiden kansojen parissa minä olen julistanut, että kaikkien tulee katua syntejään, kääntyä Jumalan puoleen ja tehdä tekoja, joissa heidän parannuksensa näkyy.

Apt. 24:22-25. Felix, joka oli tarkoin perillä Herran tiestä, siirsi heidän oikeusjuttunsa tuonnemmaksi (Ylipappi Ananias syytti Paavalia.) ... Jonkin ajan kuluttua Felix tuli juutalaisen vaimonsa Drusillan kanssa vankilaan, lähetti hakemaan Paavalia ja kuunteli, mitä tämä kertoi uskosta Kristukseen Jeesukseen. Mutta kun Paavali puhui Jumalan tahdon mukaisesta elämästä, halujen hillitsemisestä ja tulevasta tuomiosta, Felix pelästyi ja sanoi: "Saat mennä. Kutsun sinut taas toiste, kun minulla on aikaa."

Luuk. 6:46. "Miksi te sanotte minulle (Jeesukselle): 'Herra, Herra', mutta ette tee mitä minä sanon?

Jokainen ihminen joutuu tuomiolle synneistään. Kaikesta siitä, mitä hän on ajatellut, sanonut, jättänyt sanomatta, tehnyt tai jättänyt tekemättä. Yksikin rikkomus, kuinka vähäpätöinen tahansa, on loukkaus Jumalan pyhyyttä vastaan ja on viemässä meitä kadotukseen ja ikuiseen eroon Jumalasta. Taipumus syntiin on meissä jokaisessa olemassa syntymästämme saakka ja sitä sanotaan perisynniksi (Room. 3: 9-18, Ps. 53:3-4, Room. 8:7). Tästä syntitaipumuksestaan yksikään ihminen ei pääse eroon tämän maallisen elämänsä aikana.

Room. 3: 9-18. Miten siis on? Olemmeko me (me Jeesukseen uskovat) muita parempia? Emme lainkaan. Olen jo esittänyt sen syytöksen, että kaikki, niin juutalaiset kuin kreikkalaisetkin, ovat synnin vallassa. Onhan kirjoitettu: Ei ole yhtäkään vanhurskasta, ei yhtäkään ymmärtäväistä, ei ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki ovat luopuneet ja käyneet kelvottomiksi. Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei ainoatakaan. Heidän kurkkunsa on avoin hauta, heidän kielensä puhuu petollisesti, huultensa takana heillä on kyykäärmeen myrkkyä, heidän suunsa on täynnä katkeria kirouksia. Nopein jaloin he rientävät vuodattamaan verta, tuhoa ja kurjuutta he jättävät jälkeensä. Rauhan tietä he eivät tunne, jumalanpelko on heille vieras. (Ihmisessä oleva vanha luonto on tällainen. Mitä enemmän luovumme Raamatun sanan noudattamisesta, sitä enemmän raadollisuutemme ja kykymme vuodattaa verta tulee näkyviin.)

Ps. 53:3-4. Jumala katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki he ovat hylänneet hänet, kelvottomia kaikki tyynni! Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei yhtäkään.

Room. 8:7. Lihan (ihmisen oman vanhan luonnon) pyrkimykset sotivat Jumalaa vastaan, sillä ne eivät alistu Jumalan lakiin eivätkä voikaan alistua. (Ihminen itse, hänen vanha luontonsa on jatkuvassa sotatilassa Jumalaa vastaan.)

Koska olemme jo syntymästämme asti syntisiä (Ps. 51:7) ja koska ihmisluontomme on pysyvässä sodassa Jumalaa vastaan (Room. 8:7), meillä itsellämme ei ole mitään mahdollisuutta korjata syntitekojamme ja välttää Jumalan tuomiota. Ihminen ei tuomion pelosta edes kykene lähestymään Jumalaa ja siksi aloitteen on tultava Jumalalta.
Miksi jotkut ihmiset sitten kykenevät käymään seurakunnassa ja kulkemaan kristityn nimellä, vaikka he eivät halua lukea Jumalan sanaa, he tunnustavat syntinsä vain nimellisesti ja he elävät teoissa, joita Raamatussa sanotaan synniksi? Tämä on mahdollista pääasiassa siksi, että heille on saarnattu sellaista "rakkauden jumalaa", joka ei vaadi parannuksen tekemistä eikä syntitekojen hylkäämistä.

Ps. 51:1-19. Daavidin psalmi, profeetta Natanin käytyä hänen luonaan sen vuoksi, että hän oli koskenut Batsebaan; Jumala, ole minulle armollinen hyvyydessäsi, pyyhi pois minun syntini suuren laupeutesi tähden. Pese minut puhtaaksi rikoksestani ja anna lankeemukseni anteeksi. Minä tiedän pahat tekoni, minun syntini on aina minun edessäni. Sinua, sinua vastaan olen rikkonut, olen tehnyt vastoin sinun tahtoasi. (Jokainen muita ihmisiä vastaan tekemämme rikkomus on myös syntiä Jumalaa vastaan.) Oikein teet, kun minua nuhtelet, ja syystä sinä minut tuomitset. Syntinen olin jo syntyessäni, synnin alaiseksi olen siinnyt äitini kohtuun. Mutta sinä tahdot sisimpääni totuuden - ilmoita siis minulle viisautesi! (Ihminen ei itse kykene oikeaan viisauteen, joka olisi myös totuutta. Ne voi saada vain Jumalalta.) Vihmo minut puhtaaksi iisopilla ja pese minut lunta valkeammaksi. Suo minun kuulla ilon ja riemun sana, elvytä mieli, jonka olet murtanut. Käännä katseesi pois synneistäni ja pyyhi minusta kaikki pahat tekoni. (Vain Jumala voi puhdistaa ihmisen hänen synneistään. Vanhan testamentin aikana tämä tapahtui tiedostamalla synti ja uhraamalla eläinuhri sovitukseksi. ) Jumala, luo minuun puhdas sydän ja uudista minut, anna vahva henki. Älä karkota minua kasvojesi edestä, älä ota minulta pois pyhää henkeäsi. Anna minulle jälleen pelastuksen riemu ja suo minun iloiten sinua seurata, niin opetan tiesi sinusta luopuneille, ja he palaavat sinun luoksesi. Jumala, pelastajani, päästä minut verivelasta, niin minä riemuiten ylistän hyvyyttäsi. Herra, avaa minun huuleni, niin suuni julistaa sinun kunniaasi. Jos toisin sinulle teurasuhrin, se ei sinua miellytä, polttouhriakaan et huoli. Murtunut mieli on minun uhrini, särkynyttä sydäntä et hylkää, Jumala. (Daavid tiesi, että vain tunnustamalla syntinsä ja luopumalla siitä, hän voisi säilyttää yhteyden Jumalaan.)

Aloite ihmisen pelastamiseksi tulee aina Jumalalta (Joh. 6:44). Miksi Isä Jumala vetää ihmisiä nimenomaan Jeesuksen Kristuksen luo? Siksi, koska Jumala on säätänyt, että Jeesus Kristus on ainoa portti pelastukseen ja ainoa tie taivaaseen Jumalan luo (Joh. 14:6, Apt. 4:12). Siksi evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta, Hänen ristinkuolemastaan, julistetaan. Hänet tuomittiin kuolemaan, että me, kun uskomme tämän, saisimme syntimme anteeksi ja saisimme elämän.

Joh. 6:44. Ei kukaan voi tulla minun (Jeesuksen) luokseni, ellei Isä, joka minut on lähettänyt, vedä häntä.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Apt. 4:12. Ei kukaan muu voi pelastaa kuin hän (Jeesus Kristus). Mitään muuta nimeä, joka meidät pelastaisi, ei ole ihmisille annettu koko taivaankannen alla."

Me kykenemme näkemään syntisyytemme vasta Jumalan sanan valossa, kun Pyhä Henki sen meille paljastaa. Evankeliumi Jeesuksesta Kristuksesta mahdollistaa kuitenkin myös sen, että uskallamme syntisinä tulla Jumalan eteen kuulemaan tuomiomme. Ellemme tule synteinemme tuomiolle – saamaan vapauttavaa tuomiota - valitsemme itse kadotustuomion alla pysymisen ja iankaikkisen kuoleman (Jes. 1:16-20, 2. Moos. 32:33).

Jes. 1:16-20. Peseytykää, puhdistautukaa, tehkää loppu pahoista töistänne, ne ovat aina silmissäni. Lakatkaa tekemästä pahaa. Opetelkaa tekemään hyvää, tavoitelkaa oikeudenmukaisuutta, puolustakaa sorrettua, hankkikaa orvolle oikeus, ajakaa lesken asiaa. - Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. - Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa. Jos te taivutatte mielenne kuulemaan minua, te saatte syödä maan hyvyyttä, mutta jos kovetatte mielenne ja torjutte minut, miekka syö teidät. Herran suu on puhunut.

2. Moos. 32:33. Silloin Herra sanoi Moosekselle: "Minä pyyhin kirjastani kaikkien niiden nimet, jotka tekevät syntiä minua vastaan. (Tältä välttyy vain Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turvaan pakenemalla.)

Joh. 3:14-21. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava, jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. (Jeesus korotettiin ristille.) Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa (ristille), jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. (Jumalan rakkaus saadaan ainoastaan uskomalla ristiinnaulittuun Kristukseen omakohtaisena syntien sovittajana.) "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa (tässä Pojan ensimmäisessä tulemisessa) maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan. (Tämä tuomio pannaan täytäntöön Pojan toisessa tulemisessa.) Ja tuomio on tämä: valo on tullut maailmaan, mutta pahojen tekojensa tähden ihmiset ovat valinneet sen asemesta pimeyden. Se, joka tekee pahaa, kaihtaa valoa; hän ei tule valoon, etteivät hänen tekonsa paljastuisi. Mutta se, joka noudattaa totuutta (suostuu kuulemaan jumalan kutsun tulla Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alle), tulee valoon, jotta kävisi ilmi, että hänen tekonsa ovat lähtöisin Jumalasta." (Se on Jumalan teko, että olemme tulleet Hänen yhteyteensä. Tämän jälkeen Jumalan Pyhä Henki vaikuttaa myös uudestisyntyneen Jumalan lapsen teot.)

Kun uskomme Jeesukseen Kristukseen, synnymme uudesti ylhäältä, saamme Pyhän Hengen ja alamme elämään Jumalan vastasyntyneinä lapsina (Mark. 16:15-16). Me tarvitsemme paljon sanan "maitoa" kasvaaksemme Jeesuksen Kristuksen tuntemisessa (1. Piet. 2:2, Hepr. 5:11-14).

Mark. 16:15-16. Hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsille): "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, (tässä käytetään alkukielessä partisiippimuotoja, "olla uskossa, olla kastettu") on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. (Risto Heikkilä kääntää tämän kohdan seuraavalla tavalla; "Joka sen loppuun asti uskoo ja saa kerran kasteen, on pelastuva." Vapaiden suuntien ja luterilaisten kastekäsitykset poikkeavat toisistaan jonkin verran.)

1. Piet. 2:2. Niin kuin vastasyntyneet lapset tavoitelkaa puhdasta sanan maitoa, jotta sen ravitsemina kasvaisitte pelastukseen. (Ellemme ruoki itseämme Jumalan sanalla, me näivetymme hengellisesti ja mahdollisesti jopa kuolemme hengellisesti nälkään.)

Hepr. 5:11-14. Meillä olisi tästä paljonkin sanottavaa, mutta ei ole helppo selittää näitä asioita teille, koska olette tulleet niin haluttomiksi kuulemaan. Jo aikoja sitten teistä olisi pitänyt tulla toisten opettajia, mutta sen sijaan te olette itse jälleen opin tarpeessa: jonkun olisi opetettava teille Jumalan sanan alkeet. Te tarvitsette taas maitoa, ette te kestä vahvaa ruokaa. Jokainen, jota vielä ruokitaan maidolla, on pikkulapsi, eikä sellainen kykene ottamaan vastaan syvällistä opetusta. Vahva ruoka on tarkoitettu aikuisille. He ovat totuttaneet aistinsa siihen ja harjaannuttaneet ne erottamaan hyvän ja pahan.

Jumalan sana menee eteenpäin ja ihmiset pelastuvat siellä, missä saarnataan evankeliumia Jeesuksen ristinkuolemasta siinä muodossa, että ihminen saa syntinsä anteeksi vain tulemalla niiden kanssa Jeesuksen ristin juurelle (1. Kor. 15:1-11). Ihmiset pelastuvat iankaikkiseen elämään, koska evankeliumissa itsessään on pelastava voima. Jumala itse toimii ja pelastaa ihmiset sanansa välityksellä.

Raamatun sana ei ole yhdenkään ihmisen omin neuvoin selitettävissä. Jumalan Pyhä Henki avaa Sanan sekä sanan puhujalle että sen kuulijalle (2. Piet. 1:20). Jos saarnaajalla ei ole Pyhää henkeä, jäävät hänen saarnansa ja muut omat puheensa turhiksi, mutta Raamatun sana ja oikein toimitettu ehtoollinen eivät jää. Puhuja joutuu aikanaan tekemään Jumalalle tilin sekä puheistaan että jokaisesta laumansa jäsenestä, muut tekevät tiliä siitä, kun eivät ole rukoilleet hänen puolestaan.

1. Kor. 15:1-11. Veljet, minä palautan mieleenne sen evankeliumin, jonka olen julistanut teille. Te olette ottaneet sen vastaan ja pidätte siitä kiinni, ja sen avulla te myös pelastutte, jos säilytätte sen sellaisena kuin minä sen julistin; muuten olette turhaan tulleet uskoviksi. Ennen muuta annoin teille tiedoksi tämän, minkä itse olin saanut vastaanottaa: Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu, hänet haudattiin, hänet herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu, … Näin me siis julistamme, minä (Paavali) niin kuin hekin (muut opetuslapset), ja näin te myös olette uskoneet. (Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi. Vain tästä kiinni pitävä pelastuu.)

2. Piet. 1:20. Ennen muuta teidän on oltava selvillä siitä, etteivät pyhien kirjoitusten ennustukset ole kenenkään omin neuvoin selitettävissä. Yksikään profeetallinen sana ei ole tullut julki ihmisten tahdosta, vaan ihmiset ovat puhuneet Pyhän Hengen johtamina sen, minkä ovat Jumalalta saaneet.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220518_Helluntai.html">

Helluntai

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Helluntai

Apt. 2:1. Kun sitten koitti helluntaipäivä, he olivat kaikki yhdessä koolla.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo helluntaista mm. seuraavaa;

Elonleikkuujuhlasta käytetään toisaalla nimitystä viikkojuhla (2. Moos. 23:16, 2. Moos. 34:22). Uudessa testamentissa tätä juhlaa kutsutaan helluntaiksi. Nykyajan juutalaisessa kalenterissa juhlan nimi on Šavuot-juhla. Juutalaisille Helluntai on myös lain antamisen muistopäivä.

Elonkorjuujuhla, jota kutsutaan myös hedelmänkorjuu- tai lehtimajajuhlaksi, on eri juhla (2. Moos. 34:22). Nykyajan juutalaisessa kalenterissa sen juhlan nimi on Sukkot-juhla.

2. Moos. 23:14-16. "Lähde kolmesti vuodessa viettämään juhlaa minun kunniakseni. Vietä happamattoman leivän juhlaa ja syö happamatonta leipää seitsemänä päivänä, niin kuin olen käskenyt, säädettyyn aikaan abib-kuussa, sillä juuri siinä kuussa lähdit Egyptistä. Älköön silloin kukaan astuko tyhjin käsin minun eteeni. (Pääsiäisen vietto. Vanhan testamentin aikana uhrattiin karitsa, kun tultiin Jumalan eteen. Uuden testamentin aikana menemme Jumalan eteen Jeesuksen, Jumalan uhrikaritsan sovintoveren turvissa.) Pidä myös elonleikkuujuhla, kun leikkaat ensimmäiset tähkät peltoon kylvämästäsi viljasta, (Elonleikkuujuhlana eli helluntaina, kun Pyhä henki vuodatettiin, Jumala korjasi talteen myös uuden liiton ensimmäisen pelastettujen joukon. Silloin Jumalan viljapellolta korjattiin ensimmäiset tähkät.) sekä korjuujuhla vuoden päättyessä, kun korjaat hedelmätarhojesi sadon. (Tämä kuvaa sitä, kun Kristus Jeesus palaa noutamaan kaikki omansa taivaan ilojuhlaan.)

Opetuslapsia oli ainakin viisisataa ja he olivat nyt koolla. Jos joku opetuslapsi jostain syystä ei ollut päässyt tulemaan paikalle, hän sai Pyhän Hengen siellä missä oli. Vastaava tilanne koettiin Vanhan testamentin aikana (4. Moos. 11:24-29).

4. Moos. 11:24-29. Mooses meni ulos ja kertoi kansalle, mitä Herra oli sanonut. Sitten hän kokosi seitsemänkymmentä miestä kansan vanhimpien joukosta ja vei heidät pyhäkköteltan luo. Herra laskeutui pilveen verhoutuneena ja puhui Moosekselle. Sitten hän siirsi Mooseksen saamaa henkeä näihin seitsemäänkymmeneen vanhimpaan, ja kun henki laskeutui heihin, he joutuivat profeetalliseen hurmokseen. Myöhemmin tätä ei heille enää tapahtunut. Leiriin oli jäänyt kaksi miestä; toinen oli nimeltään Eldad ja toinen Medad. Heidätkin oli merkitty seitsemänkymmenen valitun joukkoon. Henki laskeutui myös heihin, vaikka he eivät olleet menneet teltalle, ja he joutuivat hurmoksiin leirissä. Muuan poika juoksi kertomaan Moosekselle: "Eldad ja Medad ovat joutuneet hurmoksiin leirissä." Joosua, Nunin poika, joka oli nuoruudestaan saakka ollut Mooseksen palvelija, kiirehti sanomaan: "Mooses, herrani, tee siitä loppu!" Silloin Mooses sanoi hänelle: "Mitä syytä sinulla on kiivailla minun puolestani? Kunpa koko Herran kansa olisi profeettoja ja saisi Herran hengen!"

Apt. 2:2-3. Yhtäkkiä kuului taivaalta kohahdus, kuin olisi käynyt raju tuulenpuuska, ja se täytti koko sen talon, jossa he olivat. He näkivät tulenlieskoja, kuin kieliä, jotka jakautuivat ja laskeutuivat itse kunkin päälle.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

"Kohahdus" voi kreikankielisessä alkutekstissä tarkoittaa myös aaltojen jylinän ääntä (Luuk. 21:25). Tässä se kuvaa Hengen näkymättömän voiman ilmestymistä tavalla, jonka kaikki huoneessa olijat kokivat. Kreikan kielen henkeä tarkoittava sana "pneuma" voi tarkoittaa myös tuulta tai henkäystä.

Luuk. 21:25. "Auringossa, kuussa ja tähdissä näkyy merkkejä. Meren aallot (Raamattu kuvaa kansoja mereksi, Hes. 26:3, Jes. 17:12, Ps. 65:8.) pauhaavat jylisten, ja maan päällä ovat kansat ahdistuksen ja epätoivon vallassa. (Tässä Jeesus puhuu meillekin lopun aikojen tapahtumista.)

Kun Pyhä Henki annettiin helluntaina kohahduksineen ja tulenkielineen, se oli kertaluontoinen tapahtuma. Vastaava tapahtuma koettiin kuitenkin myös Korneliuksen kodissa, kun Pyhä Henki annettiin pakanoille. Ellei niin olisi ollut, ei pakanoita olisi hyväksytty uskovien yhteyteen (Apt. 10:28, 44-48).

Apt. 10:28. Hän (Pietari) sanoi heille (Korneliuksen kodissa oleville): "Niin kuin tiedätte, juutalaisen ei ole sallittua seurustella toiseen kansaan kuuluvien kanssa eikä mennä heidän luokseen. Jumala on kuitenkin osoittanut minulle, ettei ketään ihmistä saa pitää epäpuhtaana tai saastaisena.

Apt. 10:44-48. Pietarin vielä puhuessa laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa. Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. Silloin Pietari sanoi: "Kuka voi estää kastamasta vedellä näitä, jotka ovat saaneet Pyhän Hengen niin kuin mekin?" Hän käski kastaa heidät Jeesuksen Kristuksen nimeen.

Apt. 2:4. He (yläsalissa olevat) tulivat täyteen Pyhää Henkeä ja alkoivat puhua eri kielillä sitä mitä Henki antoi heille puhuttavaksi.

Helluntai oli juutalaisille Mooseksen lain antamisen muistopäivä. Kuvaavaa on se, että juuri Mooseksen kautta tulleen lain antamisen muistopäivänä, Jumala kirjoitti uuden lain ihmisten sydämiin antamalla heille Jeesuksen lähettämän Pyhän Hengen (Jer.31:31-34, Hepr. 10:14-16).

Jer.31:31-34. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta (lakiliitto Mooseksen kautta). Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. (Jokainen Jeesuksen Kristuksen sovintovereen uskova saa Pyhän Hengen.) Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Silloin ei kukaan enää opeta toista, veli ei opeta veljeään sanoen: 'Oppikaa tuntemaan Herra!' Sillä kaikki, pienimmästä suurimpaan, tuntevat minut, sanoo Herra. Minä annan anteeksi heidän rikoksensa enkä enää muista heidän syntejään." (Opetuslasten kanssa ehtoollisella ollessaan; Jeesus otti maljan, kiitti ja sanoi, ottakaa ja juokaa tästä te kaikki. Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka teidän edestänne vuodatetaan syntien anteeksi antamiseksi. Niin usein kuin te siitä juotte, tehkää se minun muistokseni.)

Hepr. 10:14-16. sillä hän (Jeesus Kristus) on jo yhdellä ainoalla uhrilla tehnyt pysyvästi täydellisiksi ne, jotka pyhitetään. (Meidät on kätketty Jeesukseen Kristukseen Hänen ristinkuolemassaan. Niin kauan kun pysymme Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alla, Jumala näkee meidät täydellisinä, puettuina Jeesuksen täydellisyyteen.) Tästä todistaa meille myös Pyhä Henki. Ensin näin: Tämän liiton minä teen heidän kanssaan tulevina aikoina, sanoo Herra: minä asetan lakini heidän sydämeensä, kirjoitan sen heidän sisimpäänsä. (Pyhä Henki annettiin ensimmäisten opetuslasten sydämiin helluntaina, joka oli juutalaisille Mooseksen lain antamisen muistopäivä.)

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Tässä toteutuivat profeetta Jooelin sanat Pyhän Hengen vuodattamisesta (Jooel 2:28-29), Johannes Kastajan sanat siitä, että Jeesus kastaa ihmisiä Pyhällä Hengellä ja tulella (Luuk. 3:16), sekä Jeesuksen itsensä lupaus Pyhän Hengen lähettämisestä (Luuk. 24:49, Apt. 1:5). Kuningas Salomon vihkiessä Jerusalemin temppelin Jumala oli lähettänyt tulen taivaasta ja täyttänyt temppelin kirkkaudellaan (2. Aik. 7:1-3). Nyt Jumala osoitti täyttävänsä uuden temppelinsä, uuden liiton seurakunnan, voimallaan ja läsnäolollaan.

Vanhan lakiliiton aikana papitkaan eivät voineet mennä temppelin kaikkeinpyhimpään Jumalan läsnäoloon, ainoastaan lähelle sitä. Temppelin kaikkein pyhimpään osaan sai vain ylipappi mennä kerran vuodessa ja silloin hänellä piti olla sovitusveri mukanaan. Nyt uuden liiton aikana saa kaikkein vähäisinkin Jumalan lapsi mennä Jumalan läsnäoloon Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turvissa milloin tahansa. Itse asiassa, kun hän on Kristuksessa, hän silloin jo on jatkuvasti Jumalan läsnäolossa.

Jooel 2:28-29 v. 1933/38 käännös. Näitten jälkeen minä olen vuodattava Henkeni kaiken lihan päälle, ja teidän poikanne ja tyttärenne ennustavat, vanhuksenne unia uneksuvat, nuorukaisenne näkyjä näkevät. Ja myös palvelijain ja palvelijattarien päälle minä niinä päivinä vuodatan Henkeni. (Tähän kohtaan myös Pietari vetosi selittäessään helluntaina tapahtunutta Pyhän Hengen vuodatusta paikalle tulleelle väkijoukolle.)

Luuk. 3:15-17. Kansa oli odotuksen vallassa. Kaikki pohdiskelivat, oliko Johannes ehkä Messias. He saivat Johannekselta vastauksen: "Minä kastan teidät vedellä, mutta on tuleva minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu."

Luuk. 24:49. Minä lähetän teille sen, minkä Isäni on luvannut. Pysykää tässä kaupungissa, kunnes saatte varustukseksenne voiman korkeudesta."

Apt. 1:4-5. Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

2. Aik. 7:1-3. Kun Salomo oli päättänyt rukouksensa (temppelin vihkimistilaisuudessa), taivaasta iski tuli, joka söi polttouhrit ja teurasuhrit, ja Herran kirkkaus täytti temppelin. Papit eivät voineet mennä temppeliin, sillä se oli täynnä Herran kirkkautta. Kun israelilaiset, jotka seisoivat kivetyllä esipihalla, näkivät tulen ja näkivät Herran kirkkauden laskeutuvan taivaasta temppelin päälle, he kumartuivat kasvoilleen ja rukoilivat ja ylistivät Herraa: "Hän on hyvä, iäti kestää hänen armonsa."

Yläsalissa olevat tulivat täyteen Pyhää Henkeä ja alkoivat puhua eri kielillä sitä mitä Henki antoi heille puhuttavaksi. Tässä tilanteessa ei tarvittu kielten selittämisen armolahjaa, koska Jumala johdatti paikalle ne, joiden ymmärtämää kieltä tässä armolahjan vaikutuksesta puhuttiin. Seurakunnan kokouksissa sen sijaan on kiellettyä käyttää kielillä puhumisen armolahjaa, ellei paikalla ole tulkitsijaa (1. Kor. 14:26-28, 37). Pyhä Henki ei koskaan toimi vastoin Raamattuun kirjoitettua Jumalan sanaa. Ihmisen oma vanha luonto sen sijaan toimii saadessaan tilaisuuden korottaa itseään ja lahjojaan.

1. Kor. 14:26-28, 37. Mitä tämä siis tarkoittaa, veljet? Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle. … Jos joku uskoo olevansa profeetta tai saaneensa muita Hengen lahjoja, hänen tulee tietää että tämä, mitä kirjoitan, on Herran käsky.

Apt. 2:5-11. Jerusalemissa asui hurskaita juutalaisia, joita oli tullut sinne kaikkien kansojen keskuudesta, mitä taivaan alla on. Kun tämä ääni kuului, paikalle kerääntyi paljon väkeä, ja hämmästys valtasi kaikki, sillä jokainen kuuli puhuttavan omaa kieltään. He kysyivät ihmeissään: "Eivätkö nuo, jotka puhuvat, ole kaikki galilealaisia? Kuinka me sitten kuulemme kukin oman synnyinmaamme kieltä? Meitä on täällä partilaisia, meedialaisia ja elamilaisia, meitä on Mesopotamiasta, Juudeasta ja Kappadokiasta, Pontoksesta ja Aasian maakunnasta, Frygiasta, Pamfyliasta, Egyptistä ja Libyasta Kyrenen seudulta, meitä on tullut Roomasta, toiset meistä ovat syntyperäisiä juutalaisia, toiset uskoomme kääntyneitä, meitä on kreetalaisia ja arabialaisia - ja me kaikki kuulemme heidän julistavan omalla kielellämme Jumalan suuria tekoja."

Huomiomme kiinnittyy liian helposti vain opetuslapsiin ja heidän saamiinsa armolahjoihin. Kiinnitämme huomiotamme myös itseemme ja omiin lahjoihimme tai niiden puuttumiseen. Jumala kiinnitti huomionsa niihin paikalle tulleisiin ihmisiin, jotka Hän halusi pelastaa. Jumala antoi opetuslapsille käyttöön juuri sellaiset työkalut, joiden välityksellä Hän pystyi nämä paikalle tulleet ihmiset pelastamaan. Me kiinnitämme liian usein huomiomme itse kielilläpuhumiseen ja korotamme ihmistä, kun huomio tulisi kiinnittää puheen sisältöön, Jumalan suuriin tekoihin.

Apt. 2:12-16. He eivät tienneet, mitä ajatella. Ihmeissään he kyselivät toinen toiseltaan: "Mitä tämä oikein on?" Mutta jotkut pilkkasivat: "He ovat juovuksissa, makeaa viiniä täynnä." Silloin Pietari astui esiin, ja muut yksitoista hänen kanssaan. Hän alkoi puhua kuuluvalla äänellä: "Kuulkaa minua, juutalaiset, te kaikki, jotka asutte Jerusalemissa! Tietäkää tämä: Eivät nämä miehet ole juovuksissa, niin kuin te luulette - nythän on vasta aamu, päivän kolmas tunti (kello 9 aamulla). Tämä on sitä, mikä profeetta Joelin suulla on ilmoitettu: …

Pietari ei provosoitunut vastaanväittäjistä, vaan vastasi heidänkin kysymyksiin sillä viisaudella, minkä Pyhä Henki hänelle antoi (1. Piet. 3:14-16). Tässä vaiheessa ei ollut enää tarvetta kielilläpuhumiseen vaan selväsanaiseen puheeseen (1. Kor. 14:18-20).

1. Piet. 3:14-16. Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

1. Kor. 14:18-20. Minä (Paavali) puhun kielillä enemmän kuin kukaan teistä, ja siitä kiitän Jumalaa. Jotta voisin opettaa muitakin, haluan seurakunnassa silti puhua mieluummin viisi ymmärrettävää sanaa kuin tuhansia hurmoskielen sanoja. Veljet, älkää olko ajatuksiltanne lapsia.

Mitä Raamatussa kerrotaan kielillä puhumisesta?

●	Vastakkainen tapahtuma, kielten sekoittaminen, tapahtui Baabelissa, kun Jumala sekoitti ihmiskunnan yhden yhteisen kielen (1. Moos. 11:1-9). Ellei näin olisi tapahtunut, ihmiskunta olisi saastuttanut itsensä niin nopeasti, ettei Vapahtaja, luvattu "vaimon siemen", olisi ehtinyt syntyä. Kielten sekoittamisessakin Jumalalla oli mielessään meidän pelastamisemme.

1. Moos. 11:1-9. Koko maailma käytti samoja sanoja ja puhui yhtä kieltä. Kun ihmiset siirtyivät itään, he löysivät Sinearin maasta tasangon ja jäivät sinne asumaan. Ja he sanoivat toisilleen: "Tehkäämme tiiliä ja polttakaamme ne koviksi." He käyttivät savitiiltä rakennuskivenä ja asfalttipikeä muuraamiseen. He sanoivat: "Rakentakaamme itsellemme kaupunki ja torni, joka ulottuu taivaaseen asti. (Eivät ihmiset taivasta tavoitelleet, eivät he tyhmiä olleet. He rakensivat temppeliä taivaan seitsemälle planeetalle, palvontapaikaksi näille epäjumalina pitämilleen valoille.) Sillä tavoin saamme mainetta emmekä myöskään hajaannu yli koko maan." (Tämä oli vastoin Jumalan antamaa selvää käskyä täyttää maa, 1. Moos. 9:1.) Herra tuli katsomaan kaupunkia ja tornia, jota ihmiset rakensivat, ja sanoi: "Siinä he nyt ovat, yksi kansa, jolla on yksi ja sama kieli. Tämä, mitä he ovat saaneet aikaan, on vasta alkua. Nyt he pystyvät tekemään mitä tahansa. (Ihmiskunta olisi nopeasti saastuttanut itsensä siten, ettei Vapahtaja, luvattu "vaimon siemen", olisi voinut syntyä.) Menkäämme sekoittamaan heidän kielensä, niin etteivät he ymmärrä toistensa puhetta." Ja niin Herra hajotti heidät sieltä kaikkialle maailmaan, ja he lakkasivat rakentamasta kaupunkia. Kaupunki sai nimen Babylon, sillä siellä Herra sekoitti ihmisten kielen ja sieltä hän hajotti heidät kaikkialle maailmaan. (Nebukadnessarin ajoilta on säilynyt savitaulu, jossa kerrotaan hänen korjanneen tämän baabelin tornin, jonka huippu oli jäänyt keskeneräiseksi. Kannattaa kuunnella netistä Pekka Luukkalan luennot; "aarteita vanhoissa juutalaisissa lähteissä".)

Jumalalla ei ollut silloin eikä ole nytkään aikomusta jättää ihmiskuntaa hajaannuksen valtaan. Hän tekee vieläkin enemmän ja parempaa, kuin mitä oli ennen kielten sekoittamista. Jumala yhdistää Kristuksessa yhdeksi kaiken, mitä on taivaassa ja maan päällä, Jumalalle uskollisena pysyneet enkelivallat ja ne kristityt, jotka ovat valkaisseet vaatteensa Karitsan verellä (Ef. 1:3-14, Ilm. 7:13-17). Tämä toteutui jo osittain helluntaina, kun Pyhä Henki yhdisti uskovat opetuslapset ylösnousseeseen Jeesukseen Kristukseen. Lopullisesti se tulee toteutumaan aikojen lopussa (Ilm. 21: 1-8).

Ef. 1:3-14. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä! Hän on siunannut meitä kaikella Hengen siunauksella, taivaallisilla aarteilla Kristuksessa. Jo ennen maailman luomista hän on valinnut meidät Kristuksessa olemaan edessään pyhiä ja nuhteettomia Kristuksesta osallisina. (Kristus kuoli kaikkien ihmisten puolesta, joten kaikki ovat valittuja, 2. Kor. 5:14-15. Ketään ei ole ennalta määrätty kadotukseen. Tämä Jumalan valinta ei kuitenkaan kaikille kelpaa, vaan he hylkäävät Jumalan kutsun, sillä valinta tapahtuu Kristuksessa Jeesuksessa. Jumala haluaa pelastaa kaikki, mutta kaikki eivät pelastu, sillä heille ei kelpaa Jumalan ilmoittama tapa pelastua.) Rakkaudessaan hän näki hyväksi jo edeltä määrätä meidät yhteyteensä, omiksi lapsikseen, Jeesuksen Kristuksen tähden. (Me pääsemme Jumalan yhteyteen ainoastaan Jeesuksen Kristuksen vuoksi, Hänessä ja Hänen kauttaan. Emme minkään oman luonteenpiirteemme, oman ansion tai teon, emme edes pelastuneina tekemiemme tekojen vuoksi. Emme rukoilemiemme rukousten, emme edes uskomme vuoksi, oli se kuinka palavaa tahansa, sillä uskokin on lahja Jumalalta, Hepr. 12:2.) Ylistetty olkoon hänen armonsa kirkkaus, kun hän antoi meille rakkaan Poikansa! Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto. Näin Jumala on antanut armonsa rikkauden tulla runsaana osaksemme ja suonut meille kaikkea viisautta ja ymmärrystä. Hän on ilmaissut meille tahtonsa salaisuuden, sen Kristusta koskevan suunnitelman, jonka hän oli nähnyt hyväksi tehdä ja joka oli määräajan tullessa toteutuva: hän oli yhdistävä Kristuksessa yhdeksi kaiken, mitä on taivaassa ja maan päällä. Jumala on myös antanut Kristuksessa meille perintöosan, niin kuin hän oli suunnitellut ja ennalta määrännyt - hän, joka saattaa kaiken tapahtumaan tahtonsa ja päätöksensä mukaisesti. Siksi meidän, jotka olemme jo ennalta saaneet panna toivomme Kristukseen, tulee elää Jumalan kirkkauden ylistykseksi. (Sanotaan, että "aateluus velvoittaa". Samoin elämä Kristuksen yhteydessä velvoittaa meitä elämään Raamatun sanan mukaisesti.) Kristukseen tekin nyt uskotte kuultuanne totuuden sanan, pelastuksenne evankeliumin. Häneen uskoessanne te myös olette saaneet luvatun Pyhän Hengen sinetiksenne. Se on meidän perintöosamme vakuutena, joka takaa meille lunastuksen, Jumalan kirkkauden ylistykseksi.

Ilm. 7:13-17. Yksi vanhimmista kysyi minulta (Johannekselta): "Keitä nämä valkeavaatteiset ovat? Mistä he ovat tulleet?" Minä vastasin: "Herra, sinä sen tiedät." Hän sanoi minulle: Nämä ovat päässeet suuresta ahdingosta. He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä. Sen tähden he ovat Jumalan valtaistuimen edessä ja palvelevat häntä hänen pyhäkössään päivin ja öin, ja hän, joka istuu valtaistuimella, on levittänyt telttansa heidän ylleen. Nälkä ei heitä enää vaivaa, ei jano, enää ei heitä polta aurinko eikä paahtava helle. Karitsa, joka on valtaistuimen edessä, kaitsee heitä ja vie heidät elämän veden lähteille, ja Jumala pyyhkii heidän silmistään kaikki kyyneleet.

Ilm. 21: 1-8. Minä näin uuden taivaan ja uuden maan. Ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa olivat kadonneet, eikä merta ollut enää. Näin, kuinka pyhä kaupunki, uusi Jerusalem, laskeutui taivaasta Jumalan luota juhla-asuisena, niin kuin morsian, joka on kaunistettu sulhasta varten. Ja minä kuulin valtaistuimen luota voimakkaan äänen, joka sanoi: "Katso, Jumalan asuinsija ihmisten keskellä! Hän asuu heidän luonaan, ja heistä tulee hänen kansansa. Jumala itse on heidän luonaan, ja hän pyyhkii heidän silmistään joka ainoan kyyneleen. Kuolemaa ei enää ole, ei murhetta, valitusta eikä vaivaa, sillä kaikki entinen on kadonnut." Valtaistuimella istuva lausui: "Uudeksi minä teen kaiken." Hän sanoi: "Kirjoita nämä sanat muistiin. Ne ovat luotettavat ja todet." Vielä hän sanoi minulle: "Nyt ne ovat käyneet toteen. Minä olen A ja O, alku ja loppu. Sille, jolla on jano, minä annan lahjaksi vettä elämän veden lähteestä. Tämä on voittajan palkinto. Minä olen hänen Jumalansa, ja hän on minun poikani. Mutta pelkurit, luopiot ja iljetysten kumartajat, murhamiehet ja irstailijat, noidat, epäjumalien palvelijat ja kaikki valheen orjat saavat tämän palkan: he joutuvat tuliseen järveen rikinkatkuisten lieskojen keskelle. Tämä on toinen kuolema."

●	Kielillä puhuminen on yksi Jumalan seurakunnan käyttöön antamista monista armolahjoista (1. Kor. 12:7-11, 27-31). Muut henkilöt seurakunnassa hyötyvät tästä armolahjasta kuitenkin vain, jos läsnä on myös kielten selittämisen armolahjan saanut henkilö (1. Kor. 14:27-28). Muista armolahjoista poiketen, kielillä puhuminen on tarkoitettu Jumalan lapsen henkilökohtaiseksi rakennukseksi (1. Kor. 14:4-5). Kielillä puhumista seurakunnan kokouksessakaan ei saanut estää, paitsi silloin, jos paikalla ei ollut selittäjää (1. Kor. 14:39-40). Paavali toivoi, että jokainen seurakunnassa puhuisi kielillä.

1. Kor. 12:7-11. Hän (Jumala) antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi. Yhden ja saman Hengen voimasta toinen saa kyvyn jakaa viisautta, toinen kyvyn jakaa tietoa, toiselle sama Henki suo uskon voiman, toiselle parantamisen lahjan, joku saa voiman tehdä ihmeitä, joku profetoimisen lahjan, joku kyvyn erottaa eri henget toisistaan, joku kielillä puhumisen lahjan, joku taas kyvyn tulkita tällaista puhetta. Kaiken tämän saa aikaan yksi ja sama Henki, joka jakaa kullekin omat lahjansa niin kuin tahtoo.

1. Kor. 12:27-31. Te olette Kristuksen ruumis, ja jokainen teistä on tämän ruumiin jäsen. Jumala on seurakunnassaan asettanut ensinnäkin jotkut apostoleiksi, toiseksi jotkut profeetoiksi ja vielä jotkut opettajiksi. Muutamilla on voima tehdä ihmeitä, toisilla parantamisen lahja, toisilla kyky auttaa muita, toimia johtajana tai puhua kielillä. Eivät kai kaikki ole apostoleja? Tai profeettoja? Tai opettajia? Tai ihmeiden tekijöitä? Eihän kaikilla ole parantamisen lahjaa? Eiväthän kaikki puhu kielillä tai tulkitse tällaista puhetta? Mutta tavoitelkaa kaikkein arvokkaimpia armolahjoja!

1. Kor. 14:27-28. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle.

1. Kor. 14:4-5. Kielillä puhuva rakentaa itseään, profetoiva rakentaa seurakuntaa. Toivoisin teidän kaikkien puhuvan kielillä, (Paavali toteaa tässä, että kaikki eivät puhu kielillä, mutta että se olisi toivottavaa.) mutta vielä mieluummin toivoisin teidän profetoivan. Profetoiva on arvokkaampi kuin kielillä puhuva, ellei tämä sitten osaa myös tulkita puhettaan, niin että se koituu seurakunnan parhaaksi. (Kielillä puhuja ja profetoija voivat puhua samoista asioista. Profetoijan puhe ymmärretään, kielillä puhujaa ei kukaan ymmärrä, ellei paikalla ole kielten selittäjää.)

1. Kor. 14:39-40. Veljet, tavoitelkaa siis profetoimisen lahjaa älkääkä estäkö kielillä puhumista. Kaiken on vain tapahduttava arvokkaasti ja hyvässä järjestyksessä.

●	Kielillä puhuminen on yksi niistä tuntomerkeistä, jotka seuraavat uskovia (Mark. 16:17). Ilman Jumalalta saatua rakkautta, kielillä puhuminen on kuitenkin vain turhaa meluamista (1. Kor. 13:1).

Mark. 16:15-20. Hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsille): "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. Ja niitä, jotka uskovat, seuraavat nämä tunnusmerkit: Minun nimissäni he ajavat pois pahoja henkiä. He puhuvat vierailla kielillä. He tarttuvat käsin käärmeisiin, (Paavali joutui pakosta tähän tilanteeseen, Apt. 28:1-5.) ja vaikka he juovat tappavaa myrkkyä, se ei vahingoita heitä. He panevat kätensä sairaiden päälle, ja nämä paranevat." (Kaikilla uskovilla ei myöskään ole parantamisen armolahjaa.) Kun Herra Jeesus oli puhunut heille tämän, hänet otettiin ylös taivaaseen ja hän istuutui Jumalan oikealle puolelle. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

1. Kor. 13:1-3. Vaikka minä puhuisin ihmisten ja enkelien kielillä (kielillä puhumisen armolahja) mutta minulta puuttuisi rakkaus (agape-rakkaus, jumalalta saatu rakkaus), olisin vain kumiseva vaski tai helisevä symbaali. Vaikka minulla olisi profetoimisen lahja, vaikka tuntisin kaikki salaisuudet ja kaiken tiedon ja vaikka minulla olisi kaikki usko, niin että voisin siirtää vuoria, mutta minulta puuttuisi rakkaus, en olisi mitään. Vaikka jakaisin kaiken omaisuuteni nälkää näkeville ja vaikka antaisin polttaa itseni tulessa mutta minulta puuttuisi rakkaus, en sillä mitään voittaisi.

Jumalan suunnitelmissa pienet yksityiskohdatkin asettuvat oikeille paikoilleen. Tämä saa minut kestämään pikkuvaivani, kun tiedän, että kaikkivaltias Jumala antaa niille oikean tarkoituksen (tosin en vielä tarkasti tiedä, minkä) ja asettaa nekin oikeaan yhteyteen palvelemaan omaa tarkoitustaan.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220601_Pietarin_puhe_helluntaina.html">

Pietarin puhe helluntaina

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Pietarin puhe helluntaina

Pietari puhui sille suurelle väkijoukolle, joka oli tullut ihmettelemään Pyhän Hengen vuodatusta. Jerusalem oli täynnä väkeä, koska elonleikkuujuhla eli helluntai oli yksi niistä suurista juhlista, jolloin israelilaiset tulivat Jerusalemiin. Kannattaa panna merkille, että vaikka kysymys on Pyhän Hengen vuodatuksesta, Pietari keskittyy puheessaan Jeesukseen Kristukseen.

Apt. 2:16-21. (Pietarin puhetta.) Tämä on sitä, mikä profeetta Joelin suulla on ilmoitettu: - Viimeisinä päivinä, sanoo Jumala, minä vuodatan Henkeni kaikkiin ihmisiin. Teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, nuorukaiset näkevät näkyjä ja vanhukset ennusunia. Näin teen: palvelijoihini ja palvelijattariini minä vuodatan Henkeni niinä päivinä, ja he profetoivat. Minä näytän ihmeitä ylhäällä taivaalla, merkkejä alhaalla maan päällä: verta, tulta ja suitsevaa savua. Aurinko pimenee, kuu värjäytyy vereen, ennen kuin koittaa Herran päivä, suuri ja häikäisevä. Mutta joka huutaa avuksi Herran nimeä, se pelastuu.

Viimeiset päivät alkoivat Jeesuksesta. Jumala sanoo vuodattavansa Henkensä palvelijoihinsa ja palvelijattariinsa. Vain ne ovat Jumalan palvelijoita ja palvelijattaria, jotka suostuvat elämään Jumalan sanan, Raamatun, mukaan. Muut palvelevat vain itseään tai itselleen tekemiään epäjumalia.

Joelin profetia Vanhassa testamentissa koskee sekä helluntaina tapahtunutta Pyhän Hengen vuodatusta että lopun ajan päätöstä, Herran toisen tulemisen aikana (Joel 3:1-5). Lohdullista Joelin profetiassa on se, että riippumatta siitä, mikä ajan hetki on, jokainen joka huutaa avuksi Herraa Jeesusta Kristusta, pelastuu. Pelastumisen edellytys on kuitenkin aina evankeliumin sanoman vastaanottaminen sillä vain se, joka on kuullut ja uskoo Jumalan Poikaan, tietää huutaa Häntä avuksi Herranaan (Room. 10:13-14).

Joel 3:1-5. Tämän jälkeen on tapahtuva, että minä vuodatan henkeni kaikkiin ihmisiin. Ja niin teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, nuorukaisenne näkevät näkyjä, vanhuksenne ennusunia. Myös orjiin ja orjattariin minä vuodatan henkeni noina päivinä. Minä annan teidän nähdä merkkejä taivaalla ja maan päällä: verta, tulta ja savupatsaita. Aurinko pimenee (tapahtui Jeesuksen ollessa ristillä ja tulee tapahtumaan vielä lopun ajan päätöksessä), kuu värjäytyy vereen, ennen kuin koittaa Herran päivä, suuri ja pelottava. Mutta jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu. Siionin vuori ja Jerusalem on turvapaikka, (tai Siionissa ja Jerusalemissa on vapaus) niin Herra on luvannut. Ne, jotka Herra kutsuu, ne pelastuvat.

Room. 10:13-14. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista?

Apt. 2:22. (Pietarin puheen jatkoa.) "Israelilaiset, kuulkaa mitä teille sanon! Jeesus Nasaretilainen oli Jumalan teitä varten valitsema mies. Sen Jumala osoitti niillä voimateoilla, merkeillä ja ihmeillä, joita Jeesus hänen lähettämänään teki teidän keskuudessanne, niin kuin tiedätte.

Jumala oli valmistanut itselleen kansan, vanhan liiton Israelin (2. Sam. 7:23-24 v. 1933/38 käännös, Jes. 44:1). Jumala oli antanut heille kirjoitukset ja profeetat. Kaikki vanhassa liitossa viittaa Messiaaseen, Jeesukseen. Jeesus täytti Vanhan testamentin kärsivää Messiasta koskevat kirjoitukset ja tulee aikanaan täyttämään myös kaikki Messias-kuningasta koskevat (Joh. 7:30-31, Matt. 26:56, Luuk. 24:25-27).

Saddukeukset, jotka papistona pitivät valtaa käsissään, olivat kuitenkin hylänneet muut Vanhan testamentin kirjoitukset paitsi Mooseksen kirjoja (Apt. 23:8). Nykyään on tultu samanlaiseen tilanteeseen, sillä valtaosa papeista pitää 1. Mooseksen kirjaa satuna sekä hylkää itselleen epämieluisan osan Paavalin kirjoituksista. He hylkäävät myös Jeesuksen neitseestä syntymisen, jne. Se, joka hylkää Raamatun kirjoitukset, hylkää aina myös Jeesuksen itsensä sillä kirjoitukset todistavat Jeesuksesta (Joh. 5:39).

2. Sam. 7:23-24 v. 1933/38 käännös. Ja missä on maan päällä toista kansaa sinun kansasi Israelin vertaista, jota Jumala itse on käynyt lunastamaan kansaksensa, tehdäkseen sen nimen kuuluisaksi ja tehdäkseen teille, sinun maallesi, suuria ja peljättäviä tekoja kansasi edessä, jonka sinä lunastit itsellesi Egyptistä, pakanain ja heidän jumaliensa vallasta? Ja sinä olet valmistanut itsellesi kansasi Israelin, omaksi kansaksesi ikuisiksi ajoiksi; ja sinä, Herra, olet tullut heidän Jumalaksensa. (Tästäkin raamatunkohdasta käy ilmi, että Jumala ei ole hylännyt Israelin kansaa, vaan sillä on lopun aikana tietty tarkoitus kirkastaa Jumalan kunniaa.)

Jes. 44:1. Ja nyt Jaakob, minun palvelijani, kuule, kuule Israel, sinä jonka olen valinnut!

Joh. 7:30-31. Hallitusmiesten teki mieli pidättää hänet (Jeesus), mutta kukaan ei kuitenkaan käynyt häneen käsiksi, sillä hänen hetkensä ei ollut vielä tullut. Monet kansanihmiset sen sijaan uskoivat häneen. He sanoivat: "Tokkopa Messias tullessaan tekee useampia tunnustekoja kuin tämä on jo tehnyt."

Matt. 26:56. Mutta kaikki tämä on tapahtunut (Jeesuksen pidättäminen ristiinnaulitsemista varten), jotta profeettojen kirjoitukset kävisivät toteen." Silloin kaikki opetuslapset jättivät hänet ja pakenivat.

Luuk. 24:25-27. Silloin Jeesus sanoi heille (Ylösnousemuksensa jälkeen Emmauksen tien kulkijoille): "Voi teitä ymmärtämättömiä! Noinko hitaita te olette uskomaan kaikkea sitä, mitä profeetat ovat puhuneet? Juuri niinhän Messiaan piti kärsiä ja sitten mennä kirkkauteensa." Ja hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.

Apt. 23:8. Saddukeukset näet väittävät, ettei mitään ylösnousemusta ole, ei myöskään enkeleitä eikä henkiä, kun taas fariseukset uskovat näihin kaikkiin.

Joh. 5:39. Te kyllä tutkitte kirjoituksia, koska luulette niistä löytävänne ikuisen elämän - ja nehän juuri todistavat minusta (Jeesuksesta).

Apt. 2:23. (Pietarin puheen jatkoa.) Tämän Jeesuksen te surmasitte. Te panitte lakia tuntemattomat pakanat naulitsemaan hänet ristiin, kun hänet oli annettu teidän käsiinne niin kuin Jumala oli suunnitellut ja ennalta nähnyt.

Pietari aloitti puheensa sanomalla kuulijoille, että te olette murhaajia. Nykyään puhutaan liian usein vain Jumalan rakkaudesta yleisellä tasolla, kertomatta että Jumalan rakkaus on jokaisen kuulijan syntisyyden vuoksi sidottu Jeesuksen ristinkuolemaan. Joka ei hyväksy Jeesusta syntiensä vuoksi ristiinnaulittuna, hylkää aina myös Jumalan rakkauden (1. Joh. 4:9-10).

1. Joh. 4:9-10. Juuri siinä Jumalan rakkaus ilmestyi meidän keskuuteemme, että hän lähetti ainoan Poikansa maailmaan, antamaan meille elämän. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

Jumala näki ennalta sen, että Jeesus ristiinnaulittaisiin. Tästä on mm. psalmi 22 todisteena (Psalmi 22). Valinta pelastukseen tapahtuu pelkästään sen perusteella, hyväksyykö ihminen Jeesuksen Kristuksen syntiensä sovittajaksi vai eikö (Ef. 1:4-7).

Psalmi 22. Jumalani, Jumalani, miksi hylkäsit minut? Minä huudan sinua avuksi, mutta sinä olet kaukana. (Isä Jumala hylkäsi Poikansa Jeesuksen, jotta meitä ei hylättäisi.) … olen kansani hylkäämä, ihmisten pilkka. Kaikki ilkkuvat, kun minut näkevät, pudistavat päätään ja ivaavat minua: "Hän on turvannut Herraan, auttakoon Herra häntä. Herra on häneen mieltynyt, pelastakoon siis hänet!" … Voimani valuu maahan kuin vesi, luuni irtoavat toisistaan. Sydämeni on kuin pehmeää vahaa, se sulaa rinnassani. Kurkkuni on kuiva kuin ruukunsiru, kieleni on tarttunut kitalakeen. Maan tomuun sinä suistat minut kuolemaan! Koirien lauma saartaa minut, minut ympäröi vihamiesten piiri. Käteni ja jalkani ovat runnellut, ruumiini luut näkyvät kaikki. Ilkkuen he katsovat minuun, jakavat vaatteeni keskenään ja heittävät puvustani arpaa. … Muistakoot maan kansat tämän teon ja kääntykööt hänen puoleensa. (Jeesuksen Kristuksen puoleen.) Kumartakoot häntä myös vieraat heimot, sillä Herran on kuninkuus! Hänen valtansa alla ovat kaikki kansat. (Jeesus on jo nyt kaikkivaltias. Jeesus kuitenkin odottaa, että mahdollisimman moni vielä pelastuisi, ennen kuin Hän tulee tuomarina ja kuninkaana.) Vain häntä kumartakoot maan mahtavat, hänen eteensä langetkoot kaikki, jotka maan tomuun vaipuvat. …

Ef. 1:4-7. Jo ennen maailman luomista hän (Jumala) on valinnut meidät Kristuksessa olemaan edessään pyhiä ja nuhteettomia Kristuksesta osallisina. Rakkaudessaan hän näki hyväksi jo edeltä määrätä meidät yhteyteensä, omiksi lapsikseen, Jeesuksen Kristuksen tähden (kautta). (Valinta tapahtuu Jeesuksessa.) Ylistetty olkoon hänen armonsa kirkkaus, kun hän antoi meille rakkaan Poikansa! Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto.

Apt. 2:24-28. (Pietarin puheen jatkoa.) Mutta Jumala herätti hänet (Jeesuksen), päästi hänet kuoleman kidasta. Eihän edes ollut mahdollista, että kuolema olisi voinut pitää häntä vallassaan, sillä Daavid sanoo hänestä: - Minä näen alati edessäni Herran, hän pysyy oikealla puolellani, etten horjahtaisi. (Tämä Daavidin Herra on Jeesus Kristus ennen ihmiseksi syntymistään.) Siksi minun sydämeni iloitsee ja kieleni riemuitsee, vieläpä ruumiini on lepäävä toivossa, sillä sinä et hylkää sieluani tuonelaan etkä salli pyhän palvelijasi (Jeesuksen) ruumiin maatua. Sinä osoitat minulle elämän tien. Minä saan nähdä sinun kasvosi, sinä täytät minut ilolla.

Mekin tunnustamme sunnuntaisin yhteisen uskomme ruumiin ylösnousemiseen. Kun ylösnousemuksessa saamme ylösnousemusruumiin, silloin näemme myös Jumalan (Job 19:25-27, 1. Kor.15:48-49). Jumalan kasvot ja Jumalan luonteen me näemme jo nyt Jeesuksessa Kristuksessa, Jumalan Sanassa.

Job 19:25-27. Minä tiedän, että lunastajani elää. Hän sanoo viimeisen sanan maan päällä. Ja sitten, kun minun nahkani on riekaleina ja lihani on riistetty irti, minä saan nähdä Jumalan, saan katsella häntä omin silmin, ja silmäni näkevät: hän ei ole minulle outo! Tätä minun sydämeni kaipaa.

1. Kor.15:48-49. Millainen tuo maallinen ihminen (Aadam) oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen (Jeesus ylösnousseena) on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi.

Apt. 2:29. (Pietarin puheen jatkoa.) "Veljeni, kantaisästämme Daavidista voi varmasti sanoa, että hän kuoli ja hänet haudattiin. Onhan hänen hautansa tänäkin päivänä meidän nähtävissämme.

Vielä tuolloin tiedettiin, missä kuningas Daavidin hauta sijaitsi. Nykyään sen paikka on epävarma, vaikka Israelissa jotain paikkaa Daavidin hautana matkailijoille esitelläänkin.

Raamatun sanasta luopuneet liberaali-raamatuntutkijat väittivät vielä jokin aikaa sitten, ettei Daavidia ole koskaan elänytkään. Kun sitten muinaisen Danin kaupungin sijaintipaikalta löydettiin kivenpalanen, johon Daavidin nimi oli kaiverrettu, he alkoivat väittää, että Daavid oli vain pikkukylän kuningas. Nämä liberaali-raamatuntutkijat eivät usko, että Raamattu on Jumalan sanaa (Ps. 14:1-2).

Ps. 14:1-2. Mieletön se, joka ajattelee: "Ei Jumalaa ole." Turmeltuneita ovat ne, jotka näin ajattelevat. Kukaan heistä ei tee hyvää. Herra katsoo taivaasta maan ihmisiin, hän tutkii, onko kellään ymmärrystä, onko ketään, joka etsii Jumalaa.

Apt. 2:30-31. (Pietarin puheen jatkoa.) Mutta Daavid oli profeetta, ...

Raamatussa on paljon Daavidin tekemiä psalmi-tekstejä. Daavidista kerrotaan Raamatussa paljon. Lisäksi Jumala oli antanut Daavidille temppelin piirustukset (1. Aikak. 28:11-19).

1. Aikak. 28:11-19. Daavid antoi pojalleen Salomolle temppelin eteishallin, koko temppelirakennuksen, varastokammioiden, ylähuoneiden ja sisähuoneiden suunnitelman sekä suunnitelman huoneesta, jossa liitonarkku oli. Hän esitti tarkoin, miten hän oli Hengen johtamana suunnitellut Herran temppelin esipihat ja niiden ympärille tulevat huoneet. Niissä piti säilyttää temppelin aarteita, pyhiä lahjoja, ja pappien ja leeviläisten oli määrä toimittaa niissä jumalanpalvelukseen liittyviä tehtäviä ja säilyttää temppelissä tarvittavia esineitä. Hän määräsi myös, miten paljon kultaa tuli käyttää kuhunkin jumalanpalveluksessa tarvittavaan kultaesineeseen ja miten paljon hopeaa kuhunkin hopeaesineeseen, miten paljon kultaa kultaisiin lampunjalkoihin ja niiden lamppuihin ja miten paljon hopeaa hopeisiin lampunjalkoihin ja niiden lamppuihin, aina kunkin lampunjalan käytön mukaan. ... Hän määräsi myös, millaisiksi oli tehtävä vaunut ja kultaiset kerubit, joiden levällään olevien siipien tuli peittää Herran liitonarkku. Kaiken tämän, kirjoitetut ohjeet kaikesta mitä oli tehtävä, Daavid oli saanut Herralta.

Apt. 2:30-31. (Pietarin puheen jatkoa.) … ja Jumala oli valalla vannoen luvannut asettaa Daavidin valtaistuimelle hänen oman jälkeläisensä. Daavid tiesi tämän ja näki ennalta Kristuksen ylösnousemuksen. Sitä hän tarkoitti sanoessaan, ettei Herra hylkää häntä tuonelaan eikä hänen ruumiinsa maadu.

Sen lisäksi, että Daavidin oma poika Salomo tuli kuninkaaksi Daavidin jälkeen, Daavid näki profeetallisesti ennalta sukuunsa myöhemmin syntyvän Messiaan, Kristuksen.

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee seuraavaa;

Pietari lainasi yhtä Daavidin psalmeista (Ps. 16:8-11) ja selitti, ettei Daavid puhunut itsestään, koska hän kuoli ja hänet haudattiin. Sen sijaan Daavid kirjoitti profetian Messiaasta, joka nousisi kuolleista. Tuonelalla ei tässä viitata lopullisen rangaistuksen paikkaan vaan hautaan. Tämä korostaa sitä, ettei Jeesuksen ruumista jätetty hautaan maatumaan, vaan se herätettiin eloon ja kirkastettiin.

Psalmi 16: Daavidin runo. Jumala, pidä minusta huoli, sinuun minä turvaan. Minä sanon Herralle: "Sinä olet minun valtiaani, sinulta saan kaiken hyvän!" Pyhille, jotka maan päällä ovat, hän osoittaa ihmeellistä rakkauttaan. Mutta tuska ja vaiva tulee niiden osaksi, jotka seuraavat vieraita jumalia. Minä en ota osaa juhlamenoihin, joissa vuodatetaan juomauhrina verta, en edes mainitse heidän jumaliaan! Herra, sinä olet minun perintöosani, sinulta saan ruokani ja juomani, sinun kädessäsi on minun arpani. Ihana maa on tullut osakseni, kaunis perintö on minulle annettu. Minä kiitän Herraa, hän neuvoo minua, yölläkin kuulen sisimmässäni hänen äänensä. Minä pysyn aina lähellä Herraa. Kun hän on oikealla puolellani, minä en horju. Minun sydämeni iloitsee, mieleni riemuitsee, minun ruumiini ei pelkoa tunne (ruumiini asuu turvassa). Sinä et hylkää minun sieluani tuonelaan, et anna palvelijasi joutua kuoleman valtaan. Sinä osoitat minulle elämän tien, sinun lähelläsi on ehtymätön ilo, sinun oikealla puolellasi ikuinen onni.

Myös Paavali puhuu samalla tavalla todistaessaan Jeesuksesta Pisidian Antiokian juutalaisille (Apt. 13:23-38).

Apt. 13:23-38. "Daavidin jälkeläisistä Jumala on lupauksensa mukaan antanut Israelille Pelastajan, Jeesuksen. … Jerusalemilaiset ja heidän hallitusmiehensä eivät tajunneet, kuka Jeesus oli. He tuomitsivat hänet, mutta näin he panivat täytäntöön profeettojen sanat, joita joka sapattina luetaan. Mitään syytä kuolemantuomioon he eivät voineet esittää, mutta silti he vaativat Pilatusta teloittamaan hänet. Kun he olivat toteuttaneet kaiken, mitä hänestä oli kirjoitettu, he ottivat hänet ristinpuulta ja panivat hautaan. Mutta Jumala herätti hänet kuolleista. Hän ilmestyi sitten usean päivän aikana niille, jotka yhdessä hänen kanssaan olivat tulleet Galileasta Jerusalemiin. Nämä ovat nyt hänen todistajiaan, he todistavat hänestä Israelin kansalle. "Me julistamme teille ilosanoman: Minkä Jumala lupasi meidän isillemme, sen hän on täyttänyt meille, heidän lapsilleen. Hän on herättänyt Jeesuksen kuolleista, niin kuin toisessa psalmissa sanotaan: - Sinä olet minun Poikani, tänä päivänä minä sinut synnytin. Ja kun Jumala on herättänyt Jeesuksen kuolleista, Jeesus ei enää palaa katoavaisuuteen. Tästä Jumala on sanonut: - Sen pyhän ja lujan lupauksen, jonka Daavidille annoin, minä täytän teille. Hänhän sanoo toisessa kohden: - Sinä et salli pyhän palvelijasi ruumiin maatua. "Palveltuaan omana aikanaan Jumalan suunnitelmaa Daavid nukkui pois; hänet vietiin isiensä viereen ja hänen ruumiinsa maatui. Mutta hän, jonka Jumala herätti kuolleista, ei maatunut. Tietäkää siis, veljet: hänen ansiostaan teille julistetaan synnit anteeksi, ja hänen ansiostaan jokainen, joka uskoo, tulee vanhurskaaksi, saavuttaa kaiken sen, mitä te Mooseksen lain avulla ette voineet saavuttaa.

Apt. 2:32. (Pietarin puheen jatkoa.) Tämän Jeesuksen on Jumala herättänyt kuolleista; me kaikki olemme sen todistajia.

Kaikki nämä yli 500 Pyhän Hengen saanutta olivat nähneet Jeesuksen ylösnousseena ja todistivat yksimielisesti siitä (1. Kor. 15:6, Apt. 1:1-3). Myöhemminkin ovat ihmiset saaneet nähdä Jeesuksen Kristuksen ylösnousseena. Paavali on tästä yksi esimerkki (1. Kor. 15:8).

1. Kor. 15:3-8. Ennen muuta annoin teille tiedoksi tämän, minkä itse olin saanut vastaanottaa: - Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu, hänet haudattiin, hänet herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu, ja hän ilmestyi Keefakselle (Pietarille) ja sitten niille kahdelletoista. Sen jälkeen hän ilmestyi samalla kertaa yli viidellesadalle veljelle, joista useimmat ovat yhä elossa, vaikka jotkut ovatkin jo nukkuneet pois. Tämän jälkeen hän ilmestyi Jaakobille ja sitten kaikille apostoleille. Viimeiseksi kaikista hän ilmestyi minullekin, joka olen kuin keskosena syntynyt.

Apt. 1:1-3. Edellisessä kirjassani, hyvä Teofilos, kerroin kaikesta siitä, mitä Jeesus teki ja mitä hän opetti, alusta alkaen aina siihen päivään saakka, jona hän Pyhän Hengen voimalla antoi valitsemilleen apostoleille käskynsä, ennen kuin hänet otettiin taivaaseen. Heille hän myös monin kiistattomin todistein osoitti kuolemansa jälkeen olevansa elossa. Hän näyttäytyi heille neljänkymmenen päivän aikana useasti ja puhui Jumalan valtakunnasta.

Apt. 2:33. (Pietarin puheen jatkoa.) Jumala on korottanut hänet (Jeesuksen Kristuksen) oikealle puolelleen, ja hän on ottanut vastaan Isän lupaaman Pyhän Hengen lahjan ja vuodattanut sen, niin kuin te voitte nähdä ja kuulla.

Pietarin puheessa on läsnä kolmiyhteisen Jumalan kaikki kolme persoonaa.

Nikean uskontunnustus sanoo Pyhästä Hengestä seuraavalla tavalla;

Me uskomme Pyhään Henkeen, Herraan ja eläväksi tekijään, joka lähtee Isästä ja Pojasta, jota yhdessä Isän ja Pojan kanssa kumarretaan ja kunnioitetaan ja joka on puhunut profeettojen kautta.

Apt. 2:34-35. (Pietarin puheen jatkoa.) Ei Daavid itse noussut taivaisiin. Hänhän sanoo: - Herra sanoi minun herralleni: Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät korokkeeksi jalkojesi alle.

Pietari käyttää tässä psalmin 110 sanoja (Ps. 110:1).

Jeesus myös käytti tätä Daavidin psalmia keskustellessaan niiden fariseusten kanssa, jotka yrittivät saada hänet sanoistaan ansaan (Matt. 22:41-46).

Ps. 110:1. Daavidin psalmi. Herra (Jumala) sanoo minun herralleni (Messiaalle): "Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät jalkojesi alle, korokkeeksi valtaistuimesi eteen. (Jeesus istuutui taivaaseen noustuaan Isän Jumalan oikealle puolelle.)

Matt. 22:41-46. Fariseusten ollessa koolla Jeesus kysyi heiltä: "Mitä te ajattelette Messiaasta? Kenen poika hän on?" He vastasivat: "Daavidin." Silloin Jeesus kysyi: "Miksi Daavid sitten Hengen innoittamana kutsuu häntä herraksi? Hän sanoo: - Herra sanoi minun herralleni: Istu oikealle puolelleni. Minä kukistan vihollisesi, panen heidät jalkojesi alle. Jos kerran Daavid sanoo Messiasta herraksi, kuinka Messias silloin voi olla hänen poikansa?" (Tämä on mahdollista vain, kun Jumala itse syntyi Messiaana Daavidin sukuun, Daavidin jälkeläiseksi.) Kukaan ei pystynyt vastaamaan hänelle, eikä yksikään siitä päivästä lähtien enää rohjennut kysyä häneltä mitään.

Apt. 2:36. (Pietarin puheen jatkoa.) Tästä siis saa koko Israelin kansa olla varma: Jumala on tehnyt Jeesuksen Herraksi ja Messiaaksi (Kristukseksi, voidelluksi) - tämän Jeesuksen, jonka te ristiinnaulitsitte."

Pietari sanoi puheensa alkupuolella kuulijoille, että te olette murhaajia. Hän myös lopettaa puheensa samoilla sanoilla.

Apt. 2:37. Kuullessaan tämän kaikki tunsivat piston sydämessään, ja he sanoivat Pietarille ja muille apostoleille: "Veljet, mitä meidän pitää tehdä?"

Kun Pietari toi esiin kuulijoiden ja kansansa synnit, Jumala vaikutti sen, että kuulijoista tuli syntisiä ja he tunsivat piston sydämessään (4. Moos. 5:5-8, Ps. 32:1-5, Matt. 3:5-8).

4. Moos. 5:5-8. Herra sanoi Moosekselle: "Sano israelilaisille: Jos joku tekee toiselle vääryyttä ja näin luopuu Herrasta ja hänen käskyistään, hän joutuu syynalaiseksi. (Vääryydentekijä, joka ei halua tunnustaa vääryyttään, on aina luopunut Herrasta.) Hänen tulee tunnustaa tekemänsä synti ja korvata aiheuttamansa vahinko kokonaisuudessaan sille, jolle on vahingon tuottanut, sekä lisätä korvaukseen vielä viidesosa. … Lisäksi (papille) on tuotava pässi, joka uhrataan syyllisen syntien sovitukseksi. (Pässin uhraaminen synnin sovitukseksi on tässä esikuva Jeesuksesta Jumalan uhrikaritsana, joka ottaa pois maailman synnin, Joh. 1:29.)

Ps. 32:1-5. Daavidin virsi. Autuas se, jonka pahat teot on annettu anteeksi, jonka synnit on pyyhitty pois. (Synnit saa anteeksi vain tunnustamalla ne ja kääntymällä Jeesuksen Kristuksen puoleen.) Autuas se ihminen, jolle Herra ei lue viaksi hänen syntiään ja jonka sydämessä ei ole vilppiä. Niin kauan kuin minä vaikenin synnistäni, ruumiini riutui ja kuihtui. Päivät päästään minä huusin tuskassani. Öin ja päivin kätesi painoi minua raskaana. (Synnissä eläminen piti Daavidin erossa Jumalasta. Jumala rakkaudessaan veti häntä puoleensa ahdistusten kautta.) Minun elämänvoimani haihtui niin kuin kosteus kesän helteessä. Minä tunnustin sinulle syntini, en salannut pahoja tekojani. Minä sanoin: "Tunnustan syntini Herralle." Sinä annoit anteeksi pahat tekoni, otit pois syntieni taakan. (Kääntyminen Jumalan puoleen ja syntien tunnustaminen johtivat takaisin Jumalan yhteyteen.)

Matt. 3:5-8. Hänen (Johannes Kastaja) luokseen tuli paljon väkeä Jerusalemista, joka puolelta Juudeaa ja kaikkialta Jordanin ympäristöstä. He tunnustivat syntinsä, ja Johannes kastoi heidät Jordanissa. (Nämä tunnustivat oikeita syntejään.) Mutta kun Johannes näki, että hänen kasteelleen oli tulossa myös monia fariseuksia (Fariseukset olivat jo mielestään hurskaita, koska noudattivat lakia, joten he olisivat tunnustaneet vain näennäisiä syntejä kasteen saadakseen.) ja saddukeuksia, (Saddukeukset, papisto, oli hylännyt suuren osan Jumalan kirjoituksista.) hän sanoi heille: "Te käärmeen sikiöt! Kuka teille on sanonut, että te voitte välttää tulevan vihan? Tehkää hedelmää, jossa kääntymyksenne näkyy! (Vain Jumalan Pyhä henki saa ihmisessä aikaan oikean synnintunnon ja oikeanlaista hedelmää. Pyhän Hengen saa vain katumalla syntejään oikeasti ja kääntymällä Jeesuksen Kristuksen puoleen Hänen sovintoverensä turviin.)

Apt. 2:38-40. Pietari vastasi: "Kääntykää ja ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen, jotta syntinne annettaisiin anteeksi. Silloin te saatte lahjaksi Pyhän Hengen. Teitä tämä lupaus tarkoittaa, teitä ja teidän lapsianne, ja myös kaikkia niitä, jotka ovat etäällä - keitä ikinä Herra, meidän Jumalamme, kutsuu." (Myös meitä.) Pietari jatkoi vielä puhettaan. Hän vetosi heihin ja kehotti: "Antakaa pelastaa itsenne, ettette hukkuisi tämän kieroutuneen sukupolven mukana."

Kuulijoilla oli jo aito synnin tunto. Nyt heidän tarvitsi vain kääntyä Jeesuksen Kristuksen puoleen saadakseen syntinsä anteeksi. Kasteen otettuaan, heitä ei ollut vielä kastettu, he saivat Pyhän Hengen.

Apt. 2:41. Ne, jotka ottivat hänen sanomansa vastaan, kastettiin, ja uskovien joukkoon tuli sinä päivänä lisää noin kolmetuhatta henkeä.

Ne kuulijat, jotka eivät ottaneet evankeliumin sanomaa vastaan, jäivät synteihinsä pelastuksen ulkopuolelle.

Mietin, mitä tähän kirjoittaisin kasteesta. Vapailla suunnilla ja luterilaisella kirkolla on hiukan eri näkemys kasteesta. Kumpikin pitää kastetta välttämättömänä, mitä se onkin. Asiaa selvittääkseni olen pyrkinyt lukemaan kaikki mahdolliset suomeksi kirjoitetut kastetta käsittelevät kirjat Raamatun ja sen selitystekstien lisäksi. Minulle on muodostunut kasteesta käsitys, josta en voi luopua omaatuntoani loukkaamatta (Room. 14:22-23).

Room. 14:22-23. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. Mutta se, joka epäröi ja silti syö, (tai tekee muuta, mikä loukkaa omaatuntoa) on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220615_Seurakunnan_alku.html">

Seurakunnan alku

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Seurakunnan alku

Apt. 2:42. Seurakunta kuunteli ja noudatti uskollisesti apostolien opetusta. Uskovat elivät keskinäisessä yhteydessä, mursivat yhdessä leipää (= ehtoollisen vietto) ja rukoilivat.

Seurakunta kuunteli ja noudatti apostolien opetusta. Kun tämä toteutuu, silloin myös Jumalan siunaus lepää seurakunnan yllä ja seurakunta kasvaa. Kun Ihminen ottaa omakseen Herran Kristuksen Jeesuksen, hän uudestisyntyy Jumalan lapseksi. Tässä on kuitenkin vasta toinen puoli asiasta, sillä pysyäkseen Jumalan lapsena, on myös elettävä Kristuksen Jeesuksen yhteydessä, juurruttava Häneen ja rakennettava elämänsä Kristuksen varaan (Kol. 2:6-7, Apt. 9:31, 2. Piet. 1:8). Kristuksen Jeesuksen yhteydessä eläminen seurakuntana on mahdollista vain, jos yksittäiset seurakuntalaiset kasvavat Kristuksen tuntemisessa (Ef. 1:17-19, 2. Piet. 3:18).

Kol. 2:6-7. Kun (niin kuin) kerran olette ottaneet omaksenne Herran Kristuksen Jeesuksen, (niin) eläkää hänen yhteydessään. Juurtukaa häneen, rakentakaa elämänne hänen varaansa ja vahvistukaa uskossa sen mukaan kuin teille on opetettu. (Usko ei vahvistu vaan näivettyy, ellei opetus ole oikeaa.) Kaikukoon kiitoksenne runsaana. (Kun seurakunnasta välittyy ulospäin yhteys ja kiitollinen mieli, muutkin tulevat mukaan. Riidat ja eripura taas estävät ihmisiä tulemasta ja hajottavat seurakuntaa sisältäpäin.)

Apt. 9:31. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi. (Jumalan sanan kunnioitus ja noudattaminen on seurakunnan kasvun edellytys.)

2. Piet. 1:8. Kun näet teillä on kaikki nämä avut ja ne vielä enenevät, te ette jää toimettomiksi eikä meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen tunteminen jää teissä vaille hedelmää. (Meidänkin tulee tavoitella Jeesuksen Kristuksen tuntemista. Siihen myös Pyhä Henki meitä ohjaa, Joh. 16:13-15. Kun me tavoittelemme Jeesuksen tuntemista, opimme tuntemaan myös Pyhän Hengen. Jos me tavoittelemme Hengen tuntemista Jeesuksen sijasta, olemme vaarassa saada väärän hengen ja menettää yhteyden Jeesukseen Kristukseen.)

Ef. 1:17-19. Minä rukoilen, että Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala, kirkkauden Isä, antaisi teille viisauden ja näkemisen hengen, niin että oppisitte tuntemaan hänet (Jeesuksen Kristuksen), ja että hän valaisisi teidän sisäiset silmänne näkemään, millaiseen toivoon hän on meidät kutsunut, miten äärettömän rikkaan perintöosan hän antaa meille pyhien joukossa ja miten mittaamaton on hänen voimansa, joka vaikuttaa meissä uskovissa.

2. Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

Mekin saamme kuunnella apostolien opetusta, sillä se on kirjoitettuna meille Raamattuun (Apt. 1:1-2, Apt. 5:42, Apt. 18:11). Oma ratkaisumme sitten on, haluammeko me kuunnella saati noudattaa sitä?

Apt. 1:1-2. Edellisessä kirjassani (Luukkaan evankeliumi), hyvä Teofilos, kerroin kaikesta siitä, mitä Jeesus teki ja mitä hän opetti, alusta alkaen aina siihen päivään saakka, jona hän Pyhän Hengen voimalla antoi valitsemilleen apostoleille käskynsä, ennen kuin hänet otettiin taivaaseen.

Apt. 5:42. Entiseen tapaan he (apostolit) joka päivä opettivat temppelissä ja kodeissa ja julistivat, että Jeesus on Messias.

Apt. 18:11. Niin Paavali viipyi puolitoista vuotta korinttilaisten keskuudessa ja opetti heille Jumalan sanaa. (Paavalin opetus korinttilaisille käy ilmi hänen kirjeistään.)

Jumala huolehti siitä, että seurakunta pysyi ilman harhaoppeja niin kauan, että oikea oppi ehti saamaan kirjallisen muodon (Apt. 5:11-14). Jo hyvin varhaisessa vaiheessa Uudessa testamentissa olevat kirjoitukset valikoituivat seurakuntien käyttöön seuraavilla perusteilla (kaikkien ehtojen piti täyttyä);

-	Kirjoituksen piti olla joko jonkun apostolin kirjoittama tai perustua apostolien historialliseen silminnäkijätodistukseen Jeesuksesta.

-	Kirjoituksen piti sisältää se oppi, jota apostolit puhuivat.

-	Kirjoituksen piti olla seurakunnissa yleisesti tunnettu, tunnustettu ja käytetty.

Nämä jo käytössä olleet kirjoitukset hyväksyttiin sitten myöhemmin kirkolliskokouksessa virallisiksi Raamatun kirjoituksiksi.

Apt. 5:11-14. Kauhu valtasi koko seurakunnan ja kaikki jotka tästä kuulivat. (Ananias ja Safira olivat kuolleet, koska olivat tehneet sopimuksen elää valheessa.) Apostolien kätten kautta tapahtui kansan keskuudessa monia tunnustekoja ja ihmeitä. Uskovat pitivät yhtä ja kokoontuivat Salomon pylväikössä; kukaan muu ei rohjennut liittyä heidän seuraansa. (Mm. siksi, koska tiedon sanojen armolahjalla paljastettiin "pyrkyrit" ja oman edun tavoittelijat, 1. Kor. 14:23-25.) Mutta kansa piti heitä suuressa arvossa, ja Herraan uskovien määrä kasvoi yhä, niin miesten kuin naistenkin.

Nykyisin seurakunta on yhteisö, jossa on sekä pelastuneita että pelastumattomia. Pelastuneille Jumala on antanut Henkensä, pelastumattomat ovat maailman hengen vallassa (1. Kor. 2:12-14). Ratkaisevaa seurakunnan kannalta on, ohjaako seurakunnan johtajia Jumalan Henki vai maailman henki (Gal. 1:11-12, 2. Tim. 2:24-26). Pelastunut haluaa levittää Jumalan sanaa kertomalla Jeesuksesta Kristuksesta ristiinnaulittuna, pelastumaton yleensä vaikenee Kristuksen sovintoverestä ja korvaa sen puhumalla Jumalan rakkaudesta (Kol. 3:16, 1. Kor. 2:1-2). Kun maailman henki valtaa seurakunnan, se valitettavasti myös valitsee itselleen maailmanhenkisen johtajan, joka sitten saarnaa seurakunnan korvasyyhyyn (Hepr. 2:3, 2. Tim. 4:3).

1. Kor. 2:12-14. Mutta me (Jumalan tarjoaman pelastuksen vastaanottaneet) emme ole saaneet maailman henkeä, vaan Jumalan oman Hengen, jotta tietäisimme, mitä hän on lahjoittanut meille. Siitä me myös puhumme, mutta me käytämme Hengen emmekä ihmisviisauden opettamia sanoja ja selitämme hengelliset asiat Hengen avulla. Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän (pelastumaton) ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.

Gal. 1:11-12. Teen teille selväksi, veljet, että minun (Paavalin) julistamani evankeliumi ei ole ihmismielen mukainen. (Pelastumaton johtaja ei halua seurakuntaansa Raamatun mukaista opetusta, sillä se ei ole hänen mielensä mukaista.) Enhän minä (Paavali) ole sitä ihmisiltä saanutkaan, eikä kukaan ole sitä minulle opettanut, vaan sain sen, kun Jeesus Kristus ilmestyi minulle.

2. Tim. 2:24-26. Herran palvelija ei saa riidellä, vaan hänen on oltava ystävällinen kaikille, taitava opettamaan ja kärsivällinen, niin että hän lempeästi ojentaa vastustelevia. (Jumalaton herran palvelija on lempeä vain samalla tavalla harhassa olevia kohtaan.) Ehkäpä Jumala antaa heidän mielensä muuttua, niin että he tulevat tuntemaan totuuden ja selviävät Paholaisen ansasta, johon tämä on heidät vanginnut pakottaakseen heidät tahtoonsa. (Sellainen Herran palvelija, joka ei pyri noudattamaan kaikessa Raamatun sanaa, on itse paholaisen ansassa eikä hänellä siten ole mahdollisuuksia saada muitakaan pois paholaisen ansasta.)

Kol. 3:16. Antakaa Kristuksen sanan asua runsaana keskuudessanne. Opettakaa ja neuvokaa toisianne kaikella viisaudella ja laulakaa kiitollisin mielin Jumalalle psalmeja, ylistysvirsiä ja hengellisiä lauluja.

1. Kor. 2:1-2. Kun tulin luoksenne, veljet, en julistanut Jumalan salaisuutta teille suurenmoisen puhetaidon tai viisauden keinoin. En halunnut tietää teidän luonanne mistään muusta kuin Jeesuksesta Kristuksesta, en muusta kuin ristiinnaulitusta Kristuksesta.

Hepr. 2:3. Kuinka sitten me voisimme välttää rangaistuksen, jos emme pidä arvossa sitä suurta pelastusta, jota itse Herra ensimmäisenä julisti? (Seurakunnan johtajat joutuvat kerran tekemään Jumalalle tiliä itsestään, kaikista puheistaan ja vielä jokaisesta seurakuntansa jäsenestä, Room. 14:12, Matt. 12:36, Hepr. 13:17.) Ne, jotka kuulivat hänen (Jeesuksen) julistuksensa, ovat sen todistuksellaan vahvistaneet ja välittäneet meille, (Apostolit kuulivat Jeesuksen opetukset ja me voimme lukea ne Raamatusta.)

2. Tim. 4:3. Tulee näet aika, jolloin ihmiset eivät siedä kuulla tervettä oppia vaan haalivat itselleen halunsa mukaisia opettajia kuullakseen sitä mitä kulloinkin mieli tekee.

Apt. 2:43. Pelko levisi ihmisten keskuuteen (seurakunnan keskuudessa), ja apostolien kätten kautta tapahtui monia ihmeitä ja tunnustekoja.

Ennen kuin Jumalan kunnioitus, "pelko", voi levitä pelastumattomien ihmisten keskuuteen, sen on ensin vallattava kristillinen seurakunta (vuoden 1933/38 käännös). Turha meidän on rukoilla herätystä seurakuntaan, ellemme itse ole valmiita tekemään työtä herätyksen eteen. Ei Jumala synnytä lapsiaan sellaiseen seurakuntaan, joka jättää Hänen lapsensa heitteille kuolemaan ilman "sanan maitoa" (1. Piet. 2:1-5).

Apt. 2:41-43, vuoden 1933/38 käännös. Jotka nyt ottivat hänen (Pietarin) sanansa vastaan, ne kastettiin, ja niin heitä lisääntyi sinä päivänä noin kolmetuhatta sielua. Ja he (pelastuneet) pysyivät apostolien opetuksessa ja keskinäisessä yhteydessä ja leivän murtamisessa ja rukouksissa. Ja (heille) jokaiselle sielulle tuli pelko; ja monta ihmettä ja tunnustekoa tapahtui apostolien kautta.

1. Piet. 2:1-5. Jättäkää siis kaikki pahuus ja vilppi, kaikki teeskentely ja kateus ja kaikki panettelu. Niin kuin vastasyntyneet lapset tavoitelkaa puhdasta sanan maitoa, jotta sen ravitsemina kasvaisitte pelastukseen. Olettehan te "maistaneet Herran hyvyyttä". Tulkaa hänen luokseen, elävän kiven luo, jonka ihmiset ovat hylänneet mutta joka on Jumalan valitsema ja hänen silmissään kallisarvoinen. Ja rakentukaa itsekin elävinä kivinä hengelliseksi rakennukseksi, pyhäksi papistoksi, toimittaaksenne hengellisiä uhreja, jotka ovat Jumalalle otollisia Jeesuksen Kristuksen tähden.

Kirjoitusten (Vanha testamentti) ja apostolien opetuksen (Uusi testamentti) noudattaminen sai aikaan myös sen, että Jumala vahvisti sanansa tunnusmerkeillä. Aidot tunnusmerkit seuraavat oikeaa opetusta, ei toisin päin (Apt. 14:3). Joka mainostaa itseään tunnusmerkeillä, on varmasti väärä profeetta ja harhaopettaja. Seurakuntalaisten olisi ehdottomasti opeteltava sekä oikeat Raamatun kirjoitukset että se, millä tavalla Jumalan voima ilmenee (Mark. 12:24). Sillä väärää opetustakin voivat seurata tunnusmerkit, esim. jotain kielillä puhumisen kaltaista, näennäisiä parantumisia, kaatumisia voiman vaikutuksesta, ym. Puheen palavuus ei ole merkki Hengen läsnäolosta, vaan puheen sisältö. Erään amerikkalaisen "voimaevankelistan" puhemuistion marginaalissa luki: "Korota ääntäsi, sillä perustelut ovat heikot."

Apt. 14:3. Siitä (vastustuksesta) huolimatta apostolit viipyivät kaupungissa pitkähkön aikaa. He puhuivat rohkeasti, turvaten Herraan, ja Herra vahvisti armonsa sanan tunnusteoin ja ihmein, jotka tapahtuivat heidän kättensä kautta. (Jumalan sana ei ole armon-sanaa, valtavista ihmeistäkään huolimatta, ellei se sisällä sanomaa Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemasta meidän syntiemme vuoksi.)

Mark. 12:24. Jeesus vastasi heille (saddukeuksille, "papistolle"): "Te kuljette eksyksissä, ja mistä syystä? Koska ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. (Ihminen, joka ei pyydä Jumalalta, että Jumala itse kirkastaisi oman sanansa, turvautuu helposti omaan ihmisviisauteensa ja menee harhaan, Jaak. 3:13-15. Kun Pyhä Henki kirkastaa Jumalan sanaa, Hän tekee sen aina korottamalla Jeesuksen Kristuksen sovitustyötä ristillä.)

Apt. 2:44-45. Uskovat pysyttelivät yhdessä, ja kaikki oli heille yhteistä. He myivät talonsa ja tavaransa, ja rahoista jaettiin kaikille sen mukaan kuin kukin tarvitsi.

Alkuteksti mukaan uskovat myivät omaisuuttaan vähitellen, aina kulloisenkin tarpeen mukaan. Pääasia ei ollut omaisuudesta luopuminen, vaan että kukaan ei kärsi puutetta.

Jumala piti Jerusalemin seurakunnasta huolta, vaikka Paavali sitä aluksi vainosikin (Apt. 7:3). Myöhemmin Paavali toimitti pakanaseurakunnissa keräyksen Jerusalemissa oleville uskoville (1. Kor. 16:1-2). Kun Jerusalem 40 vuotta myöhemmin juutalaiskapinan seurauksena hävitettiin ja ihmiset joko tapettiin tai myytiin orjiksi, ei kenenkään uskovan omaisuus tullut hänelle esteeksi kaupungista pois lähtemiselle. Perimätiedon mukaan seurakunta muisti Jeesuksen sanat (Luuk. 21:20-22) ja pakeni ennen Jerusalemin hävitystä Petraan.

Apt. 7:3. Mutta (Stefanoksen surmaamisen jälkeen) Saul tahtoi tuhota seurakunnan. Hän kulki talosta taloon, raastoi miehet ja naiset ulos ja toimitti heidät vankilaan.

1. Kor. 16:1-2. Kun keräätte varoja Jerusalemin pyhille, noudattakaa niitä ohjeita, jotka olen antanut Galatian seurakunnille: kunkin teistä on aina sapatin jälkeisenä päivänä pantava syrjään rahaa sen mukaan kuin hänellä on varaa, jottei keräystä pantaisi toimeen vasta kun olen tullut sinne.

Luuk. 21:20-22. "Kun te näette Jerusalemin olevan sotajoukkojen piirittämä, silloin tiedätte, että sen hävitys on lähellä. Silloin on kaikkien Juudeassa asuvien paettava vuorille. Niiden, jotka ovat kaupungissa, on lähdettävä sieltä, eikä maaseudulla olevien pidä tulla kaupunkiin. Sillä ne päivät ovat koston päiviä: kaikki, mitä on kirjoitettu, käy toteen. (Juutalaisten noustua kapinaan vuonna 70 jKr., Rooman legioonat piirittivät Jerusalemin. Juutalaiset kuitenkin löivät aluksi Rooman sotajoukon. Tässä vaiheessa kristityt jättivät Jerusalemin ja pakenivat Petraan. Myöhemmin Roomalaiset palasivat vahvemmilla joukoilla ja voittivat.)

Apt. 2:46. Joka päivä he uskollisesti kokoontuivat temppeliin, ja kodeissaan he yhdessä mursivat leipää ja aterioivat riemullisin ja vilpittömin mielin.

Jeesukseen messiaanaan uskovat kokoontuivat temppelissä. He eivät itse tehneet pesäeroa muista juutalaisista. Heitä pidettiin tässä vaiheessa vielä juutalaisuuden yhtenä lahkona. Myöhemminkin messiaaniset juutalaiset kokoontuivat synagogissa muiden juutalaisten kanssa aina siihen asti, kunnes synagogapalveluksen alkurukoukseen liitettiin kirous juutalaiskristittyjä kohtaan.

Kristityt kokoontuivat myös kodeissaan ja viettivät yhteistä ateriaa, "rakkausateriaa". Leivän murtaminen oli yhteisestä ateriasta erilleen erotettu osa, Jeesuksen asettama ehtoollinen (1. Kor. 11:26-29).

1. Kor. 11:26-29. Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee. Niinpä se, joka arvottomalla tavalla syö tätä leipää ja juo Herran maljasta, tekee syntiä Herran ruumista ja verta vastaan. Jokaisen on tutkittava itseään, ennen kuin syö tätä leipää ja juo tästä maljasta. Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion.

Apt. 2:47. He ylistivät Jumalaa ja olivat koko kansan suosiossa, ja päivä päivältä Herra liitti heidän joukkoonsa niitä jotka pelastuivat.

Jos seurakunta ei kunnioita Jumalan sanaa, ei Herra voi lisätä sinne vastasyntyneitä lapsiaan. Jos seurakunta Jumalan sanan sijasta keskittyy erilaisiin temppuihin saadakseen lisää jäseniä, se menettää niitä (Joh. 15:5).

Joh. 15:5. Ilman minua (Jeesusta Kristusta) te ette saa aikaan mitään.

Apt. 3:1. Pietari ja Johannes menivät temppeliin. Oli rukoushetken aika, yhdeksäs tunti (suitsutusuhrin aika).

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Yhdeksäs hetki oli kello 15, temppelissä pidettävän iltapäivärukouksen tavanomainen aika. Jo kaukaisista ajoista lähtien temppelissä oli uhrattu aamuin ja illoin (2 Moos 29:38-39). Tuolloin pappi suitsutti siinä osassa temppeliä, jota sanottiin pyhäksi, ja hurskaat israelilaiset kokoontuivat mielellään sen ulkopuolelle rukoilemaan. (Vrt. Luuk 1:8-22.) Ensimmäiset kristityt osallistuivat edelleenkin synagoogan ja temppelin jumalanpalveluksiin.

2. Moos. 29:38-39. "Sinun tulee joka päivä uhrata alttarilla kaksi vuoden ikäistä urospuolista karitsaa. Uhraa toinen karitsa aamulla ja toinen iltahämärissä. (Jeesus kuoli ristillä Jumalan uhrikaritsana juuri samaan aikaan, kun uhrikaritsa temppelissä uhrattiin, Luuk. 23:44-46.)

Luuk. 1:8-10. Eräänä päivänä Sakarias (Johannes Kastajan isä) oli osastonsa vuorolla toimittamassa papin tehtäviä Jumalan edessä. Palvelustoimia tavan mukaan arvottaessa tuli hänen tehtäväkseen mennä Herran temppeliin toimittamaan suitsutusuhri. Kansanjoukko oli suitsuttamisen aikana ulkopuolella ja rukoili.

Kansa kokoontui temppeliin rukoilemaan juuri aamu- ja iltasuitsutusuhrin toimittamisen aikana, koska ihmiset ajattelivat, että suitsutusuhrin savu vie heidänkin rukouksensa taivaaseen (2. Moos. 30:6-8). Jeesus oli ilmeisesti ollut paikalla katsomassa, kun kaksi henkilöä oli erottautunut tällaisesta rukoilevasta joukosta erilleen (Luuk. 18:9-14). Fariseus erottautui siksi, ettei hän itse olisi saastunut muista ja publikaani siksi, ettei hän olisi saastuttanut muita.

2. Moos. 30:6-8. Aseta suitsutusalttari liitonarkkua ja sen kansilevyä suojaavan väliverhon etupuolelle, pyhäkköteltan sen osan eteen, jossa sinä saat kohdata minut. Tällä alttarilla Aaron polttakoon hyväntuoksuisia suitsukkeita. Niitä hän polttakoon joka aamu pannessaan lamppuja kuntoon, ja samoin iltahämärissä nostaessaan lamput paikoilleen palamaan. Näin on Herran edessä aina uhrattava suitsutusuhri sukupolvesta toiseen.

Luuk. 18:9-14. Muutamille, jotka olivat varmoja omasta vanhurskaudestaan ja väheksyivät muita, Jeesus esitti tämän kertomuksen: "Kaksi miestä meni temppeliin rukoilemaan. Toinen oli fariseus, toinen publikaani. Fariseus asettui paikalleen seisomaan ja rukoili itsekseen: 'Jumala, minä kiitän sinua, etten ole sellainen kuin muut ihmiset, rosvot, huijarit, huorintekijät tai vaikkapa tuo publikaani. Minä paastoan kahdesti viikossa ja maksan kymmenykset kaikesta, siitäkin mitä ostan.' (Fariseus kiitti Jumalaa. Hän olikin mallikelpoinen kansalainen. Hänelle oli muodostunut jo oma vakituinen paikkakin, jossa hän rukoili.) Publikaani seisoi taempana. Hän ei tohtinut edes kohottaa katsettaan taivasta kohti vaan löi rintaansa ja sanoi: 'Jumala, ole minulle syntiselle armollinen!' (Publikaani, joka oli julkijumalaton, rukoili; Anna tuon uhrin olla minunkin puolestani.) "Minä sanon teille: hän (publikaani) lähti kotiinsa vanhurskaana, tuo toinen (fariseus) ei. Jokainen, joka itsensä korottaa, alennetaan, mutta joka itsensä alentaa, se korotetaan." (Raimo Rahnasto kertoi nettiopetuksessaan nykyajan fariseuksesta, joka alensi itsensä ollakseen korotettujen joukossa. Kokouksessa Raimon vieressä istunut mies valitti, kuinka syntinen hän on. Kun Raimo oli siihen tokaissut, että niin oletkin, mies oli loukkaantunut sydänjuuriaan myöten. Näin pinnallista meidän synnintuntomme voi olla.)

Apt. 3:2. Silloin sinne kannettiin miestä, joka oli ollut rampa syntymästään saakka. Hänet pantiin joka päivä temppelin niin sanotulle Kauniilleportille, jotta hän voisi kerjätä temppeliin meneviltä.

"Kaunisportti" oli itäinen portti, joka johti naisten esipihasta ulompaan pakanoiden esipihaan. Jeesus oli ollut usein temppelissä, mutta Hän ei ollut parantanut tätä rampaa miestä. Miksi ei? Siksi, että Jumalan tekojen piti tulla vasta nyt opetuslasten kautta julki (Joh. 9:1-4). Vasta nyt oli tämän ramman aika parantua ja tuottaa Jumalalle kunniaa.

Joh. 9:1-4. Tien sivussa Jeesus näki miehen, joka oli syntymästään saakka ollut sokea. Opetuslapset kysyivät häneltä: "Rabbi, kuka on tehnyt sen synnin, jonka vuoksi hän on syntynyt sokeana? Hän itsekö vai hänen vanhempansa?" Jeesus vastasi: "Ei hän eivätkä hänen vanhempansa. Niin on tapahtunut, jotta Jumalan teot tulisivat hänessä julki. Nyt, kun vielä on päivä, meidän on tehtävä niitä tekoja, joita lähettäjäni meiltä odottaa. (Kristitty toteuttaa Jumalan hänelle ennalta valmistamia tekoja, Ef. 2:10.)

Apt. 3:3-5. Kun mies näki Pietarin ja Johanneksen menossa temppeliin, hän pyysi heiltä almua. Pietari loi katseensa häneen, samoin Johannes, ja Pietari sanoi: "Katso meihin." Mies katsoi tarkkaavasti odottaen saavansa heiltä jotakin.

Rampa teki aloitteen pyytäessään almua. Jumala oli ilmeisesti johtanut asiat siten, että apostoleilla ei ollut rahaa mukanaan.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Apostolien vastaus "katso meihin" oli kerjäläiselle odottamaton. He olivat varmasti nähneet kerjäläisen ennenkin, käviväthän he usein temppelissä. Nyt he katsoivat kerjäläiseen aivan uudella tavalla. He kokivat, että elävä Kristus halusi toimia heidän välityksellään ja tehdä miehen terveeksi. "Katsoivat kerjäläiseen kiinteästi (atenidzè)", katsoivat jännittyneinä ja tarkkaavaisina.

Apt. 3:6-8. Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan. Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: nouse ja kävele." Hän tarttui miestä oikeasta kädestä ja auttoi hänet ylös, ja siinä samassa mies sai voimaa jalkoihinsa ja nilkkoihinsa. Hän hypähti pystyyn, seisoi jalkojensa varassa ja käveli, ja hän tuli heidän kanssaan temppeliin, hyppeli kulkiessaan ja ylisti Jumalaa.

Pietari ei pakottanut miestä nousemaan vaan auttoi hänet ylös, joten miehellä oli itselläänkin uskoa sen verran, että hän yritti nousta. Tämän yrityksen aikana Jumala vahvisti hänen jalkansa ja teki aivoihin kävelyyn tarvittavat hermoradat. Mies oli selvästikin evankeliumista tietoinen, sillä hän ylisti Jumalaa.

Kuitenkaan kaikki eivät parane (2. Tim. 4:20) tai edes halua parantua. Esim. Erik Ewalds kertoi itsestään seuraavaa;

Erik sai sydänoireita ollessaan nuori pappi. Hänet määrättiin viikoksi lepoon ja hän joutui sairaalaan. Yöllä Jeesus tuli hänen vuoteensa viereen ja kysyi: "Erik, haluatko tulla terveeksi?" Eerik kauhistui. Terveenä hän joutuisi tekemään uran ja hän pelkäsi epäonnistuvansa (vaativan isänsä silmissä). Sairaalta kukaan ei vaatisi mitään. Erik vastasi: "En halua." Jeesus tuli seuraavana yönä ja kysyi: "Erik, haluatko tulla terveeksi?" Erik oli miettinyt asiaa ja hän vastasi: "Minä harkitsen." Jeesus tuli vielä kolmantena yönä ja kysyi: "Erik, haluatko tulla terveeksi?" Erik vastasi: "Sinä voitit." Sydänoireet paranivat. Erik kertoi arvostavansa tämän jälkeen myös Jumalan sinnikkyyttä.

2. Tim. 4:20. Erastos jäi Korinttiin. Trofimoksen, joka oli sairaana, jätin Miletokseen.

Kerrotaan, että paavin luo Vatikaaniin tuli vieras, jolle paavi esitteli Vatikaanin aarteita. Paavi sanoi vieraalleen, että enää emme voi sanoa niin kuin Pietari: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole." Vieras oli siihen vastannut, että "emme myöskään voi sanoa, nouse ja kävele." Rikkauteensa luottavalla ei ole mitään todellista annettavaa muille (Ilm. 3:17-18).

Ilm. 3:17-18. "Sinä (Laodikean seurakunta) kerskut, että olet rikas, entistäkin varakkaampi, etkä tarvitse enää mitään. Et tajua, mikä todella olet: surkea ja säälittävä, köyhä, sokea ja alaston. Annan sinulle neuvon: osta minulta (Jumalalta) tulessa puhdistettua kultaa (Jumalan sana), niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi (Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä valkaisu), niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi, niin näet (omien syntien näkeminen ja tunnustaminen).

Jollekin voi tulla mieleen, että kyllähän tuollainen parantamisihme Pietarilta ja Johannekselta onnistui, mutta minä olen vain tavallinen kristitty. Tällainen kristitty ei vielä riittävästi tunne Jumalan suuruutta, ei oikeastaan edes omaa pienuuttaan eikä sitä, että Jumala on juuri heikoissa väkevä (1. Kor. 1:27, 2. Kor. 12:9-10).

1. Kor. 1:27. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

2. Kor. 12:9-10. Mutta hän (Herra) on vastannut minulle (Paavalille): "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Mitä me kristityt voimme tehdä sairaiden puolesta?

-	Rukoilla voi jokainen. Me emme voi käskeä Jumalaa. Sellainenkin harhaoppi on olemassa, jossa Jumalaa käsketään. Me voimme kyllä pyytää Jumalaa parantamaan. Voimme myös pyytää Jumalaa olemaan sairaan kanssa ja lohduttamaan häntä. Lopuksi voimme pyytää, että Jumalan tahto tapahtuisi. Rukouksen jälkeen meidän tehtävämme kristittyinä voi mahdollisesti vasta alkaa, sillä me emme saa jättää sairastavaa yksin.

Jaak. 5:16-18. Tunnustakaa siis syntinne toisillenne ja rukoilkaa toistenne puolesta, jotta parantuisitte. Vanhurskaan (vanhurskas on se, joka turvaa Jeesuksen Kristuksen sovintovereen) rukous on voimallinen ja saa paljon aikaan. (Antti Laaton mukaan tämä kohta pitäisi suomentaa; "Vanhurskaan rukous voi paljon silloin kun se on vaikutettua", Jumalan Hengen vaikuttamaa.) Elia oli samanlainen ihminen kuin me. Hän rukoili hellittämättä, ettei sataisi, eikä maa saanut sadetta kolmeen ja puoleen vuoteen. Ja kun hän taas rukoili, taivas antoi sateen ja maa tuotti jälleen hedelmää. (Kysymys ei koskaan ole siitä, mitä ihminen itse voi tai mihin ihminen kykenee.)

-	Seurakunnan vanhimmat voivat voidella sairaan öljyllä (Jaak. 5:13-15).

Jaak. 5:13-15. Jos joku teistä kärsii, hän rukoilkoon; jos joku on hyvillä mielin, hän laulakoon kiitosvirsiä. Jos joku teistä on sairaana, kutsukoon hän luokseen seurakunnan vanhimmat. Nämä voidelkoot hänet öljyllä Herran nimessä ja rukoilkoot hänen puolestaan, ja rukous, joka uskossa lausutaan, parantaa sairaan. Herra nostaa hänet jalkeille, ja jos hän on tehnyt syntiä, hän saa sen anteeksi.

-	Se, jolle Jumala on antanut parantamisen armolahjan, voi rukoilla sairaan puolesta. Parantamisen armolahjaan liittyy aika usein tiedon sanojen armolahja. Aikoinaan Amerikassa vaikuttanut Kathryn Cullman ja Suomessa vaikuttanut Ulla-Christina Sjöman sanoivat lähes samoilla sanoilla seuraavan; Heille ongelma eivät olleet ne, jotka kokouksessa paranivat. Niistä Jumala oli puhunut heille etukäteen. Ongelmana oli se, mitä sanoa niille, joista Jumala ei ollut puhunut (2. Kun. 4:27).

2. Kun. 4:27. Mutta kun hän (Sunemilainen nainen, jonka poika oli kuollut) tuli vuorelle Jumalan miehen (Elisan) luo, hän lyyhistyi maahan ja syleili hänen jalkojaan. Gehasi (Elisan palvelija) tuli siihen ja aikoi työntää naisen pois, mutta Jumalan mies sanoi: "Anna hänen olla. Hän on murheissaan, mutta Herra on salannut minulta hänen surunsa eikä ole kertonut siitä minulle."

Apt. 3:9-10. Kaikki näkivät, kuinka hän (rampa) käveli ja ylisti Jumalaa. He tunsivat hänet samaksi mieheksi, joka oli istunut Kauniillaportilla kerjäämässä, ja olivat hämmästyksestä suunniltaan sen johdosta, mitä hänelle oli tapahtunut.

Syntymästään saakka rammalla, joka ei koskaan ole kävellyt, ovat kaikki jalkalihakset surkastuneet. Ne ovat kuin tikut, pelkkää luuta ja nahkaa. Ihmiset olivat nähneet tämän. Nyt tämä mies käveli omilla jalkalihaksillaan, mikä on mahdollista vain Jumalan luomistyön tuloksena. Meille kristityille tämän ei pitäisi olla ihme, sillä maailmankin Jumala loi kaikkine kasveineen ja eläimineen sekä ihmisen kuudessa päivässä (1. Moos. 1:1-31).

1. Moos. 1:20-23. Jumala sanoi: "Viliskööt vedet eläviä olentoja ja lennelkööt linnut ilmassa taivaankannen alla." Niin Jumala loi suuret meripedot ja kaikki muut elävät olennot, joita vedet vilisevät, sekä kaikki siivekkäiden lajit. Jumala näki, että niin oli hyvä. Hän siunasi ne sanoen: "Olkaa hedelmälliset ja lisääntykää ja täyttäkää meren vedet, ja linnut lisääntykööt maan päällä." Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni viides päivä. (Tämä lause, "Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni viides päivä", on heprean kieliopin mukaan yksiselitteisesti 24 tunnin aika. Muunlainen tulkinta on seurausta joko ihmisen epäuskosta tai siitä, että hänet on johdettu harhaan.)

Darvinistinen kehitysoppi on merkittävä osa siitä lopun ajan eksytyksestä, jonka Raamattu on ilmoittanut tulevaksi (2. Tess. 2:9-13). Kehitysopin tarinoilla pyritään Jumalan hyvä luomistyö muuttamaan sellaiseksi, että se olisi tapahtunut miljoonien vuosien ajan jatkuneena heikoimpien yksilöiden tappamisena. Kehitysopissa ihminen ei enää ole Jumalan kuva, vaan apinan kuva.

2. Tess. 2:9-13. Vääryyden ihminen tulee Saatanan vaikutuksesta suurella voimalla, tehden petollisia tunnustekoja ja ihmeitä. Hänen vääryytensä pettää ne, jotka joutuvat kadotukseen, koska he eivät ole rakastaneet totuutta, joka olisi pelastanut heidät. (Jumalan sanaa, joka kertoo Jeesuksesta syntiemme sovittajana.) Siksi Jumala lähettää rajun eksytyksen, jotta he uskoisivat valheeseen, ja niin saavat tuomionsa kaikki ne, jotka eivät ole uskoneet totuuteen (Jeesukseen, Joh. 14:6.) vaan ovat valinneet vääryyden. Mutta teidän vuoksenne meillä on täysi syy aina kiittää Jumalaa, te Herralle rakkaat veljemme. Jumala on valinnut teidät ensimmäisinä pelastumaan, kun Henki pyhittää teidät ja te uskotte totuuteen. (Kun me uskomme Jeesuksen, Jumala valitsee meidät pelastukseen, antaa meille Pyhän henkensä ja pyhittää meidät.)

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220629_Pietarin_puhe_Jumalan_tekeman_ihmeen_jalkeen.html">

Pietarin puhe Jumalan tekemän ihmeen jälkeen

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Pietarin puhe Jumalan tekemän ihmeen jälkeen

Ramman parantuminen tapahtui ennen Jeesuksesta Kristuksesta kertovaa evankelioivaa puhetta. Jumala ajatteli kokonaisuutta tehdessään ihmeen Pietarin ja Johanneksen välityksellä (Apt. 3:6).

Apt. 3:6. Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan. (Pietarilla oli Jeesuksen Kristuksen sisäinen tunteminen ja Jumalan lahjoittama Pyhä Henki, joka ohjasi Pietaria.) Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: nouse ja kävele." (Hengen vaikutuksesta Pietari kykeni uskossa sanomaan; nouse ja kävele.)

Apt. 3:11-12. Mies (joka oli ollut rampa, mutta joka oli parantunut Jeesuksen Kristuksen nimessä, tai paremminkin, jonka Jeesus Kristus oli parantanut) pysytteli yhä Pietarin ja Johanneksen seurassa, ja kaikki riensivät ihmeissään heidän luokseen niin sanottuun Salomon pylväikköön. Tämän nähdessään Pietari alkoi puhua kansalle:

Sanoma ramman parantumisesta levisi nopeasti ja kaikki tulivat sitä ihmettä katsomaan. Pietari sekä selitti ihmisille tilanteen että käytti tilanteen hyväksi levittääkseen evankeliumin sanomaa (Kol. 4:3-6).

Kol. 4:3-6. Rukoilkaa samalla meidänkin puolestamme, jotta Jumala avaisi meille oven sanansa julistamiseen (vaikuttaisi oikean hetken ja paikan julistamiselle) ja me saisimme puhua Kristuksen salaisuudesta (Kristuksesta ristiinnaulittuna ja syntien sovittajana), jonka vuoksi juuri olen vankinakin. Kunpa voisin tehdä sitä tunnetuksi ja puhua niin kuin minun pitäisi! Suhtautukaa viisaasti ulkopuolisiin, käyttäkää sopivaa hetkeä hyväksenne. Puhukaa aina ystävällisesti, kuitenkin sananne suolalla höystäen (ei mitä tahansa sanaa, vaan Kristus ristiinnaulittuna ja syntien sovittaja). Teidän on tiedettävä, miten kullekin vastaatte. (Tulosta tulee, kun Pyhä Henki saa ohjata puheita ja tekoja.)

Apt. 3:12-13. (Pietarin puhetta) "Israelilaiset, miksi te tätä ihmettelette? Miksi te tuijotatte meitä, aivan kuin me omalla voimallamme tai hurskaudellamme olisimme saaneet tämän miehen kävelemään? Ei -

Pietari antoi kaiken kunnian tapahtuneesta Jeesukselle Kristukselle, Apt. 3:16. Hän ei lähtenyt omimaan edes osittaista kunniaa itselleen, niin kuin jotkut tämän päivän julistajat tekevät kun he sanovat: "En minä itse mitään, vaan Jumalan Henki minun kauttani." Minun kauttani! - Heidän ajatuksensa on se, että voima on kyllä Jumalan mutta että oman hurskauteni tai Jumalalle luovuttautumiseni takia Jumala minua käyttää (Kol. 2:23, Luuk. 17:10). Hurskaus, tai vanhurskaus, on meille lahjaksi annettua Jeesuksen Kristuksen vanhurskautta, jonka Jumala pukee jokaisen sellaisen ylle, joka ottaa vastaan Jeesuksen Kristuksen syntiensä sovittajaksi (Room. 3:22-25, 1. Kor. 4:7). Kukaan ei omissa voimissaan kykene antautumaan Jumalan käyttöön, sillä ihmisen oma vanha luonto on pysyvässä sodassa Jumalaa vastaan (Room. 7:15 - 16:1, Gal. 5:16-17). Kun Jumala jakaa omilleen armolahjoja, Hän ei katso ihmisen hurskauden määrää vaan seurakunnan tarvetta (1. Kor. 12:7-9). Siksi mekin, omasta mielestämme hurskaat mutta sydämessämme ylpeät, voimme saada Jumalan armolahjoja. Meitä, syntisiä ja kelvottomia, Jumala rakastaa ja käyttää tuottaakseen nimelleen kunniaa.

Kol. 2:23. Nämä omatekoista hurskautta, nöyryyden harjoitusta ja ruumiin kurittamista vaativat käskyt tosin näyttävät viisailta, mutta todellisuudessa ne ovat arvottomia ja tyydyttävät vain ihmisen ylpeyttä.

Luuk. 17:10. Niinpä tekin, kun olette tehneet kaiken, mitä teidän tulee tehdä, sanokaa: 'Me olemme arvottomia palvelijoita. Olemme tehneet vain sen, minkä olimme velvolliset tekemään.' (Emme me tee edes sitä, mitä pitäisi. Ja jos hyviä tekojamme ei huomata, tai jos tekojamme moititaan, me loukkaannumme.)

Room. 3:22-25. Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. Hänet Jumala on asettanut sovitusuhriksi, hänen verensä tuo sovituksen uskossa vastaanotettavaksi.

1. Kor. 4:7. Kuka antaa sinulle erikoisaseman? Onko sinulla mitään, mitä et ole saanut lahjaksi? Jos kerran olet saanut kaiken lahjaksi, miksi ylpeilet niin kuin se olisi omaa ansiotasi? (Maailmallinen erikoisasema on katoavaa ja se houkuttelee meitä syntiin ja pois Jumalan armosta. Jumalan antama erikoisasema on annettu muiden palvelemiseksi. Erikoisasemassa kestää ylpistymättä vain tuntemalla oman heikkoutensa ja jatkuvalla turvautumisella Jeesuksen Kristuksen sovintovereen.)

Room. 7:15 - 16:1. En edes ymmärrä, mitä teen: en tee sitä, mitä tahdon, vaan sitä, mitä vihaan. (Paavali oli jo niin pitkälle edennyt oikean hengellisyyden tiellä, että hän havaitsi, ettei omissa voimissaan kyennyt tekemään Jumalalle kelpaavia tekoja.) Ja jos kerran teen sitä, mitä en tahdo, silloin myönnän, että laki on hyvä. Niinpä en enää teekään itse sitä, mitä teen, vaan sen tekee minussa asuva synti. Tiedänhän, ettei minussa, nimittäin minun turmeltuneessa luonnossani, ole mitään hyvää. (Vanha luonto ihmisessä on tällainen uudestisyntymisen jälkeenkin hamaan ruumiilliseen kuolemaan asti.) Tahtoisin kyllä tehdä oikein, mutta en pysty siihen. En tee sitä hyvää, mitä tahdon, vaan sitä pahaa, mitä en tahdo. Mutta jos teen sitä, mitä en tahdo, en tee sitä enää itse, vaan sen tekee minussa asuva synti. Huomaan siis, että minua hallitsee tällainen laki: haluan tehdä hyvää, mutta en pääse irti pahasta. (Vanhaa luontoa ei voi erottaa synnistä, siksi vanha luonto on joka päivä pidettävä Jeesuksen kanssa ristillä, Gal. 5:24. ) Sisimmässäni (sisällisen ihmiseni puolesta) minä iloiten hyväksyn Jumalan lain, mutta siinä, mitä teen, näen toteutuvan toisen lain, joka sotii sisimpäni lakia vastaan. Näin olen ruumiissani vaikuttavan synnin lain vanki. Minä kurja ihminen! Kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista? Kiitos Jumalalle Herramme Jeesuksen Kristuksen tähden! Niin minun sisimpäni noudattaa (palvelen mielellä) Jumalan lakia, mutta turmeltunut luontoni synnin lakia. (Paavali vastaa itse omaan kysymykseensä, ”kuka pelastaa minut tästä kuoleman ruumiista”, että taistelu oman sisimmän hallinnasta jatkuu aina ruumiilliseen kuolemaan asti. Gal. 5:16-17 kohdassa Paavali vielä selventää tätä asiaa.) Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Gal. 5:16-17. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte.

1. Kor. 12:7-9. Hän antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi. Yhden ja saman Hengen voimasta toinen saa kyvyn jakaa viisautta, toinen kyvyn jakaa tietoa, toiselle sama Henki suo uskon voiman, toiselle parantamisen lahjan,

Apt. 3:13-15. (Pietarin puhetta) Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala, meidän isiemme Jumala, on korottanut kirkkauteen palvelijansa (Poikansa) Jeesuksen, hänet, jonka te luovutitte tuomittavaksi ja kielsitte Pilatuksen edessä, vaikka Pilatus oli päättänyt vapauttaa hänet. Hänet te kielsitte, pyhän ja vanhurskaan, ja pyysitte vapaaksi murhamiehen. Te surmasitte elämän ruhtinaan! Mutta Jumala herätti hänet kuolleista; me olemme sen todistajia.

Vuoden 1992 raamatunkäännöksessä on muutettu ”Poika” palvelijaksi. Vuoden 1933/38 käännöksessä se on vielä oikein, vaikka alkuteksti sisältääkin molemmat merkitykset. Jeesus on Jumalan Poika, mutta Hän luopui ihmiseksi syntyessään tästä arvosta ja eli ihmisenä palvellen Jumalaa. Ylösnousemuksessa Hän sai / otti valtansa kaikkivaltiaana takaisin (Hepr. 2:7-9, Sananl. 30:4).

Hepr. 2:7-9. Lyhyeksi aikaa sinä asetit hänet (Jeesuksen) enkeleitä alemmaksi, mutta sitten seppelöit hänet kirkkaudella ja kunnialla, panit kaiken hänen valtansa alle. Jumala siis antoi ihmisen valtaan kaiken, hän ei jättänyt mitään tälle alistamatta. Vielä tosin emme voi havaita, että kaikki olisi hänen vallassaan. Sen kuitenkin näemme, että tuo "lyhyeksi aikaa enkeleitä alemmaksi asetettu", Jeesus, on kuoleman tuskat kärsittyään "seppelöity kirkkaudella ja kunnialla". Armollisen Jumalan tahto näet oli, että Jeesuksen oli kärsittävä kuolema jokaisen ihmisen puolesta.

Sananl. 30:4. Kuka on noussut taivaaseen ja palannut sieltä? Kuka on koonnut käsiinsä tuulen? Kuka viittansa sisään kietonut vedet? Kuka pannut paikoilleen maan ääret? Mikä on hänen nimensä, mikä hänen poikansa nimi? Sinä tiedät kyllä. (Jo sananlaskuissa puhutaan Jumalasta ja Jumalan Pojasta.)

Samalla tavalla kuin puheessaan helluntaina, Pietari aloittaa sanomalla kuulijoilleen, että nämä ovat syntisiä. Vaikka kuulijat eivät olleetkaan mukana siinä joukossa, joka oli tuominnut Jeesuksen ristille, Pietari sanoo heitä murhaajiksi. Seuraavista syistä;

-	Kaikki Vanhan testamentin kirjoitukset todistavat siitä, että Jeesus Kristus on Messias (Luuk. 24:25-27). Nämä Jerusalemin temppelissä olevat juutalaiset tunsivat kirjoitukset, joten he eivät voineet millään puolustaa välinpitämättömyyttään Jeesuksen ristiinnaulitsemisen suhteen.

Luuk. 24:25-27. Silloin Jeesus sanoi heille (Emmauksen tien kulkijoille): "Voi teitä ymmärtämättömiä! Noinko hitaita te olette uskomaan kaikkea sitä, mitä profeetat ovat puhuneet? Juuri niinhän Messiaan piti kärsiä ja sitten mennä kirkkauteensa." Ja hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.

-	He eivät olleet tehneet parannusta, vaikka Jeesus Kristus oli opettanut heitä 3,5 vuoden ajan, tehnyt ihmetekoja ja osoittanut olevansa Messias (Joh. 2:23).

Joh. 2:23. Kun Jeesus oli pääsiäisjuhlan aikaan Jerusalemissa, monet uskoivat häneen nähdessään ne tunnusteot, jotka hän teki.

Kukaan nykyäänkään elävistä ihmisistä ei voi puolustaa välinpitämättömyyttään Jeesuksen Kristuksen suhteen (Room. 1:18-21). Syntisyys ei estä pääsyämme Jumalan luo, vaan se, jos emme usko Jeesukseen (Joh. 16:9, Joh. 5:21-23, 1. Joh. 2:23.).

Room. 1:18-21. Jumalan viha ilmestyy taivaasta ja kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät pitäessään totuutta vääryyden vallassa. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. Sen vuoksi he eivät voi puolustautua. Vaikka he ovat tunteneet Jumalan, he eivät ole kunnioittaneet ja kiittäneet häntä Jumalana, vaan heidän ajatuksensa ovat käyneet turhanpäiväisiksi ja heidän ymmärtämätön sydämensä on pimentynyt.

Joh. 16:9. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun (Jeesukseen),

Joh. 5:21-23. Niin kuin Isä herättää kuolleet ja antaa heille elämän, niin antaa myös Poika elämän kenelle tahtoo. Isä itse ei tuomitse ketään, vaan hän on antanut kaiken tuomiovallan Pojalle, jotta kaikki kunnioittaisivat Poikaa niin kuin he kunnioittavat Isää. Se, joka ei kunnioita Poikaa, ei kunnioita myöskään Isää, joka on hänet lähettänyt.

1. Joh. 2:23. Joka kieltää Pojan, hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä.

Apt. 3:16. (Pietarin puhetta) Jeesuksen nimi ja usko siihen antoi voimaa tälle miehelle, jonka te näette ja tunnette. Usko, jonka Jeesus antaa, on tehnyt tästä miehestä terveen, niin kuin te kaikki näette.

Jeesuksen nimeä ei voi erottaa Jeesuksesta itsestään. Siksi Jeesuksen nimessä on Jumalan voima ja se saadaan uskon kautta Jeesukseen (Hepr. 12:1-2, Fil. 2:9-11, Kol. 3:17).

Hepr. 12:1-2. … Juoskaamme sinnikkäästi loppuun se kilpailu, joka on edessämme, katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan ja täydelliseksi tekijään.

Fil. 2:9-11. 6. Sen tähden (koska Jeesus luopui jumaluudestaan ja suostui kärsimään kuoleman meidän sijaisenamme) Jumala on korottanut hänet yli kaiken ja antanut hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman. Jeesuksen nimeä kunnioittaen on kaikkien polvistuttava, kaikkien niin taivaassa kuin maan päällä ja maan alla, ja jokaisen kielen on tunnustettava Isän Jumalan kunniaksi: "Jeesus Kristus on Herra."

Kol. 3:17. Mitä teettekin, sanoin tai teoin, tehkää kaikki Herran Jeesuksen nimessä, kiittäen hänen kauttaan Jumalaa, Isäämme.

Kun Ihminen käyttää Jeesuksen nimeä vastoin Jeesuksen omaa tahtoa, siinä ei ole mukana Jumalan voimaa (Ap. t. 19:13-16).

Ap. t. 19:13-16. Myös jotkut kiertelevät juutalaiset henkienmanaajat alkoivat loitsiessaan lausua Herran Jeesuksen nimeä. Karkottaessaan sairaista pahoja henkiä he sanoivat: "Minä vannotan teitä sen Jeesuksen nimessä, jota Paavali julistaa." Näin tekivät myös juutalaisen ylipapin Skeuaksen seitsemän poikaa, mutta paha henki vastasi heille: "Jeesuksen minä tunnen ja Paavalinkin tiedän, mutta keitä te olette?" Ja mies, jossa paha henki oli, ryntäsi heidän kimppuunsa, nujersi heidät kaikki ja runteli heitä niin, että heidän oli alasti ja verissä päin paettava talosta.

Apt. 3:17-18. (Pietarin puhetta) "Minä kyllä tiedän, veljet, että te niin kuin hallitusmiehennekin teitte tietämättömyyttänne sen, minkä teitte. Mutta sillä tavoin Jumala pani täytäntöön sen, minkä hän ennalta oli ilmoittanut kaikkien profeettojen suulla: hänen Voideltunsa (Jeesuksen Kristuksen) tuli kärsiä ja kuolla.

Jumalan ennakkoon ilmoittama suunnitelma kadotetun ihmisen pelastamiseksi toteutui, vaikka ihmiset sitä vastustivatkin (1. Kor. 2:7-8, Joh. 13:2).

1. Kor. 2:7-8. Me julistamme Jumalan salaista, kätkettyä viisautta, (evankeliumia Jeesuksen ristinkuolemasta meidän sijaisenamme) jonka hän jo ennen aikojen alkua on määrännyt meidän kirkkaudeksemme. Sitä ei kukaan tämän maailman valtiaista ole tuntenut, sillä jos he olisivat sen tunteneet, he eivät olisi ristiinnaulinneet kirkkauden Herraa.

Joh. 13:2. He olivat kokoontuneet aterialle, ja Paholainen oli jo pannut Juudaksen, Simon Iskariotin pojan, sydämeen ajatuksen, että tämä kavaltaisi Jeesuksen.

Apt. 3:19-20. (Pietarin puhetta) Katukaa siis syntejänne (tehkää parannus), jotta ne pyyhittäisiin pois, kääntykää,

Jumalan lupaus syntien pois pyyhkimisestä koskee vain niitä, jotka kääntyvät Jeesuksen puoleen syntinsä tunnustaen (Apt. 10:43). Tärkeintä on kääntyä Jeesuksen puoleen. Eikä minkä tahansa Jeesuksen, vaan sen ristiinnaulitun Jeesuksen puoleen, jota Raamattu meille julistaa. Jeesuksen yhteydessä Pyhä Henki kirkastaa meille syntimme, niin että voimme katua niitä oikeasti (Luuk. 11:4).

Apt. 10:43. Hänestä (Jeesuksesta) kaikki profeetat todistavat, että jokainen, joka uskoo häneen, saa hänen nimensä voimasta syntinsä anteeksi."

Luuk. 11:4. Anna meille syntimme anteeksi, sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle, joka on meille velassa. Äläkä anna meidän joutua kiusaukseen." (Voiman ja halun antaa anteeksi vihollisillemme me saamme vasta Jeesuksen Kristuksen yhteydessä.)

Apt. 3:20. (Pietarin puhetta) jotta Herra antaisi tulla virvoituksen ajan ja lähettäisi Jeesuksen, teille ennalta valitsemansa Voidellun.

Tässä on sanottu kaksi tärkeää asiaa.

-	"Lähettäisi Jeesuksen teille." Tässä viitataan Jeesuksen paluuseen. Virvoituksen ajat Jeesuksen tullessa takaisin noutamaan omiaan taivaalliseen hääjuhlaan, tulevat vain niille, jotka ovat Jeesuksen omia, niille jotka ovat uudestisyntyneet Jumalan lapsiksi.

-	"Teille ennalta Jumalan valitsema voideltu, Messias." Kaikki ihmiset on kyllä kutsuttu tulemaan Jumalan valtakuntaan, mutta ne jotka hylkäävät Jeesuksen, jäävät valinnan ulkopuolelle.

Apt. 3:21. (Pietarin puhetta) "Taivas oli oleva hänen asuinsijansa siihen aikaan saakka, jolloin kaikki pannaan kohdalleen, niin kuin Jumala ikiajoista asti on luvannut pyhien profeettojensa suulla.

Taivas oli Jeesuksen asuinsija siihen asti, kunnes Hän syntyi ihmiseksi. Jeesus sovitti ristinkuolemallaan ihmisen ja Jumalan välit kuntoon. Yhdenkään ihmisen, oli hän kuinka syntinen tahansa, ei tarvitsisi mennä paholaisen kanssa kadotukseen. Ehtona pelastumiselle on vain Jeesuksen ristinkuoleman hyväksyminen omalle kohdalleen.

Ylösnoustuaan kuolleista Jeesus palasi ylösnousemusruumiissa takaisin taivaaseen. Hän on kolmiyhteisenä Jumalana läsnä sekä seurakuntansa keskellä että jokaisen Häneen uskovan sydämessä.

Jeesus palaa takaisin hakemaan omansa taivaalliseen hääjuhlaan ja silloin on seurakunnan osalta, joka on karitsan morsian, kaikki asetettu kohdalleen (Ilm. 3:11-13).

Ilm. 3:11-13. "Minä tulen pian. Pidä kiinni siitä mitä sinulla on, ettei kukaan vie voitonseppelettäsi. Siitä, joka voittaa, minä teen pylvään Jumalani temppeliin, eikä hän joudu milloinkaan lähtemään sieltä. Minä kirjoitan häneen Jumalani nimen ja Jumalani kaupungin nimen, uuden Jerusalemin, joka laskeutuu taivaasta Jumalani luota, ja oman uuden nimeni. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

Apt. 3:22-23. (Pietarin puhetta) Mooses on sanonut: 'Herra, teidän Jumalanne, on veljienne joukosta nostava esiin profeetan, minun kaltaiseni. Kuulkaa häntä, tehkää kaikessa niin kuin hän teille sanoo. Jokainen, joka ei tätä profeettaa kuule, poistetaan kansansa parista ja tuhotaan.'

5. Moos. 18:15-19. "Herra, teidän Jumalanne, antaa veljienne joukosta nousta profeetan, joka on minun (Mooseksen) kaltaiseni. Häntä teidän tulee kuunnella. … Herra sanoi silloin minulle: … minä annan heidän omien jälkeläistensä joukosta nousta profeetan, joka on sinun kaltaisesi; minä panen sanani hänen suuhunsa, ja profeetta puhuu kaiken, minkä minä hänen puhuttavakseen annan. Jos joku ei kuuntele niitä sanoja, jotka hän minun nimissäni puhuu, minä itse vaadin tilille sen miehen. (Kun Jeesus syntyi ihmiseksi, Hän oli myös tämä profeetta.)

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Kristuksen hylkääminen on kohtalokasta. Niin tekevän tuomio on jo julistettu. "Kuulla" merkitsee tässä hänen (Jeesuksen) opetuksensa noudattamista, sillä hänellä on jumalallinen arvovalta. Se, joka ei tottele Kristusta, ei tottele Jumalaa. "Hävitetään (eksolethreuè)" esiintyy Ut:ssa ainoastaan tässä. Sana ilmaisee täydellistä tuhoamista.

Apt. 3:24. (Pietarin puhetta) Samoin ovat muut profeetat, niin Samuel kuin kaikki myöhemmätkin, kansalle puhuessaan myös ennustaneet näistä päivistä.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Mooseksen jälkeiset profeetat lasketaan Samuelin ajoista lähtien. Tämä itse oli suuri profeetta, joka perusti profeettakoulun. Hän voiteli Daavidin kuninkaaksi ja kertoi, miten hänen valtakuntansa perustettaisiin. Daavidille annetut lupaukset täyttyivät lopullisesti Jeesuksessa.

Apt. 3:25. (Pietarin puhetta) Te olette profeettojen lapsia, te olette perineet sen liiton, jonka Jumala teki isienne kanssa sanoessaan Abrahamille: 'Sinun jälkeläisesi kautta tulee siunaus kaikille sukukunnille maan päällä.'

1. Moos. 12:3. Minä (Herra) siunaan niitä, jotka siunaavat sinua (Abrahamia), ja kiroan ne, jotka sinua kiroavat, ja sinun saamasi siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille." (Tämä siunaus toteutui Jeesuksessa Kristuksessa.)

Pietari ei tässä viittaa siihen lakiliittoon, jonka Jumala teki Mooseksen kautta Siinailla, vaan aikaisempaan liittoon Abrahamin kanssa. Lakiliitto velvoitti molempia osapuolia. Jumalan liitto Abrahamin kanssa oli lupauksen liitto joka velvoitti vain Jumalaa. Puhuessaan yhdestä tietystä Abrahamin jälkeläisestä, Jumala tarkoittaa Jeesusta Kristusta.

Jumalan siunaus saadaan ainoastaan Jeesuksessa Kristuksessa, sillä ilman Jeesuksen Kristuksen sovintoveren suojaa ihminen on matkalla kadotukseen.

Apt. 3:26. (Pietarin puhetta) Teitä varten ennen muita Jumala on nostanut kuolleista palvelijansa (Poikansa). Hänet Jumala on lähettänyt siunaamaan teitä kaikkia, kun käännytte pois pahuudestanne."

Mekin saamme Jumalan siunauksen, kun käännymme pois pahuudestamme. Jumalan siunaus saadaan vain Jeesuksessa Kristuksessa. Tässä tulemme erittäin tärkeään kristilliseen totuuteen, joka ohitetaan helposti.

Nimittäin, yksikään ihminen ei itse kykene kääntymään pois pahuudestaan. Hän kyllä kykenee vaimentamaan tekojaan ja voi jopa kieltäytyä ajattelemasta pahaa muista ihmisistä, mutta perusluonnettaan, joka on sodassa Jumalaa vastaan, hän ei kykene muuttamaan (Room. 8:7-8). Hän ei ota todesta sitä Jumalan sanaa, että ei ole yhden yhtäkään, joka hyvää tekisi (Room. 3:10-12). Tällainen ihminen jopa vertaa itseään muihin kristittyihin ja toteaa olevansa parempi. Tämä on kuva uskonnollisesta ihmisestä, joka uudestisyntymättömänä on matkalla kadotukseen.

Room. 8:7-8. Lihan (ihmisen vanhan luonnon) pyrkimykset sotivat Jumalaa vastaan, sillä ne eivät alistu Jumalan lakiin eivätkä voikaan alistua. Ne, jotka elävät turmeltuneen luontonsa mukaisesti, eivät voi olla Jumalalle mieleen.

Room. 3:10-12. Onhan kirjoitettu: Ei ole yhtäkään vanhurskasta, ei yhtäkään ymmärtäväistä, ei ketään, joka etsii Jumalaa. Kaikki ovat luopuneet ja käyneet kelvottomiksi. Ei ole ketään, joka tekee hyvää, ei ainoatakaan.

Uudestisyntyminen ja Jumalan lapseksi pääseminen on elämän tärkein asia. Isä Jumala vetää meitä Poikansa Jeesuksen ristin luo, että saisimme syntimme anteeksi ja pelastuisimme. Tultuamme Jeesuksen luo sellaisina kuin olemme, eli pahoina, Hänen sovintoverensä antaa meille rohkeuden kääntyä Hänen puoleensa ja ottaa vastaan pelastus. Uudestisyntymisessä me saamme Jumala Pyhän Hengen, eli Jumalan itsensä sydämeemme. Vasta tämän jälkeen uusi luomus, voisi sanoa että Kristus meissä, alkaa saada valtaa vanhan luontomme yli. Varsinainen taistelu mielemme herruudesta alkaa vasta uudestisyntymisemme jälkeen. Toisessa kristityssä Jeesus Kristus saa muotoa enemmän kuin toisessa. Pelastusta emme menetä, ellemme käännä selkäämme Jeesuksen Kristuksen sovintoverelle.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220713_Jeesuksesta_pitää_puhua.html">

Jeesuksesta pitää puhua

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Jeesuksesta pitää puhua

Pietari ja Johannes puhuivat kansanjoukolle, joka oli kerääntynyt paikalle katsomaan sitä ihmettä, kun syntymästään saakka rampana ollut mies hyppeli terveenä.

Ap. t. 3:9-10. Kaikki näkivät, kuinka hän (rampa) käveli ja ylisti Jumalaa. He tunsivat hänet samaksi mieheksi, joka oli istunut Kauniillaportilla kerjäämässä, ja olivat hämmästyksestä suunniltaan sen johdosta, mitä hänelle oli tapahtunut.

Apt. 4:1. Kun Pietari ja Johannes vielä puhuivat kansalle, tulivat paikalle papit, temppelivartioston päällikkö ja saddukeukset.

Paikalle tulivat palvelusvuorossa olevat papit, vartioston päällikkö, joka kuului papistoon ja palvelusvuorosta vapaana olevia saddukeuksia, jotka myös kuuluivat papistoon.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Papeilla oli vaikutusvaltaa ja he olivat usein ylipapin sukulaisia. Temppelivartioston päällikkö oli temppelin järjestystä valvovien vartijoiden johtaja. Saddukeukset olivat pienen mutta voimakkaan juutalaisen uskonnollisen ryhmän jäseniä, jotka eivät uskoneet kuolleiden ylösnousemukseen. Nämä uskonnolliset johtajat saivat taloudellista hyötyä yhteistyöstä roomalaisten kanssa. Useimmat niistä, jotka olivat järjestäneet Jeesuksen pidätyksen ja ristiinnaulitsemisen, olivat näistä kolmesta ryhmästä.

Vaikka kansa oli Rooman vallan alla, saddukeuksilla oli miltei rajaton valta temppelin alueella.

Apt. 4:2-3. He olivat suutuksissaan siitä, että apostolit opettivat kansaa ja Jeesuksen ylösnousemukseen vedoten julistivat ylösnousemusta kuolleista. He pidättivät Pietarin ja Johanneksen ja panivat nämä yöksi vankilaan; oli näet jo ilta.

Saddukeukset eivät uskoneet ylösnousemukseen (Luuk. 20:27). Saddukeukset olivat surmauttaneet Jeesuksen, koska pelkäsivät menettävänsä yhteiskunnallisen valta-asemansa, joka heillä oli temppelissä suoritettavien palvelusmenojen vuoksi (Joh. 11:47-53). Valta ja yhteiskunnallinen asema oli heille totuutta tärkeämpi.

Luuk. 20:27. Jeesuksen luo tuli sitten muutamia saddukeuksia, niitä, jotka kieltävät ylösnousemuksen. He esittivät hänelle kysymyksen:

Joh. 11:47-53. Ylipapit (ylipapit olivat saddukeuksia) ja fariseukset kutsuivat neuvoston koolle ja kysyivät siltä: "Mitä meidän pitäisi tehdä? Se mies (Jeesus) tekee paljon tunnustekoja. Jos annamme hänen jatkaa näin, häneen uskovat kohta kaikki, ja silloin roomalaiset tulevat ja ottavat meiltä sekä tämän pyhän paikan (temppelin) että koko kansamme." Silloin yksi heistä, Kaifas, joka oli sinä vuonna ylipappina, sanoi: "Te ette ymmärrä yhtään mitään. Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?" Tämä ei ollut hänen oma ajatuksensa, vaan sen vuoden ylipappina hän lausui ennustuksen: Jeesus oli kuoleva kansan puolesta, eikä vain sen kansan puolesta, vaan kootakseen yhteen kaikki hajallaan olevat Jumalan lapset. Siitä päivästä lähtien neuvoston tavoitteena oli surmata Jeesus.

Sama se on nykyisinkin. Pelko vallan ja yhteiskunnallisen aseman menetyksestä estää totuuden puolustamisen koska se saa menemään vääryyteen mukaan tai ainakin vaikenemaan siitä. Mutta vääryyteen mukaan menemällä menettää totuuden ja yhteyden Jeesukseen, joka on Totuus (Room. 1:18-22, Joh. 14:6).

Room. 1:18-22. Jumalan viha ilmestyy taivaasta ja kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät pitäessään totuutta vääryyden vallassa. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. Sen vuoksi he eivät voi puolustautua. Vaikka he ovat tunteneet Jumalan, he eivät ole kunnioittaneet ja kiittäneet häntä Jumalana, vaan heidän ajatuksensa ovat käyneet turhanpäiväisiksi ja heidän ymmärtämätön sydämensä on pimentynyt. He väittävät olevansa viisaita mutta ovat tulleet tyhmiksi,

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Apt. 4:4. Mutta monet niistä, jotka olivat kuulleet heidän puheensa, uskoivat. Miehiä oli nyt jo noin viisituhatta.

Pietari oli puhunut kuulijoiden syntisyydestä ja siitä, että Jeesus Kristus on se syntien sovittaja, jonka Jumala oli Vanhan testamentin kirjoituksissa ennakkoon luvannut tulevaksi (Apt. 3:15-26).

Apt. 3:15-26. Te surmasitte elämän ruhtinaan! Mutta Jumala herätti hänet kuolleista; me olemme sen todistajia. … Katukaa siis syntejänne, jotta ne pyyhittäisiin pois, kääntykää, … Jokainen, joka ei tätä profeettaa (Jeesusta) kuule, poistetaan kansansa parista ja tuhotaan.' … Hänet Jumala on lähettänyt siunaamaan teitä kaikkia, kun käännytte pois pahuudestanne."

Apt. 4:5-7. Seuraavana päivänä kokoontuivat Jerusalemissa juutalaisten hallitusmiehet, vanhimmat ja lainopettajat. Ylipappi Hannas oli paikalla, samoin Kaifas, Johannes, Aleksandros ja kaikki muut, jotka olivat ylipapillista sukua. He käskivät tuoda apostolit eteensä ja kysyivät: "Millä voimalla ja kenen nimessä te tämän teitte?"

Jeesus oli tehnyt paljon ihmeitä ja tunnustekoja. Jeesus oli opettanut vastoin papiston arvovaltaa ja koska Hän näytti saavan paljon seuraajia, Hänet tapatettiin. Nyt Jeesuksen seuraajat alkoivat myös tehdä ihmetekoja ja näyttivät myös saavan paljon seuraajia, joten heillekin piti tehdä jotain.

Pietari ja Johannes olivat sen saman tuomioistuimen edessä, joka oli tuominnut Jeesuksen kuolemaan. Tuomioistuin pyrki noudattamaan lakia, ainakin nimellisesti ja siksi apostoleja piti kuulla ennen tuomiota.

Apt. 4:8. Silloin Pietari, Pyhää Henkeä täynnä, sanoi heille:

Jeesus oli luvannut opetuslapsilleen, että tällaisissa tilanteissa Pyhä Henki antaa oikeat sanat sanottavaksi (Matt. 10:19-20).

Matt. 10:19-20. Mutta kun teidät luovutetaan viranomaisten käsiin, älkää olko huolissanne siitä, miten tai mitä puhuisitte, sillä teille annetaan tuona hetkenä sanat, jotka teidän tulee puhua. Te ette puhu itse, teissä puhuu Isänne Henki. (Jumala Isänä puolustaa lapsiaan. Jumala ei ole luvannut, että me välttyisimme ahdistuksilta, vaan sen, että Hän on ahdistuksissa meidän kanssamme.)

Apt. 4:8-12. "Kansan hallitusmiehet ja vanhimmat! Jos meidät nyt pannaan vastaamaan sairaalle tekemästämme hyvästä teosta ja ilmoittamaan, kenen nimessä hänet on parannettu, niin tietäkää tämä, te kaikki ja koko Israelin kansa: se tapahtui Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä. Hänet te ristiinnaulitsitte, mutta Jumala herätti hänet kuolleista. Hänen voimastaan tämä mies seisoo terveenä teidän edessänne. Hän on se kivi, joka ei teille rakentajille kelvannut mutta josta on tullut kulmakivi. Ei kukaan muu voi pelastaa kuin hän. Mitään muuta nimeä, joka meidät pelastaisi, ei ole ihmisille annettu koko taivaankannen alla."

Pietari kertoi tuomioistuimelle evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta, jopa ihan tuomioistuimen luvalla. Pyhä Henki antoi Pietarille kirjoituksista sanottavaksi juuri oikeat kohdat (Ps. 118:22). Pietari sanoi kansan hengellisiä johtajia sellaisiksi rakentajiksi, jotka Jeesuksen hylätessään rakentamisen sijaan tuhoavat Jumalan rakennusta.

Ps. 118:22. Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Monet suhtautuvat torjuvasti ajatukseen, ettei ihmisille ole annettu toista nimeä pelastukseen kuin Jeesus. Se ei kuitenkaan ole seurakunnan keksimä asia, vaan Jeesus itse opetti niin (Joh. 14:6). Koska Jumala on asettanut Jeesuksen maailman pelastajaksi, kukaan toinen ei voi olla hänen vertaisensa. Monista kristilliseen elämään liittyvistä asioista voi ajatella eri tavoin, mutta siitä ei voi tinkiä, miten ihminen pelastuu. Yksin Jeesus pystyi kuolemaan syntiemme edestä, tulemaan maan päälle Jumalan Poikana ja nousemaan kuolleista. Meidän tulee keskittyä häneen, sillä hän on Jumalan antama tie yhteyteensä. Ei ole muuta nimeä tai tietä Jumalan luo.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Apt. 4:13. Kun neuvoston jäsenet näkivät Pietarin ja Johanneksen rohkeuden ja totesivat heidät oppimattomiksi kansanmiehiksi, he olivat ihmeissään. He tunsivat nämä Jeesuksen seuralaisiksi,

Pietarin ja Johanneksen rohkeus oli seurausta mm seuraavista asioista;

-	He kunnioittivat ja pelkäsivät Jumalaa enemmän kuin ihmisiä.

-	He tiesivät, että Jumala itse oli Pyhän Henkensä välityksellä heidän kanssaan.

-	He luottivat Jumalan johdatukseen.

Apt. 4:14. ja kun he vielä näkivät parannetun miehen seisovan apostolien vieressä, he eivät voineet väittää vastaan.

Rampa mies oli ilmeisesti pidätetty yhdessä apostolien kanssa. Neuvoston jäsenet tunsivat hyvin parantuneen miehen, sillä olivathan he usein itse nähneet hänet istumassa kauniinportin pielessä kerjäämässä. He eivät tällä kertaa voineet väittää vastaan, niin kuin olivat tehneet silloin, kun Jeesus paransi sokeana syntyneen (Joh. 9:18-19).

Joh. 9:18-19. Juutalaiset eivät uskoneet, että mies oli ollut sokea ja saanut näkönsä, ennen kuin kutsuivat hänen vanhempansa paikalle. He kysyivät vanhemmilta: "Onko tämä teidän poikanne? Väitättekö te hänen syntyneen sokeana?

Apt. 4:15-18. He käskivät apostolien poistua istuntosalista ja neuvottelivat keskenään: "Mitä me teemme näille miehille? Heidän toimestaan on selvästikin tapahtunut ihme. Jerusalemilaiset sen jo tietävät, emmekä me voi sitä kiistää. Mutta ettei tapaus tulisi kansan parissa vielä laajemmalti tunnetuksi, meidän on paras jyrkästi kieltää heitä enää puhumasta sen miehen nimessä kenellekään." He kutsuivat apostolit sisään ja kielsivät heitä enää puhumasta tai opettamasta yhtään mitään Jeesuksen nimessä.

Jeesuksen ylösnousemuksen he olivat kiistäneet, vaikka olivat ensimmäisten joukossa saaneet siitä vakuuttavat todisteet (Matt. 28:2-13). Tämän parantumisihmeenkin he olisivat halunneet kiistää, koska se ei palvellut heidän asiaansa, mutta eivät enää voineet.

Matt. 28:2-13. Äkkiä maa alkoi vavahdella ja järistä, sillä Herran enkeli laskeutui taivaasta. Hän tuli (Jeesuksen) haudalle, vieritti kiven pois ja istuutui sille. Hän oli hohtava kuin salama ja hänen vaatteensa olivat valkeat kuin lumi. Vartijat pelästyivät häntä niin, että alkoivat vapista ja kaatuivat maahan kuin kuolleet. … muutamat vartiomiehistä menivät kaupunkiin ja kertoivat ylipapeille kaiken, mitä oli tapahtunut. Silloin nämä kokoontuivat neuvottelemaan yhdessä vanhimpien kanssa ja päättivät antaa sotilaille suuren summan rahaa. He sanoivat sotilaille: "Sanokaa, että hänen opetuslapsensa tulivat yöllä, kun te nukuitte, ja varastivat hänet.

Nykyäänkin moni hylkää totuuden, mikäli heidän ajamansa asia on ristiriidassa totuuden kanssa. Apostoleja kiellettiin puhumasta Jeesuksesta tai Jeesuksen nimessä. Sananvapauden rajoittaminen on nykyäänkin hyväksi havaittu konsti estää totuutta tulemasta yleiseen tietoisuuteen. Suomessa valtakunnansyyttäjän tahtotila näyttäisi olevan lainsäädännön avulla saada Raamatun sana kielletyksi vihapuheeksi.

Apt. 4:19-20. Mutta Pietari ja Johannes vastasivat heille: "Onko Jumalan edessä oikein totella ennemmin teitä kuin Jumalaa? Ratkaiskaa itse. Me emme voi olla puhumatta siitä, mitä olemme nähneet ja kuulleet."

Jokainen ihminen on Jumalan edessä jo nyt (Apt. 17:24-28, Ps. 33:13-15). Saddukeukset olisivat halunneet sanoa, että heitä tuli kuunnella ja myös toimia heidän tahtonsa mukaan, mutta muiden läsnä olevien vuoksi he eivät voineet niin tehdä, joten heille jäi jäljelle vain apostolien uhkailu (Apt. 4:21).

Tässä joutuivat saddukeukset itse yllättäen syytettyjen penkille.

Apt. 17:24-28. "Jumala, joka on luonut maailman ja kaiken, mitä siinä on, hän, joka on taivaan ja maan Herra, ei asu ihmiskäsin tehdyissä temppeleissä. Häntä ei myöskään palvella ihmiskäsin, ikään kuin hän tarvitsisi jotakin - itse hän antaa kaikille elämän, hengen ja kaiken muun. Yhdestä ihmisestä hän on luonut koko ihmissuvun, kaikki kansat asumaan eri puolilla maan päällä, hän on säätänyt niille määräajat ja asuma-alueiden rajat, jotta ihmiset etsisivät Jumalaa ja kenties hapuillen löytäisivät hänet. "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme.

Ps. 33:13-15. Taivaastaan Herra katsoo meitä, hän näkee kaikki ihmislapset. Korkeudestaan hän valvoo maata, kaikkia jotka siinä asuvat, joiden sydämen hän itse on luonut, joiden teot hän kaikki tuntee.

Apt. 4:21-22. Silloin neuvoston jäsenet uhkailivat heitä entistä ankarammin, mutta päästivät heidät sitten vapaaksi kansan tähden. He katsoivat mahdottomaksi rangaista miehiä, sillä kaikki ylistivät Jumalaa sen johdosta, mitä oli tapahtunut. Olihan mies, joka tällä tunnusteolla oli parannettu, jo yli neljänkymmenen vuoden ikäinen.

Tähän tekoon, kun rampa oli parantunut Jeesuksen nimen vaikutuksesta, suhtauduttiin kahdella tavalla;

-	Valtaa pitävä neuvosto olisi halunnut kieltää koko asian ja rangaista niitä, joiden kautta Jumala toimi. Totuus ja Jumalan sana vaaransivat heidän vääriin asioihin perustuvan arvovaltansa.

-	Kansa ylisti Jumalaa tapahtuneen johdosta. Kansalla ei ollut tarvetta puolustaa vääriä arvoja.

Apt. 4:23. Vapaaksi päästyään Pietari ja Johannes menivät omiensa luo ja kertoivat, mitä ylipapit ja kansan vanhimmat olivat heille sanoneet.

"Omiensa luo". Kysymyksessä ovat Jeesuksen Kristuksen omat (Matt. 12:49-50, 1. Kor. 6:19-20, Room. 14:7-8, Ef. 2:19-22).

DigiNovum kertoo seuraavaa;

He menivät "omiensa tykö". Ilmaus saattaa tarkoittaa muita uskovia tai sitten muita apostoleja. Pietari ja Johannes selvittivät, mitä neuvoston taholta oli sanottu, eivätkä sitä, mitä he itse olivat vastanneet. Kaikille selvisi, että seurakunnan tilanne oli muuttunut hankalaksi.

Matt. 12:49-50. Hän (Jeesus) osoitti kädellään opetuslapsiaan ja sanoi: "Katso, tässä ovat minun äitini ja veljeni. Jokainen, joka tekee minun taivaallisen Isäni tahdon, on minun veljeni ja sisareni ja äitini." (Marialla, Jeesuksen äidillä ei tämän mukaan ole erityisasemaa muihin "Jeesuksen äiteihin", eli hengellisiin isiin ja äiteihin, nähden.)

1. Kor. 6:19-20. Ettekö tiedä, että teidän ruumiinne on Pyhän Hengen temppeli? Tämän Hengen on Jumala antanut asumaan teissä. Te ette itse omista itseänne, sillä Jumala on ostanut teidät täydestä hinnasta. Tuottakaa siis ruumiillanne Jumalalle kunniaa!

Room. 14:7-8. Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle.

Ef. 2:19-22. Te ette siis enää ole vieraita ja muukalaisia, vaan kuulutte Jumalan perheeseen, samaan kansaan kuin pyhät. Te olette kiviä siinä rakennuksessa, jonka perustuksena ovat apostolit ja profeetat ja jonka kulmakivenä on itse Kristus Jeesus. Hän liittää koko rakennuksen yhteen niin että se kasvaa Herran pyhäksi temppeliksi, ja hän liittää teidätkin Hengellään rakennuskivinä Jumalan asumukseen.

Apt. 4:24. Sen kuultuaan kaikki alkoivat yhteen (yksimielisesti) ääneen rukoilla Jumalaa. He sanoivat: "Valtias, sinä joka olet luonut taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on!

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Tässä rukouksessa he ilmaisevat ensin 100 sanalla olevansa vakuuttuneita Jumalan kaikkivaltiudesta ja hänen kaikkitietävyydestään. Sen jälkeen he ilmaisevat pyyntönsä 46 sanalla. "Herra (despotês)", ehdoton hallitsija, korkeimman vallan käyttäjä.

Apt. 4:25-26. Sinä olet antanut Pyhän Henkesi puhua palvelijasi Daavidin, meidän isämme, suulla: - Miksi pakanat raivoavat, kansat punovat turhia juonia? Maailman kuninkaat nousevat vastarintaan, hallitsijat liittoutuvat Herraa ja hänen Voideltuaan vastaan.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

He (seurakunta) näkivät vastustuksessa Ps 2:ssa olevan ennustuksen toteutumisen. Juutalaiset raamatunselittäjät tunnustavat tämän psalmin messiaaniseksi. "Pauhata (fryassè)", merkitsee hevosen korskumista.

"Voideltu" on kreikaksi Kristus ja hepreaksi Messias. Voideltu tarkoittaa tässä kuningasta. "Nousta" ei välttämättä merkitse vihamielisessä tarkoituksessa liikkeelle lähtemistä, mutta asiayhteys osoittaa, että juuri niin tapahtui.

Psalmi 2: Miksi kansat kapinoivat, kansakunnat juonia punovat? Miksi kuninkaat nousevat kapinaan, hallitsijat liittoutuvat keskenään Herraa ja hänen voideltuaan vastaan? "Me heitämme pois ikeemme, katkomme orjuuden kahleet!" Hän, joka hallitsee taivaassa, nauraa, Herra pilkkaa heitä. Hän puhuu heille vihassaan ja kauhistuttaa heidät kiivaudellaan: "Minä itse olen asettanut kuninkaani Siioniin, pyhälle vuorelleni!" Nyt kerron, mitä Herra on säätänyt. Hän sanoi minulle: "Sinä olet minun poikani, tänä päivänä minä sinut synnytin. Pyydä minulta, niin saat kansat perinnöksesi, ja maan ääriin ulottuu sinun valtasi. Sinä alistat kansat rautaisella valtikalla, murrat ne kuin saviastiat."

Tulkaa siis järkiinne, kuninkaat! Ottakaa opiksenne, maan mahtavat! Pelätkää Herraa, palvelkaa häntä, vaviskaa, kohottakaa hänelle riemuhuuto. Tervehtikää poikaa, hänen voideltuaan, suudelkaa häntä, muuten Herra vihastuu teihin ja te suistutte tieltänne tuhoon, sillä hetkessä syttyy hänen vihansa.

Hyvä on sen osa, joka turvaa häneen.

Apt. 4:27-28. "Juuri näin on käynyt. Tässä kaupungissa Herodes ja Pontius Pilatus liittoutuivat pakanoiden ja Israelin kansan kanssa pyhää palvelijaasi (Poikaasi) Jeesusta vastaan, jonka sinä olit voidellut. He toteuttivat sen, minkä sinä voimallasi ja päätökselläsi olit ennalta määrännyt tapahtuvaksi.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Pakanat ja juutalaiset lyöttäytyivät yhteen Jerusalemissa, "tässä kaupungissa", Herraa ja hänen Voideltuaan vastaan. Jeesuksen vihamiehet kokoontuivat tekemään oman tahtonsa mukaan, mutta todellisuudessa he saivat olla mukana Jumalan tahdon toteuttamisessa. Jeesuksen kuolema ei ollut onnettomuus. Se ei ollut tappio Jumalalle. Jeesuksen viholliset eivät tietenkään aikoneet toteuttaa sitä, minkä Jumala oli säätänyt. Kuitenkin he tekivät juuri sen.

Apt. 4:29-30. Katso nyt, Herra, kuinka he meitä uhkailevat! Anna palvelijoillesi voimaa pelotta julistaa sanaasi. Ojenna kätesi, niin että sairaat paranevat, että tapahtuu tunnustekoja ja ihmeitä pyhän palvelijasi (Poikasi) Jeesuksen nimessä."

DigiNovum kertoo seuraavaa;

He eivät rukoilleet vapautusta koettelemuksesta, mutta pyysivät kyllä Herraa hoitamaan uhkailijat. He tiesivät, kuka valtaistuimella istui ja tyytyivät täysin hänen tahtoonsa. Edelleen he pyysivät rohkeutta jatkaa julistamista ja todistamista uhkauksista huolimatta.

Heidät oli pidätetty sairaan parantamisen vuoksi. Nyt he pyysivät, että Herra jatkuvasti vahvistaisi sanan parantamalla sairaita ja tekemällä tunnustekoja ja ihmeitä. Vrt. Mark 16:20. Jeesus oli luvannut heille juuri sen, mitä he nyt rukoilivat. Sen tähden oli luonnollista, että he rukoilivat näin. He pyysivät rohkeasti, ja heidän rukouksensa oli Jumalan tahdon mukainen. He olivat myös täysin tietoisia siitä, että ihmeiden tekijä oli Jumala. Heillä itsellään ei ollut sellaista voimaa.

Mark. 16:20. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

Apt. 4:31. Kun he olivat päättäneet rukouksensa, vavahti paikka, jossa he olivat koolla, ja he kaikki täyttyivät Pyhästä Hengestä ja julistivat rohkeasti Jumalan sanaa.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Tämä on ensimmäinen kokonaan lainattu rukous Apostolien teoissa. Jumalan sana hallitsee tätä rukousta. Heidän pyytämänsä voima ilmestyi kouriintuntuvalla tavalla. Mutta tärkeämpää kuin paikan vapiseminen oli, että uskovat täyttyivät Pyhällä Hengellä, niin että he saattoivat puhua Jumalan sanaa rohkeasti. Hengen täyteys johti rohkeaan julistukseen.

Opetuslapset olivat täyttyneet Pyhällä hengellä jo helluntaina, nyt he täyttyivät uudelleen. Hengellä täyttyminen ei ole kertaluonteinen tapahtuma vaan jatkuvaa. Uusi luomus meissä uudistuu jatkuvasti oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen (Kol. 3:9-10). Tämän asian voisi selittää siten, että me saamme kyllä Pyhän Hengen kokonaisuudessaan uudestisyntyessämme Jumalan lapsiksi, mutta Pyhä henki ei vielä saa meitä itseämme kokonaan. Ihmisen oma vanha luonto ei koskaan alistu Pyhän Hengen alaiseksi, mikä on ongelma meille mutta ei Jumalalle. Vanha luontomme menettää voimansa, kun viemme sen ristille ja hautaan Jeesuksen kanssa. Sen me kykenemme tekemään vasta, kun olemme uudestisyntyneet Jumalan lapsiksi ja saaneet Pyhän Hengen (Room. 7:4-6, Room. 8:12-14, Kol. 3:5-10).

Kol. 3:9-10. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Room. 7:4-6. Samoin on teidän laitanne, veljeni. Kristuksen kuolemassa te hänen ruumiinsa jäseninä olette kuolleet vapaiksi laista ja kuulutte nyt toiselle, hänelle joka on herätetty kuolleista. Näin me kannamme hedelmää Jumalalle. Silloin kun vielä olimme turmeltuneen luontomme vallassa, ruumiissamme vaikuttivat lain herättämät syntiset himot ja me kannoimme hedelmää kuolemalle. Mutta kun nyt olemme kuolleet pois siitä, mikä piti meitä vallassaan, olemme päässeet vapaiksi laista. Nyt palvelemme Jumalaa uudella tavalla, Hengen mukaan, emme enää vanhalla tavalla, lain kirjaimen orjina. (Meillä on pelastuneinakin edelleen turmeltunut luontomme, emmekä pääse siitä irti ennen kuin ruumiimme kuolee, mutta ollessamme Jeesukseen Kristukseen liitettyinä se ei enää hallitse meitä, vaan Pyhä Henki.)

Room. 8:12-14. Meillä on siis velvollisuuksia, veljet, mutta ei itsekästä luontoamme kohtaan; ei meidän pidä elää sen mukaan. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia.

Kol. 3:1-3. Jos siis teidät on yhdessä Kristuksen kanssa herätetty kuolleista, niin tavoitelkaa sitä mikä on ylhäällä, missä Kristus istuu Jumalan oikealla puolella. Ajatelkaa sitä mikä on ylhäällä, älkää sitä mikä on maan päällä. Tehän olette kuolleet, ja teidän elämänne on Kristuksen kanssa kätketty Jumalaan.

Kol. 3:1-10. Jos siis teidät on yhdessä Kristuksen kanssa herätetty kuolleista, niin tavoitelkaa sitä mikä on ylhäällä, missä Kristus istuu Jumalan oikealla puolella. Ajatelkaa sitä mikä on ylhäällä, älkää sitä mikä on maan päällä. Tehän olette kuolleet, (Me olimme kätkettyinä Kristukseen, kun Hän kuoli ristillä, joten mekin kuolimme. Me olimme kätkettyinä Kristukseen myös silloin, kun Hän nousi kuolleista. Uudestisyntymisessä kasteen ja uskon kautta me saamme nämä Jumalan lahjat.) ja teidän elämänne on Kristuksen kanssa kätketty Jumalaan. … Haudatkaa (kuolettakaa) siis se, mikä teissä on maallista: siveettömyys, saastaisuus, intohimot, pahat halut ja ahneus, joka on epäjumalanpalvelusta. Niiden vuoksi Jumalan viha kohtaa tottelemattomia ihmisiä. Niiden mukaan tekin elitte, kun olitte niiden vallassa. Luopukaa nyt tekin tästä kaikesta: vihasta, kiukusta, pahuudesta, herjauksista ja siivottomista puheista. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220727_Luottamus_Jumalaan.html">

Luottamus Jumalaan

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Luottamus Jumalaan

Apt. 4:32-35. Koko uskovien joukolla oli yksi sydän ja yksi sielu. Kukaan ei pitänyt omanaan sitä, minkä omisti, vaan kaikki oli heille yhteistä. Apostolit todistivat voimallisesti Herran Jeesuksen ylösnousemuksesta, ja Jumalan armo oli heidän kaikkien osana runsain määrin. Kukaan ei kärsinyt puutetta. Ne, jotka omistivat tilan tai talon, myivät sen ja luovuttivat kauppasumman apostolien haltuun, ja näiltä jokainen sai rahaa tarpeensa mukaan.

”Jumalan armo oli kaikkien seurakunnassa olevien osana runsain määrin”, sillä seurakunnan johtajat todistivat Jeesuksesta. Jumalan armo on sidottu Jeesukseen Kristukseen (2. Piet. 1:2). Vain Hänen sovintovereensä turvautuva saa lahjaksi armon (Ef. 1:6-7, Ef. 2:8).

2. Piet. 1:2. Yhä runsaampana tulkoon osaksenne armo ja rauha, jonka Jumalan ja meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen tunteminen antaa.

Ef. 1:6-7. Ylistetty olkoon hänen (Jumalan) armonsa kirkkaus, kun hän antoi meille rakkaan Poikansa! Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto. Näin Jumala on antanut armonsa rikkauden

Ef. 2:8. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja.

Jumalan armo oli saanut uskovien sydämissä tilaa ”runsain määrin”, että toisista huolehtiminen tuli tärkeäksi (1. Tim. 1:14). Me jokainen tarvitsemme Jumalan armoa joka päivä syntisen luontomme vuoksi, josta syntiteot kumpuavat. Jumalan armo kasvattaa meitä vanhan luontomme kelvottomuuden tuntemiseen jotta oppisimme tuntemaan myös Jeesuksen Kristuksen sovintoveren riittävyyden (Tit. 2:11-13, 2. Piet. 3:18, Room. 5:20-21).

Omaisuutta myytiin tarpeen mukaan vähitellen sen mukaan, kuin Jumala sen ihmisten sydämissä vaikutti. Rahat tuotiin apostoleille, koska heihin luotettiin, olivathan heidät jo koeteltu vainoissa.

1. Tim. 1:14. Meidän Herramme armo on ollut yltäkylläinen, samoin se usko ja rakkaus, jonka Kristus Jeesus saa aikaan.

Tit. 2:11-13. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä.

2. Piet. 3:18. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen.

Room. 5:20-21. Mutta missä synti on tullut suureksi, siellä on armo tullut ylenpalttiseksi. (Me uskallamme nähdä oman syntisyytemme vasta, jos luotamme Jeesuksen Kristuksen yhteydessä saatavaan armoon. Ellemme näe syntejämme, emme voi tunnistaa ja hylätä niitä.) Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden. (Vanhurskaus ja armo lahjoitetaan vain Jeesuksen Kristuksen yhteydessä, niille jotka uskovat Jumalan Sanaan.)

Raamatussa ei ihannoida aineellista köyhyyttä, vaan Jumalan sanan alla pitäytyvää nöyryyttä (Jes. 66:2, Job 1:1-3, Sananl. 10:22). Hepreassa sanat ”köyhä, nöyrä ja ahdistettu” tulevat samasta sanajuuresta.

Jes. 66:2, 5. Kaiken tämän on minun käteni tehnyt, niin nämä ovat syntyneet, sanoo Herra. Köyhää minä katson, köyhää, hengeltään särkynyttä, sanani alla arkaa. … Kuulkaa Herran sana, te, jotka olette arkoja minun sanani alla:

Job 1:1-3. Usin maassa eli mies, jonka nimi oli Job. Hän oli kunnon mies, rehellinen ja jumalaapelkäävä, ja hän karttoi kaikkea pahaa. … Job oli mahtavin mies idän mailla.

Sananl. 10:22. Herran siunaus menestyksen antaa (rikkaaksi tekee), omin voimin sitä ei lisätä.

Apt. 4:36-37. Myös Joosef, Kyproksesta kotoisin oleva leeviläinen, jota apostolit kutsuivat Barnabakseksi - nimi merkitsee: rohkaisija - myi omistamansa pellon ja toi rahat apostolien jaettavaksi.

Vasta kun ihminen on suostunut antamaan Jeesukselle Kristukselle riittävästi tilaa sydämessään, hän kykenee oikealla tavalla ottamaan muita huomioon. Hän alkaa vähitellen muuttua lihallisesta kristitystä sellaiseksi, joka sallii Jumalan Hengen ohjata itseään.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ensimmäiset kristityt pitivät omaisuuttaan lahjana, joka oli annettu heille ja josta he saivat jakaa muille. He eivät voineet jättää uskonveljiään tai –sisariaan pulaan, jos heillä itsellään oli ylimääräistä. Mekin saamme omaksua asenteen, että kaikki on Jumalalta saatua. Kun annamme sitä eteenpäin, jaamme hänen omaisuuttaan emmekä omaamme.

Apt. 5:1-2. Muuan Ananias-niminen mies myi yhdessä vaimonsa Safiran kanssa maatilan, mutta pani vaimonsa tieten osan kauppahinnasta syrjään. Loput hän luovutti apostolien haltuun.

Ananias ja Safira eivät luottaneet Jumalan ajalliseen huolenpitoon, he turvasivat rahaan. Tämä synti ei yksinään kadottanut heitä. Heidät kadotti se, että he tekivät yhteisen päätöksen elää valheessa (Ef. 4:23-25, Kol. 3:9-10, Ilm. 22:14-15). He tavoittelivat seurakunnassa samaa arvostusta kuin mitä Barnabas mahdollisesti sai mutta valheellisin perustein. Heidän kolmas syntinsä oli itsensä korottaminen eli ylpeys (Room. 12:16).

Ef. 4:23-25. Teidän tulee uudistua mieleltänne ja hengeltänne ja pukea yllenne uusi ihminen, joka on luotu sellaiseksi kuin Jumala tahtoo, elämään oikeuden ja totuuden mukaista, pyhää elämää. Luopukaa siis valheesta ja puhukaa toinen toisellenne totta, sillä me olemme saman ruumiin jäseniä.

Kol. 3:9-10. Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Ilm. 22:14-15. "Autuaita ne, jotka pesevät vaatteensa (Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä): he pääsevät syömään elämän puusta ja saavat mennä porteista sisälle kaupunkiin. Ulkopuolelle jäävät koirat ja noidat, irstailijat, murhaajat ja epäjumalien palvelijat ja kaikki, jotka rakastavat valhetta ja noudattavat sitä. (Normaalisti tuomio niille, jotka haluavat elää tietoisessa valheessa, tulee vasta kuoleman jälkeen. Nyt Jumalan tuomio tuli Ananiakselle ja Safiralle jo heidän eläessään.)

Room. 12:16. Olkaa keskenänne yksimielisiä. Älkää pitäkö itseänne muita parempina, vaan asettukaa vähäosaisten rinnalle (tyytykää alhaisiin oloihin). Älkää olko omasta mielestänne viisaita.

Apt. 5:3-4. Silloin Pietari sanoi: "Ananias, miksi olet antanut sydämesi Saatanan valtaan? Miksi yritit pettää Pyhää Henkeä ja jättää maatilan hinnasta osan itsellesi? Tilahan oli sinun, kun et vielä ollut myynyt sitä, ja sinun olivat myös rahat, kun sen myit. Kuinka saatoit ryhtyä tällaiseen tekoon? Et sinä ole valehdellut ihmisille, vaan Jumalalle."

Pietarilla oli Jumalalta saatu tiedon sanojen armolahja ja henkien erottamisen armolahja (1. Kor. 12:7-11).

1. Kor. 12:7-11. Hän (Jumala) antaa Hengen ilmetä itse kussakin erityisellä tavalla, yhteiseksi hyödyksi. Yhden ja saman Hengen voimasta toinen saa kyvyn jakaa viisautta, toinen kyvyn jakaa tietoa, toiselle sama Henki suo uskon voiman, toiselle parantamisen lahjan, joku saa voiman tehdä ihmeitä, joku profetoimisen lahjan, joku kyvyn erottaa eri henget toisistaan, joku kielillä puhumisen lahjan, joku taas kyvyn tulkita tällaista puhetta. Kaiken tämän saa aikaan yksi ja sama Henki, joka jakaa kullekin omat lahjansa niin kuin tahtoo.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ananiaksen ja Safiran synti ei ollut nuukuus tai se, että he pitivät osan rahasta itsellään, sillä päätös maan myymisestä ja lahjan suuruudesta oli heidän. He tekivät syntiä siinä, että valehtelivat Jumalalle ja muille uskoville ja esittivät olevansa anteliaampia kuin todellisuudessa olivat. Epärehellisyys, ahneus ja himo tuhoavat seurakuntaa sisältäpäin ja estävät Pyhän hengen toiminnan. Kaikki valehteleminen on väärin, mutta jos yritämme pettää Jumalaa ja hänen omiaan, emme voi olla Kristuksen todistajia.

Apt. 5:5. Nämä sanat kuullessaan Ananias lyyhistyi kuolleena maahan, ja kaikki, jotka olivat tätä kuulemassa, joutuivat kauhun valtaan.

Pietari ei rangaissut Ananiasta vaan Jumala. Me otamme helposti itsellemme oikeuden rangaista niitä, jotka mielestämme tekevät väärin (Luuk. 6:37, 1. Piet. 3:9-12). Se on suurta ylpeyttä, koska silloin me otamme tuomiovallan Jumalalta itsellemme. Joku voi ajatella, että onhan minulla oikeus sanoa totuus toisesta julki. Rakkaudeton totuuden puhumin on kuitenkin julmaa ylpeyttä. Väärintekijää voi kyllä varoittaa hänen väärästä tiestään. Myös väärintekijän kynsiin mahdollisesti joutuvaa tulee varoittaa väärintekijästä.

Luuk. 6:37. "Älkää tuomitko, niin ei teitäkään tuomita. Älkää julistako ketään syylliseksi, niin ei teitäkään julisteta syyllisiksi. Päästäkää vapaaksi, niin teidätkin vapautetaan.

1. Piet. 3:9-12. Älkää vastatko pahaan pahalla älkääkä herjaukseen herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa. Siihen teidät on kutsuttukin, jotta perisitte siunauksen. Sillä se, joka tahtoo rakastaa elämää ja haluaa nähdä hyviä päiviä, hillitköön kielensä pahoista sanoista ja huulensa valhetta puhumasta. Kääntyköön hän pois pahasta ja tehköön hyvää, etsiköön rauhaa ja pyrkiköön siihen. Sillä Herran silmät katsovat hurskaiden puoleen, hänen korvansa kuulevat heidän rukouksensa, mutta Herran kasvot kääntyvät pahantekijöitä vastaan.

Vastaava tilanne koettiin Israelin erämaavaelluksen aikana pian ilmestysmajan vihkimisen jälkeen, kun Aaronin pojat kuolivat tuodessaan vierasta tulta Jumalan ilmestysmajaan (3. Moos. 10:1-5).

3. Moos. 10:1-5. Aaronin pojat Nadab ja Abihu ottivat kumpikin tuliastiansa, sytyttivät niihin tulen, panivat niihin suitsuketta ja toivat näin Herran eteen tulta, jota ei ollut tehty hänen käskynsä mukaisesti. (He tekivät tahallisesti vastoin Jumalan sanaa. He eivät pitäneet Jumalaa pyhänä niin että olisivat noudattaneet Hänen sanaansa.) Silloin Herran luota lähti tuli, joka poltti heidät kuoliaaksi Herran edessä. Mooses sanoi Aaronille: "Tästä Herra puhui, kun hän sanoi: Niissä, jotka ovat minua lähellä, minun pyhyyteni tulee näkyviin, ja koko kansa saa oppia tuntemaan minun valtani ja voimani." Aaron ei saanut sanaakaan suustaan. Mooses kutsui luokseen Aaronin sedän Ussielin pojat Misaelin ja Elsafanin ja sanoi heille: "Menkää ja kantakaa sukulaisenne pyhäkön luota leirin ulkopuolelle." He menivät, tarttuivat heidän paitoihinsa ja kantoivat heidät leirin ulkopuolelle, kuten Mooses oli määrännyt.

Seurakuntalaiset ”joutuivat kauhun valtaan”. Meidänkin tulisi kunnioittaen pelätä Jumalaa ja pitää Häntä pyhänä. Me luulemme helposti, että Jumala ei rankaise synnistä, koska Hän ei näytä nykyisin toimivan vastaavalla tavalla. Ei Jumala alkuseurakunnan aikanakaan kovin usein puuttunut ulkopuolisten elämään, jotka Jumalaan nähden olivat kuolleessa tilassa.

Aaronin poikien tapauksessa Jumala sanoi; ” Niissä, jotka ovat minua lähellä, minun pyhyyteni tulee näkyviin.” Heijastammeko me Jumalan pyhyyttä oikealla tavalla? Jos heijastamme, Jumalan rakkaus, ilo, rauha ja siunaus lepäävät meidän yllämme (Jes. 8:13, 2. Kor. 13:11-13, Gal. 5:22-23, Ps. 23).

Jes. 8:13. Pitäkää te Herra Sebaot pyhänä, pelätkää vain häntä, vaviskaa hänen edessään.

2. Kor. 13:11-13. Lopuksi, veljet: iloitkaa, antakaa ojentaa itseänne, ottakaa kehotukseni vastaan, olkaa yksimielisiä ja eläkää rauhassa, niin rakkauden ja rauhan Jumala on oleva teidän kanssanne. … Tulkoon teidän kaikkien osaksi Herran Jeesuksen Kristuksen armo, Jumalan rakkaus ja Pyhän Hengen yhteys!

Gal. 5:22-23. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

Ps. 23:2-3. Hän (Herra) vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä. (Varsinainen lepo on kuitenkin vasta edessäpäin.) Hän virvoittaa minun sieluni, hän ohjaa minua oikeaa tietä (vitsallaan ja sauvallaan) nimensä kunnian tähden.

Apt. 5:6-10. Nuoret miehet kietoivat Ananiaan ruumiin vaatteeseen, kantoivat hänet ulos ja hautasivat hänet. Kolmisen tuntia myöhemmin tuli Ananiaan vaimo sisään, tapahtuneesta mitään tietämättä. Pietari kysyi häneltä: "Sano minulle, tähänkö hintaan te maatilan myitte?" "Niin, juuri siihen hintaan", vastasi nainen. Silloin Pietari sanoi: "Kuinka te yksissä tuumin ryhdyitte koettelemaan Herran Henkeä? Kuuletko askelia oven takaa? Ne, jotka hautasivat miehesi, kantavat täältä myös sinut." Siinä samassa nainen kaatui kuolleena Pietarin jalkoihin. Nuoret miehet tulivat sisään ja näkivät naisen kuolleen. He veivät hänet pois ja hautasivat hänet miehensä viereen.

Pietari tiesi Jumalan Hengen vaikutuksesta, että Safiraa kohtaa sama tuomio kuin Ananiastakin.

Apt. 5:11. Kauhu valtasi koko seurakunnan ja kaikki jotka tästä kuulivat.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Jotkut pitävät Ananiaksen ja Safiran kuolemaa osoituksena Jumalan julmuudesta ja ihmettelevät, eikö Jumala olekaan anteeksiantava ja rakastava. Armo on totta mutta joskus se saa meidät unohtamaan Jumalan pyhyyden. Jumala ei ole muuttunut (Mal. 3:6). Hän vihaa syntiä yhtä paljon kuin ennenkin. Jumalan tapa tuomita Ananiaksen ja Safiran valhe herätti uskovissa pelkoa. He ymmärsivät, ettei Jumala pidä seurakunnan keskellä tapahtuvaa syntiä pienenä asiana.

Mal. 3:6. Minä, Herra, en muutu, ...

Kun Ananias ja Safira valitsivat tietoisesti valheessa elämisen totuudessa elämisen sijaan, he samalla tulivat valinneeksi Taivaallisen Isän tahdon tilalle valheen isän eli saatanan. Kaikki valehtelu on syntiä. Me jokainen valehtelemme ainakin silloin, kun emme pyri oikaisemaan kohtaamaamme vääryyttä vaan pysymme hiljaa. Tämä ei mielestäni kuitenkaan ole vielä valehtelun aktiivista harjoittamista. Tämäkin synti tulee tunnistaa, tunnustaa ja viedä Jeesuksen sovintoveren alle.

Tällaisten tapausten seurauksena alkuseurakunta pysyi pitempään puhtaana valehtelijoista ja niistä, jotka vääristelevät Jumalan sanaa. Tänä alkuseurakunnan aikana Jumala vaikutti kaikkien Uuden testamentin kirjoitusten syntymisen. Harhaoppisia kirjoituksia alkoi tulla vasta kymmeniä vuosia myöhemmin.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220810_Karsiminen_Jeesuksen_nimen_tahden.html">

Kärsiminen Jeesuksen nimen tähden

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Kärsiminen Jeesuksen nimen tähden

Apt. 5:12-14. Apostolien kätten kautta tapahtui kansan keskuudessa monia tunnustekoja ja ihmeitä. Uskovat pitivät yhtä ja kokoontuivat Salomon pylväikössä; kukaan muu ei rohjennut liittyä heidän seuraansa. Mutta kansa piti heitä suuressa arvossa, ja Herraan uskovien määrä kasvoi yhä, niin miesten kuin naistenkin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Varhainen seurakunta kiinnosti ihmisiä eniten sen vuoksi, että he näkivät siellä Jumalan voiman: heitä puhuttelivat seurakunnan anteliaisuus, vilpittömyys, rehellisyys ja yksimielisyys sekä johtajien suoraselkäisyys. Näitä tärkeitä arvoja ei saisi unohtaa. Jumala haluaa tuoda seurakuntaansa lisää uskovia, jotka sitoutuvat häneen ja hänen valtakuntansa arvoihin. Sen rinnalla seurakunnan toimintamuodot ovat sivuseikkoja.

Jeesukseen Messiaanaan uskovien joukkoon ei uskaltanut liittyä kukaan muu kuin se, joka uskoi Herraan Jeesukseen Kristukseen pelastajanaan. He liittyivät, koska olivat suostuneet kohtaamaan Jeesuksen Kristuksen ja hyväksyneet Hänet elämäänsä. Ne, jotka eivät halunneet Jeesusta Herrakseen ja Vapahtajakseen, eivät uskaltaneet liittyä. Ananiaksen ja Safiran kuolema valheessa elämisen seurauksena oli pelästyttänyt heidät. Seurakunta kasvaa, jos siellä pitäydytään Raamattuun Jumalan sanana. Jumalan sanasta poikennut seurakunta on joko kuollut tai vaarassa kuolla (Ilm. 3:1-6).

Ilm. 3:1-6. "Sardeksen seurakunnan enkelille kirjoita: "Näin sanoo hän, jolla on Jumalan seitsemän henkeä ja seitsemän tähteä: "Minä tiedän sinun tekosi. (Ulkoista toimintaa kyllä oli, niin että seurakunta näytti elävältä.) Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. (Teot olivat ihmislähtöisiä.) Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. (Pelastus otetaan vastaan uskomalla synnit anteeksi Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä. Seurakuntalaisista oli tullut jo niin "hyviä", etteivät he enää tarvinneet päivittäistä anteeksiantoa, ei Jeesuksen Kristuksen sovintoverta eikä näin ollen Jeesusta Kristusta itseäänkään muuta kuin kulissiksi.) Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista. "Muutamia sinulla sentään on Sardeksessa, jotka eivät ole tahranneet vaatteitaan. He saavat käyskennellä minun seurassani valkeissa vaatteissa; he ovat sen arvoisia. Se, joka voittaa, saa ylleen valkeat vaatteet, enkä minä pyyhi hänen nimeään elämän kirjasta, vaan tunnustan hänet omakseni Isäni ja hänen enkeliensä edessä. (Sardeksen seurakunnassa lähes kaikki seurakuntalaiset olivat matkalla kadotukseen. Nimi säilyisi elämän kirjassa vain, jos he palaisivat noudattamaan Jumalan sanaa.) "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

Apt. 5:15-16. Ihmiset toivat sairaita kaduille ja panivat heidät vuoteille ja paareille, jotta Pietarin kulkiessa ohi edes hänen varjonsa koskettaisi jotakuta heistä. Myös Jerusalemin ympärillä olevista kaupungeista tuli ihmisiä suurin joukoin. He toivat mukanaan sairaita ja saastaisten henkien vaivaamia, ja kaikki nämä tulivat terveiksi.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ihmisiä ei parantanut Pietarin varjo, vaan Pietarin kautta toiminut Jumalan voima. Ihmeparantumiset toivat seurakuntaan uusia uskovia, vahvistivat apostolien todistuksen ja osoittivat, että ristiinnaulitun ja ylösnousseen messiaan voima oli nyt hänen seuraajissaan.

Usko Jeesukseen Kristukseen oli tässä vaiheessa levinnyt jo Jerusalemin ulkopuolelle mutta vaikutti vielä pelkästään juutalaisten keskuudessa. Hiukan myöhemmin usko Jeesukseen levisi myös samarialaisten keskuuteen ja vielä myöhemmin pakanoiden keskuuteen.

Apt. 5:17-18. Silloin kiihko valtasi ylipapin ja hänen kannattajansa, koko saddukeusten ryhmäkunnan. He ottivat kiinni apostolit ja panivat heidät vankilaan.

Kun Herramme Jeesus Kristus toimii sovintovereensä uskovien kautta, vihollinen yrittää estää sen. Parantumiset ja muukin Pyhän Hengen toiminta olivat vastoin saddukeusten omaksumaa ajatusmaailmaa ja siksi paholainen kykeni nostamaan heidät Jeesukseen uskovia vastaan. Koska saddukeukset eivät halunneet tunnustaa olleensa väärässä saati muuttaa ajatusmaailmaansa, jäi heille vaihtoehdoksi Jeesukseen Kristukseen uskovien hiljentäminen vaikka väkivalloin. Toinen vaihtoehto uskovien hiljentämiseksi on houkutella heidät lihallisiin himoihin. Sitä keinoa paholainen käytti israelilaisiakin vastaan erämaavaelluksen aikana (4. Moos. 25:1-3, Ilm. 2:14-17).

4. Moos. 25:1-3. Kun israelilaiset olivat asettuneet Sittimiin, Israelin miehet luopuivat Herrasta ja alkoivat elää moabilaisnaisten kanssa. Naiset kutsuivat heitä omien jumaliensa uhrijuhliin, ja miehet söivät uhrilihaa ja kumarsivat heidän jumaliaan. Näin israelilaiset antautuivat palvelemaan Baal-Peoria, ja siksi Herra vihastui heihin.

Ilm. 2:14-17. Mutta kaikkea en sinussa (Pergamonin seurakunnassa) hyväksy: Luonasi on sellaisia, jotka seuraavat Bileamin oppia, tuon miehen, joka opetti Balakille, miten virittää israelilaisille ansa ja vietellä heidät syömään epäjumalille uhrattua lihaa ja harjoittamaan siveettömyyttä. Heitä on sinunkin luonasi, noita jotka seuraavat nikolaiittojen opetusta. Käänny siis! Ellet tee parannusta, minä tulen kohta luoksesi ja käyn heitä vastaan, isken heitä suuni miekalla. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo mm. seuraavaa;

Usko ei tee elämästä ongelmatonta. Kaikki eivät pidä siitä, että heille kerrotaan uskosta Kristukseen. Joku on kateellinen, toinen pelästyy ja joku taas tuntee itsensä uhatuksi. kaikenlaiset suhtautumistavat ovat mahdollisia, mutta Jumalan palveleminen on tärkeämpää kuin se, mitä ihmiset sanovat.

Apt. 5:19-21. Mutta yöllä Herran enkeli avasi vankilan ovet, vei heidät ulos ja sanoi: "Lähtekää täältä. Menkää temppeliin ja julistakaa kansalle kaikki tämän uuden elämän sanat." Apostolit tekivät niin. Kun päivä koitti, he menivät temppeliin ja alkoivat opettaa.

Tässä tapauksessa apostoleja käskettiin mennä temppeliin ja opettamaan siellä elämän sanoja. Kun Pietari myöhemmin vastaavalla tavalla vapautui Herodeksen vankilasta, toimintatapa oli erilainen. Vaikka Pietari vapautuikin vankilasta, Jaakob ei vapautunut, vaan hänet mestattiin (Ap. t. 12:1-10).

Ap. t. 12:1-10. Noihin aikoihin kuningas Herodes ryhtyi väkivaltaisiin toimiin muutamia seurakunnan jäseniä vastaan. Hän mestautti Jaakobin, Johanneksen veljen, ja huomattuaan sen olevan juutalaisille mieleen hän vielä käski vangita Pietarin; ... Sen päivän vastaisena yönä, jona Herodes aikoi asettaa Pietarin oikeuden eteen, Pietari nukkui kahden sotilaan välissä. Hänet oli sidottu kaksin kahlein, ja lisäksi vankilan ovella oli vartiomiehet. Mutta yhtäkkiä hänen edessään seisoi Herran enkeli ja huone oli täynnä valoa, ja enkeli töytäisi Pietarin hereille sanoen: "Nouse kiireesti." Kahleet putosivat Pietarin käsistä. … Pietari lähti enkelin mukaan. … He ohittivat ensimmäisen vartion, sitten toisen ja tulivat rautaportille, joka vei kaupungille. Se aukeni heille itsestään, ja niin he astuivat ulos ja lähtivät kulkemaan kujaa pitkin. Yhtäkkiä enkeli oli poissa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Herran enkeli antoi apostoleille ohjeen, jota noudatettuaan heidät piestiin. Tämä saattaa kuulostaa kummalliselta, sillä monesti ajatellaan, että kuuliaisuus johtaa siunaukseen. Raamatussa on kuitenkin monia esimerkkejä siitä, että kuuliaisuus voi johtaa myös kärsimyksiin. Kristuksen tähden vainotuksi joutumiseen sisältyy syvällinen siunaus.

Tekee varmasti mieli pysyä hiljaa, mikäli joku uhkaa tappaa Jumalasta puhumisen vuoksi. Apostolit kuitenkin jatkoivat saarnaamista, vaikka uskonnolliset vallanpitäjät uhkasivat heitä.

Apt. 5:21-26. Ylipappi ja hänen lähimmät miehensä kutsuivat heti aamulla koolle Suuren neuvoston, kaikki Israelin kansan vanhimmat, ja lähettivät noutamaan apostoleja vankilasta. Sinne tultuaan palvelijat eivät kuitenkaan löytäneet heitä. He palasivat ja kertoivat: "Me näimme omin silmin, että vankila oli tarkoin lukittu ja vartijat seisoivat ovilla, mutta kun avasimme oven, emme löytäneet sieltä ketään." Tämän kuultuaan temppelivartioston päällikkö ja ylipapit olivat ymmällä eivätkä voineet käsittää, mitä oikein oli tapahtunut. Silloin tuli joku sanomaan: "Ne miehet, jotka te panitte vankilaan, ovat täällä temppelissä ja opettavat kansaa." Vartioston päällikkö lähti miehineen noutamaan apostoleja ja toi heidät paikalle. Väkivaltaa he eivät käyttäneet, sillä he pelkäsivät, että kansa voisi kivittää heidät.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Uskonnolliset vallanpitäjät halusivat pysäyttää apostolit, jotka kyseenalaistivat heidän valta-asemansa ja paljastivat kansalle heidän tekopyhyytensä.

Nykyisin ne tahot, jotka kieltävät Raamatun totuuden, toimivat eri tavalla. He ovat manipuloineet kansan uskomaan totuutena omat, Raamatun vastaiset väitteensä. Siksi heidän ei tarvitse nykyisin pelätä kansan tuomiota. He yrittävät saada kansan näkemään kristityt rakkaudettomina, ahdasmielisinä, muita sortavina ja tiedettä vastustavina. Jumalan tuomiota he eivät pelkää, sillä Jumala on heille joko satuolento tai epäpyhä kaiken rakkaudessaan hyväksyvä hörhö. Heidän mielestään syntymättömien lasten tappaminen on äidin oikeus. He suosivat sellaisia tekoja, joiden harjoittajat eivät peri Jumalan valtakuntaa (Fil. 3:18-19, 1. Kor. 6:9-11). He pyrkivät vähitellen muuttamaan lainsäädäntöä Raamatun vastaiseksi ja ovat siinä osittain jo onnistuneet. Päivi Räsäsen tapaus osoittaa, että Suomessa ei kuitenkaan tällä muutetulla lainsäädännöllä vielä kyetä tuomitsemaan niitä kristittyjä, jotka uskaltavat julkisesti siteerata Raamatun sanaa.

Fil. 3:18-19. Olenhan usein sanonut teille ja nyt sanon aivan itkien, että monet elävät Kristuksen ristin vihollisina. Heidän loppunsa on kadotus. Vatsa on heidän jumalansa ja häpeä heidän kunniansa, ja he ajattelevat vain maallisia asioita.

1. Kor. 6:9-11. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta. (Jeesuksen sovintoveri peittää kaikki nämäkin synnit niillä, jotka ovat ne synneiksi tunnustaneet ja paenneet Jeesuksen Kristuksen sovintoveren turviin. Jumalan lapsilleen lahjoittama Pyhä Henki ohjaa Jeesuksen Kristuksen yhteydessä olevia Jumalan lapsia luopumaan näidenkin syntien harjoittamisesta.)

Apt. 5:27-28. Apostolit tuotiin neuvoston eteen, ja ylipappi alkoi kuulustella heitä. Hän sanoi: "Me kielsimme jyrkästi teitä opettamasta sen miehen nimessä. Mutta nyt koko Jerusalem on täynnä teidän oppianne ja te yritätte panna sen miehen kuoleman meidän syyksemme."

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Ylipappi vältti tahallaan Jeesuksen nimen mainitsemista. Hän puhui "tästä nimestä" ja "tuosta nimestä". Pietari sen sijaan ei arastellut Jeesuksen nimeä.

Apt. 5:29-32. Tähän Pietari ja muut apostolit vastasivat: "Ennemmin tulee totella Jumalaa kuin ihmisiä. Meidän isiemme Jumala on herättänyt kuolleista Jeesuksen, jonka te ripustitte ristinpuulle ja murhasitte. Jumala on korottanut hänet oikealle puolelleen Ruhtinaaksi ja Pelastajaksi johdattaakseen Israelin kääntymykseen ja antaakseen sille synnit anteeksi. Me olemme kaiken tämän todistajat - samoin Pyhä Henki, jonka Jumala on antanut niille jotka häntä tottelevat."

Ylipappi oli syyttänyt apostoleja siitä, että nämä yrittivät panna Jeesuksen kuoleman heidän syykseen. Pietari sanoi, että juuri niin on, "te ripustitte ristinpuulle ja murhasitte". Me apostolit ja Jumalan Pyhä Henki todistamme tämän väitteen oikeaksi. Ei ihme, että neuvoston jäsenet raivostuivat. He eivät kestäneet totuutta.

DigiNovum kertoo seuraavaa;

Seurakunta noudattaa kyllä inhimillisiä lakeja, mutta ainoastaan tiettyyn rajaan saakka. Kun joudutaan ristiriitaan Jumalan lain kanssa, ei ole vaihtoehtoja. Jumalaa tulee totella enemmän kuin ihmisiä. Seurakunta ei ole ainoastaan inhimillisten lakien vaan myös jumalallisen esivallan ja lain alainen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Apostolit tiesivät, mikä oli tärkeintä. Vaikka meitä neuvotaan elämään rauhassa kaikkien ihmisten kanssa (Room. 12:18), joudumme joskus ristiriitaan maailman ja maallisten auktoriteettien kanssa (Joh. 15:18). Kaikissa tilanteissa ei ole mahdollista totella sekä Jumalaa että ihmisiä. Silloin on tehtävä Jumalan tahdon mukaisesti ja luotettava hänen Sanaansa. Jeesuksen sanat rohkaisevat: "Autuaita olette te, kun ihmiset teitä Ihmisen Pojan tähden vihaavat ja erottavat yhteydestään, herjaavat teitä ja pyyhkivät pois teidän nimenne ikään kuin jonkin pahan" (Luuk. 6:22).

Room. 12:18. Jos on mahdollista ja jos teistä riippuu, eläkää rauhassa kaikkien kanssa.

Joh. 15:18. "Jos maailma vihaa teitä, muistakaa, että ennen teitä se on vihannut minua (Jeesusta).

Luuk. 6:22. "Autuaita olette te, kun teitä Ihmisen Pojan tähden vihataan ja herjataan, kun ihmiset erottavat teidät keskuudestaan ja inhoavat teidän nimeännekin.

Apt. 5:33-39. Tämän kuullessaan neuvoston jäsenet olivat pakahtua raivosta ja aikoivat tappaa heidät. Silloin nousi neuvoston keskeltä eräs fariseus, Gamaliel-niminen lainopettaja, jota koko kansa piti arvossa. Hän käski viedä miehet hetkeksi ulos ja sanoi sitten: "Israelilaiset, harkitkaa tarkoin, ennen kuin teette mitään näille miehille. Ennen meidän päiviämme esiintyi Teudas. Hän väitti jokin olevansa ja saikin mukaansa neljäsataa miestä, mutta hänet tapettiin ja koko hänen kannattajajoukkonsa hävisi jäljettömiin. Hänen jälkeensä esiintyi verollepanon aikoihin Juudas Galilealainen. Myös Juudas houkutteli kansaa puolelleen, mutta hänkin sai surmansa ja koko hänen kannattajajoukkonsa joutui hajalle. Siksi annan teille nyt tämän neuvon: jättäkää nämä miehet rauhaan, antakaa heidän olla. Jos tämä heidän ajamansa hanke on lähtöisin ihmisistä, se kukistuu itsestään. Jos se taas on Jumalasta, te ette pysty heitä kukistamaan. Pitäkää varanne! Entä jos te taistelettekin itseään Jumalaa vastaan?" Gamalielin puhe saavutti vastakaikua.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Fariseukset olivat saddukeusten ohella neuvoston suurimpia ryhmittymiä. Fariseukset tunnettiin pikkutarkasta lakiin pitäytymisestä ja siitä, että he olivat lisänneet lakiin satoja omia sääntöjään. he huolehtivat tarkkaan ulkoisesta puhtaudesta mutta eivät piitanneet sisimpänsä tilasta. Jeesus oli vastustanut heitä useaan otteeseen.

Gamaliel-niminen fariseus, joka oli arvostettu neuvoston jäsen ja lainopettaja, nousi yllättäen puolustamaan apostoleja, vaikkei luultavasti kannattanutkaan heidän opetuksiaan. Apostolit olivat suosittuja kansan parissa, ja heidän surmaamisensa olisi voinut synnyttää kapinan. Gamalielin ohjeen ansiosta apostolit saivat jatkaa työtään. Neuvosto päätti odottaa toivoen, että kristittyjen into hiipuisi. Arvostettujen apostolien joukkoon myöhemmin noussut Paavali oli Gamalielin entinen oppilas (Apt. 22:3).

Joskus vasta aika näyttää, onko toiminta lähtöisin ihmisistä vai Jumalasta. On hyvä miettiä Gamalielin neuvoa, jotta ei vahingossa ryhdy "taistelemaan Jumalaa vastaan".

Ap. t. 22:3. "Minä (Paavali) olen juutalainen. Olen syntynyt Kilikian Tarsoksessa mutta kasvanut tässä kaupungissa. Gamalielin oppilaana minut on kasvatettu isiemme lain kaikkien vaatimusten mukaan. Kiivaasti minä taistelin Jumalan puolesta, juuri niin kuin te kaikki tänään teette.

Apt. 5:40-42. Neuvosto kutsui apostolit sisään, ruoskitti heidät ja kielsi heitä puhumasta Jeesuksen nimessä, mutta päästi heidät vapaaksi. Apostolit lähtivät neuvostosta iloisina siitä, että olivat saaneet kunnian kärsiä häväistystä Jeesuksen nimen tähden. Entiseen tapaan he joka päivä opettivat temppelissä ja kodeissa ja julistivat, että Jeesus on Messias.

Apostolit valitsivat mieluummin rangaistuksen kuin Jumalan sanasta luopumisen. Ilo säilyi rangaistuksesta huolimatta sillä se oli Jumalan antamaa iloa (Room. 15:13, Gal. 5:22-23, Luuk. 6:22-23).

Room. 15:13. Toivon Jumala täyttäköön ilolla ja rauhalla teidät, jotka uskotte, niin että teillä Pyhän Hengen voimasta olisi runsas toivo.

Gal. 5:22-23. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

Luuk. 6:22-23. "Autuaita olette te, kun teitä Ihmisen Pojan tähden vihataan ja herjataan, kun ihmiset erottavat teidät keskuudestaan ja inhoavat teidän nimeännekin. Iloitkaa silloin, hyppikää riemusta, sillä palkka, jonka te taivaassa saatte, on suuri. Samoinhan tekivät heidän isänsä profeetoille.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Vainotuksi joutuminen voi olla siunaus. Tässä kerrotaan, miten apostolit kokivat ensimmäisen kerran ruumiillista pahoinpitelyä. He ylistivät Jumalaa, joka oli antanut heidän kokea samanlaista vastustusta kuin heidän Herransa. Jos meitä pilkataan tai vainotaan uskomme tähden, on hyvä muistaa, ettemme ole tehneet mitään väärää, vaan Jumala on katsonut meidät arvollisiksi "kärsimään häväistystä Jeesuksen nimen tähden".

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220824_Missa_ihmisia_siella_vaikeuksia.html">

Missä ihmisiä siellä vaikeuksia

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Missä ihmisiä siellä vaikeuksia

Apt. 6:1. Noihin aikoihin, opetuslasten joukon yhä kasvaessa, kreikkaa puhuvat alkoivat syyttää hepreankielisiä siitä, että heidän leskiään syrjittiin päivittäisiä avustuksia jaettaessa.

Seurakunta ja sen toiminta paisuivat niin, että apostolit eivät enää "riittäneet" joka paikkaan. Tämänkin vuoksi ongelmia alkoi ilmetä.

DigiNovum mainitsee seuraavaa:

Seurakunnassa koetut lukuisat siunaukset eivät suinkaan tehneet elämää ongelmattomaksi. »Hyvinäkin» aikoina syntyy vaikeuksia. Tällä kertaa ne eivät tulleet ulkopuolelta, vaan seurakunnan sisältä. Jerusalemin seurakunnassa oli kaksi ryhmää. "Hebrealaiset" olivat juutalaiskristittyjä, jotka puhuivat arameaa. Kreikkaa puhuvat "hellenistit" olivat lähtöisin mm. Egyptistä, Syyriasta ja Vähästä-Aasiasta. Hekin saattoivat olla syntyperältään juutalaisia, mutta he olivat asuneet »juutalaisten maan» ulkopuolella. Verbin aikamuoto sanoissa "syntyi nurinaa" osoittaa, ettei tyytymättömyys ollut vain hetkellistä, vaan että sitä oli jatkunut jo jonkin aikaa.

Yksikään ihminen, vaikka olisi Jumalan lapsi, ei pääse eroon vanhasta luonnostaan tämän maallisen elämänsä aikana. Me viemme myös vanhan luontomme mukanamme liittyessämme johonkin seurakuntaan. Kykenemme näkemään omat vajavuutemme ja syntimme vain siinä määrin, kun annamme Kristuksen saada Henkensä kautta muotoaan meissä (Gal. 4:19, Gal. 5:1-5). Vasta sen jälkeen me kykenemme edes jossain määrin armahtamaan muita vajavaisia (Hepr. 13:20-21).

Gal. 4:19. Rakkaat lapseni (Galatian seurakunnassa), teidän vuoksenne minun (Paavalin) on jälleen kärsittävä synnytystuskia, kunnes Kristus saa muodon teissä.

Gal. 5:1-5. Veljet, jos joku tavataan tekemästä väärin, on teidän, joita Henki ohjaa, lempeästi ojennettava häntä. Olkaa kuitenkin varuillanne, ettette itse joudu kiusaukseen. Kantakaa toistenne taakkoja, niin te toteutatte Kristuksen lain. Joka luulee olevansa jotakin, vaikka ei ole mitään, pettää itseään. Kukin tutkikoon vain omia tekojaan. Silloin hän voi ylpeillä vain siitä, mitä hän itse on, vertaamatta itseään toiseen. Jokaisen on kannettava oma kuormansa.

Hepr. 13:20-21. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen, varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.

Apt. 6:2-4. Silloin apostolit, ne kaksitoista (11 opetuslasta ja Juudaksen tilalle valittu Mattias), kutsuivat koolle koko opetuslasten joukon ja sanoivat: "Ei ole oikein, että me ruoan jakamisen tähden lyömme laimin Jumalan sanan. Valitkaa siis, veljet, keskuudestanne seitsemän hyvämaineista miestä, jotka ovat Hengen ja viisauden täyttämiä, niin me asetamme heidät tähän tehtävään. Silloin me voimme omistautua rukoukseen ja Jumalan sanan jakamiseen."

Ruokaa ja Jumalan sanaa, molempia tarvitaan ja vieläpä yhdessä. Jos kirkko muuttuu pelkästään yleishyödylliseksi laitokseksi eikä enää toteuta Raamatun mukaista Jumalan sanan jakamista, se on hengellisesti kuoleva kirkko. "Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka Jumalan suusta lähtee." (5. Moos. 8:2-3, Matt. 4:3-4)

5. Moos. 8:2-3. Muistakaa, kuinka Herra neljänkymmenen vuoden aikana johdatti teitä (Israelilaisia) pitkällä matkallanne autiomaassa. Hän kuritti teitä ja pani teidät koetukselle saadakseen tietää, aiotteko todella noudattaa hänen käskyjään vai ette. Tehdäkseen teidät nöyriksi hän piti teitä nälässä ja ruokki teitä sitten mannalla, jota ette olleet ennen maistaneet, eivät myöskään teidän isänne. Hän halusi osoittaa teille, ettei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan kaikesta mitä Herra sanoo.

Matt. 4:3-4. Silloin kiusaaja tuli hänen (Jeesuksen) luokseen ja sanoi hänelle: "Jos kerran olet Jumalan Poika, niin käske näiden kivien muuttua leiviksi." Mutta Jeesus vastasi: "On kirjoitettu: 'Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta.'"

Mooses joutui Israelin erämaavaelluksen aikana samantyyppiseen tilanteeseen, jota hän ei yksinään kyennyt hallitsemaan. Ratkaisuksi ongelmaan Jumala antoi silloinkin lisää Hengellä täyttämiään työntekijöitä (4. Moos. 11:14-17).

4. Moos. 11:14-17. Minä (Mooses) en jaksa yksinäni johtaa tätä kansaa; taakka on minulle liian raskas. … Herra sanoi Moosekselle: "Kokoa Israelin vanhimmista seitsemänkymmentä miestä, joiden tiedät olevan arvossa pidettyjä kansan johtajia, ja tuo heidät minun luokseni pyhäkköteltan luo. He jääkööt sinne odottamaan sinun kanssasi. Minä laskeudun sinne puhumaan kanssasi ja siirrän sinusta heihin sitä henkeä, jonka olet saanut. (Vaikka Jumala siirsi Henkeä Mooseksesta muihin, ei Henki Mooseksessa tullut yhtään heikommaksi tai vähentynyt. Kannattaa huomata, että Jumala siirsi omaa Henkeään, Mooses ei sitä tehnyt.) Näin he voivat auttaa sinua huolehtimaan kansasta, eikä sinun enää tarvitse yksin kantaa koko taakkaa.

Apt. 6:5. Kaikki, jotka olivat koolla, pitivät tätä ehdotusta hyvänä. He valitsivat Stefanoksen, miehen, joka oli täynnä uskoa ja Pyhää Henkeä, sekä Filippoksen, Prokoroksen, Nikanorin, Timonin, Parmenaksen ja Nikolaoksen, antiokialaisen käännynnäisen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo mm. seuraavaa:

Ruuanjakelun järjestäminen ei ollut vähäpätöinen tehtävä. Siihen valituilta miehiltä odotettiin paljon: heidän piti olla täynnä Henkeä ja viisautta, ja heidän täytyi nauttia seurakunnan luottamusta. Näitä ominaisuuksia seurakunnan vastuutehtäviin ja yhteiseen työhön valituilta odotetaan edelleen. Johtotehtävissä tarvitaan hengellistä kypsyyttä ja viisautta.

DigiNovum mainitsee mm. seuraavaa:

Seurakunnassa otettiin käyttöön uusi virka, ja seurakunta valitsi sen hoitajat. Apostolit eivät edes nimenneet ehdokkaita, vaan koko opetuslasten joukko sai vastuun. Tällaisia seurakuntapalvelijoita alettiin myöhemmin nimittää diakoneiksi. Tehtävään ei pitänyt valita muodollisen pätevyyden perusteella vaan valittavien tuli olla täynnä Pyhää Henkeä ja viisautta. Juuri nämä ominaisuudet ovat Jumalan seurakunnassa kaikkein tärkeimpiä. Kaiken tulee tapahtua Pyhän Hengen johdossa, siksi hengellisessä työssä palvelevien täytyy olla Hengellä täyttyneitä.

"Rukous" ja "sanan palvelus" kuuluvat yhteen. Rukous valmistaa tietä sanan palvelukselle.

Emme tiedä, miten valinta tapahtui. Kaikilla tässä mainituilla seitsemällä oli kreikankielinen nimi, ja se saattaa merkitä sitä, että heidät valittiin kreikankielisestä vähemmistöryhmästä, joka oli omasta mielestään tullut väärin kohdelluksi. Se ei kuitenkaan ole varmaa. Olihan Jeesuksen lähimmässä oppilasjoukossakin juutalaisia, joilla oli kreikkalainen nimi (Andreas ja Filippus). Seurakuntapalvelijoilla oli myöhemmin suuri merkitys, niin suuri, että seuraavissa luvuissa kerrotaan heistä eikä apostoleista, ensin Stefanuksesta ja sitten Filippuksesta. Stefanus näyttää olleen heistä huomattavin. Filippus sai myöhemmin julistaa evankeliumia Samariassa (Apt. 8:5 ss.). Hänet mainitaan myös Apt. 21:8 ss. Muita viittä ei enää tämän jälkeen mainita. Nikolauksen sanotaan olleen käännynnäinen. Jo Irenaeuksen aikana väitettiin, että hän oli nikolaiittain lahkon johtaja (Ilm. 2:15), mutta selviä todisteita tämän väitteen tueksi ei ole. On myös sanottu, että Nikolaus osoittautui näiden seitsemän joukossa »Juudakseksi».

Ap. t. 8:4-8. Ne, jotka näin olivat (Jerusalemin vainojen vuoksi) hajaantuneet, kulkivat seudulta toiselle ja levittivät evankeliumin sanaa. Filippos tuli Samarian pääkaupunkiin ja julisti sen väelle sanomaa Kristuksesta. Kun samarialaiset kuulivat, mitä hän puhui, ja näkivät ne tunnusteot, joita hän teki, he tulivat sankoin joukoin kuulemaan häntä. Monet vapautuivat saastaisista hengistä, jotka lähtivät heistä kovalla äänellä huutaen, ja monet halvaantuneet ja rammat paranivat. Kaupungin täytti ilo ja riemu. (Armolahjat toimivat seurakunnassa myös muiden kuin apostolien kautta.)

Ap. t. 21:7-9. Tyroksesta lähdettyämme purjehdimme Ptolemaikseen; sinne merimatkamme päättyi. Menimme tervehtimään veljiä ja viivyimme päivän heidän luonaan. Seuraavana päivänä lähdimme liikkeelle, ja niin tulimme Kesareaan. Siellä menimme evankelista Filippoksen luo ja majoituimme hänen kotiinsa. Hän oli yksi seitsemästä avustajasta, ja hänellä oli neljä naimatonta tytärtä, joilla oli profetoimisen lahja.

Ilm. 2:14-15. Mutta kaikkea en sinussa (Pergamonin seurakunta) hyväksy: Luonasi on sellaisia, jotka seuraavat Bileamin oppia, tuon miehen, joka opetti Balakille, miten virittää israelilaisille ansa ja vietellä heidät syömään epäjumalille uhrattua lihaa ja harjoittamaan siveettömyyttä. Heitä on sinunkin luonasi, noita jotka seuraavat nikolaiittojen opetusta.

Kannattaa huomata, että myös hepreankieliset valitsivat tehtävään miehet, jotka nimien perusteella olivat kreikkaa puhuvia. Jumalan Hengen annettiin vaikuttaa ja ongelmiin puututtiin oikealla tavalla ilman, että ne olisivat henkilöityneet tai että ne olisivat muuttuneet puoluepolitiikaksi (Fil. 2:2-5). Jumalan henki vaikuttaa seurakunnassa yleensä vain, Jos Hän saa vaikuttaa meissä yksilötasolla.

Fil. 2:2-5. Liittäköön teitä toisiinne rakkaus, sopu ja sama mieli. Älkää tehkö mitään itsekkyydestä tai turhamaisuudesta, vaan olkaa nöyriä ja pitäkää kukin toista parempana kuin itseänne. Älkää tavoitelko vain omaa etuanne vaan myös muiden parasta. Olkoon teilläkin sellainen mieli, joka Kristuksella Jeesuksella oli.

Apt. 6:6. Nämä tuotiin apostolien eteen, ja apostolit rukoilivat ja panivat kätensä heidän päälleen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo mm. seuraavaa:

Hengellisiin johtotehtäviin tulee suhtautua vastuuntuntoisesti. Alkuseurakunnassa valitut miehet asetettiin tehtäväänsä apostolien rukouksen ja kätten päällepanemisen kautta. Kätten päällepaneminen oli muinainen juutalainen tapa (katso 4. Moos. 27:23 ja 5. Moos. 34:9).

4. Moos. 27:22-23. Mooses teki niin kuin Herra oli käskenyt. Hän kutsui luokseen Joosuan, vei hänet pappi Eleasarin ja kansan eteen, pani kätensä hänen päälleen ja asetti hänet tehtäväänsä Herran antamien ohjeiden mukaisesti.

5. Moos. 34:9. Joosua, Nunin poika, oli täynnä viisauden henkeä, sillä Mooses oli pannut kätensä hänen päälleen ja siunannut hänet. Israelilaiset tottelivat häntä ja tekivät niiden ohjeiden mukaisesti, jotka Herra oli Moosekselle antanut.

Kädet laitettiin seurakunnan työtehtävään siunattavan henkilön päälle. Paavali varoittaa mm. Timoteusta siitä, ettei tämä valitsisi seurakunnan tehtäviin ketään pelkästään omien mieltymystensä mukaan (1. Tim. 5:21-22).

1. Tim. 5:21-22. Jumalan, Kristuksen Jeesuksen ja valittujen enkelien edessä kehotan vakavasti sinua soveltamaan näitä ohjeita puolueettomasti, niin että et tee mitään omien mieltymystesi mukaan. Harkitse kätten päällepanemista tarkoin, jotta et joutuisi osalliseksi toisten synteihin. (Joka valitsee seurakunnan tehtävään epäkelvon henkilön, on Jumalan silmissä osallinen tämän seurakuntavirassaan tekemiin synteihin. Tämänkin vuoksi ihmettelen, kuka yleensä voi pelastua? Jumala voi pelastaa Kristuksen sovitustyöhön uskovan ihmisen vaikka tulen läpi, kuten 1. Kor. 3:11-16 kerrotaan.)

DigiNovum mainitsee seuraavaa:

Näin heidät asetettiin virkaansa. Kutsu pöytäpalvelijaksi oli kutsu Herran palvelijaksi. Kätten päällepaneminen oli siunauksen vertauskuva (Matt 19:13-15; 1 Moos 48:14-20).

Matt. 19:13-15. Jeesuksen luo tuotiin lapsia, jotta hän panisi kätensä heidän päälleen ja rukoilisi. Opetuslapset moittivat tuojia, mutta Jeesus sanoi: "Antakaa lasten olla, älkää estäkö heitä tulemasta minun luokseni. Heidän kaltaistensa on taivasten valtakunta." Hän pani kätensä heidän päälleen.

1. Moos. 48:14-20. Israel (Jaakob) ojensi oikean kätensä, mutta asetti sen Efraimin pään päälle, vaikka tämä oli nuorempi, ja vasemman kätensä hän pani Manassen päälle; hän asetti siis kätensä ristikkäin. Mutta Manasse oli esikoinen. Ja Israel siunasi Joosefin sanoen: Jumala, jonka tahdon mukaisesti minun isäni Abraham ja Iisak ovat vaeltaneet, Jumala, joka on ollut minun paimeneni syntymästäni tähän päivään saakka, se enkeli, joka on minut pelastanut kaikesta onnettomuudesta, siunatkoon näitä nuorukaisia. Heidän kauttaan säilyköön minun nimeni ja minun isieni Abrahamin ja Iisakin nimi. Lukuisat olkoot heidän jälkeläisensä maan päällä. … Ja hän siunasi heidät sinä päivänä sanoen: "Siunatessaan israelilaiset lausuvat teidän nimenne ja sanovat: 'Jumala tehköön sinut Efraimin ja Manassen veroiseksi.'" Niin hän asetti Efraimin Manassen edelle.

Joskus kuitenkin kuulee opetettavan, että Henkeä voisi siirtää toiselle kätten päällepanemisen kautta. Mielestäni Raamattu ei opeta tällaista. Jumalan Hengen antaminen toiselle ei ole ihmisen päätettävissä. Jos me olemme sidoksissa Kristukseen Jeesukseen jonkun toisen kautta, hän on meille epäjumala. Hengellisiä isiä ja –äitejä meillä saa olla mutta he eivät saa olla meidän ja Jumalan välissä. Jos annamme minkä tahansa tai kenen tahansa tulla auktoriteetiksemme Jumalan sanan, Raamatun sijaan, olemme harhassa (Gal. 1:6-9).

Nikolaoksen sanotaan olleen myös Hengen ja viisauden täyttämä. Mutta koska hän luopui apostolien opetuksesta, hän tuli perustaneeksi harhaopin, jota Raamatussa kutsutaan nikolaiittain opetukseksi.

Raamatun Tietosanasto, Heikki Palva; kertoo Nikolaiitoista seuraavaa:

Nikolaiitat, uskonnollinen harhasuunta, jolla oli kannattajia Pergamonin seurakunnassa ja vihaajia Efesoksessa. Lahkon alkuperäisestä opista ei ole tietoa, ellei sellaiseksi lueta eräiden 2. vuosisadan kirkkoisien mainintaa, jonka mukaan lahkon perustaja oli antiokialainen käännynnäinen Nikolaos, yksi seitsemästä avustajasta. Lahkon sanotaan ulottaneen omaisuuden yhteyden myös sukupuolielämän alalle. Mahdollisesti nikolaiittain opilla tarkoitettiin samaa kuin Bileamin opilla.

Gal. 1:6-9. Olen hämmästynyt, kun te (galatalaiset) näin pian olette luopumassa hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. Toistan sen, minkä olen ennenkin sanonut: jos joku julistaa teille evankeliumia, joka on vastoin sitä minkä olette saaneet, hän olkoon kirottu. (Raamatussa, Mooseksen kirjoista alkaen, on vain yksi oikea evankeliumi ja Paavalin julistama evankeliumi on täysin sen kanssa yhtenevä. Joku lukee Paavalin kirjoituksista kohdan ”nainen pelastuu lapsia synnyttämällä” ja kun hän ei ymmärrä sitä, hän hylkää muutkin Paavalin tekstit. Laitan liitteeksi otteen Lauri Thurènin kirjasta, jossa hän selventää tätäkin Paavalin kertomaa asiaa.)

Apt. 6:7. Jumalan sana levisi leviämistään. Opetuslasten määrä kasvoi Jerusalemissa nopeasti, ja usko voitti puolelleen myös monia pappeja.

DigiNovum mainitsee seuraavaa:

Tämän tiedon toistaminen (vrt. Apt. 5:14) juuri tässä osoittaa julistuksen tulleen tehokkaammaksi, kun apostolit saivat enemmän aikaa rukoilemiseen ja saarnaamiseen. Tässä mainitut "papit" olivat tuskin saddukeuksia. Pikemminkin on luultavasti kyse aivan tavallisista jumalaapelkäävistä miehistä, sellaisista kuin Sakarias (Luuk 1:5).

Ap. t. 5:13-14. Mutta kansa piti heitä suuressa arvossa, ja Herraan uskovien määrä kasvoi yhä, niin miesten kuin naistenkin.

Luuk. 1:5-6. Herodeksen, Juudean kuninkaan, aikana eli pappi Sakarias, joka kuului Abian pappisosastoon. Hänen vaimonsa Elisabet oli hänkin Aaronin jälkeläisiä. He olivat kumpikin Jumalan silmissä hurskaita ja elivät nuhteettomasti kaikkien Herran käskyjen ja säädösten mukaan.

Vaikka me ihmiset tuommekin omat vajavuutemme mukanamme seurakuntaan, se ei ole ongelma Jumalalle. Seurakunta on juuri oikea paikka meille, sillä Kristus on parantajamme (Matt. 9:10-13). Meidän tulee kantaa heikkojen vajavuuksia, että he rakentuisivat Kristuksen tuntemisessa (Room. 15:1-2, 2. Kor. 2:14-17).

Matt. 9:10-13. Jeesus oli sitten aterialla hänen (Matteuksen) kodissaan. Sinne tuli myös useita publikaaneja ja muita syntisiä, ja he aterioivat Jeesuksen ja hänen opetuslastensa kanssa. Tämän nähdessään fariseukset sanoivat Jeesuksen opetuslapsille: "Kuinka teidän opettajanne syö yhdessä publikaanien ja muiden syntisten kanssa!" Jeesus kuuli sen ja sanoi: "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. Menkää ja tutkikaa, mitä tämä tarkoittaa: 'Armahtavaisuutta minä tahdon, en uhrimenoja.' En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä (jotta he kääntyisivät, Luuk. 5:32)."

Room. 15:1-2. Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä.

2. Kor. 2:14-17. Kiitos olkoon Jumalalle, joka aina kuljettaa meitä Kristuksen voittosaatossa (Voittosaatossa olivat mukana sotilaat ja vangeiksi jääneet. Paavali koki itsensä vangiksi, 1. Kor. 9:16.) ja antaa meidän kaikkialla levittää Kristuksen tuntemisen tuoksua! Me olemme Kristuksen tuoksu, joka nousee Jumalan eteen; tämän tuoksun tuntevat sekä ne, jotka pelastuvat, että ne, jotka joutuvat kadotukseen. Se on toisille kuoleman haju, joka tuo kuoleman, toisille elämän tuoksu, joka tuo elämän. Mutta kuka on tähän kelvollinen? (Kristuksen vangiksi on jokainen kelvollinen.) Me emme ainakaan ole sellaisia kuin ne monet, jotka kaupittelevat Jumalan sanaa. (Julistavat sitä kuulijoiden korvasyyhyyn, 2. Tim. 4:3.) Me julistamme sitä Jumalan edessä ja Kristusta palvellen, väärentämättömänä ja sellaisena kuin se tulee Jumalalta.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220907_Ensimmainen_kristitty_marttyyri.html">

Ensimmäinen kristitty marttyyri

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Ensimmäinen kristitty marttyyri (veritodistaja)

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo Stefanoksesta seuraavaa:

Maailmanlaajuisen lähetystyön historiassa evankeliumi on kaikkein tehokkaimmin juurtunut sinne, missä marttyyrien veri on vuotanut. Uskovat eivät kuitenkaan voi antaa henkeään evankeliumin vuoksi, ennen kuin he ovat ensin kokeneet sen antaman todellisen elämän. Jumala asettaa seuraajiaan usein tehtäviin, joissa heidän halunsa palvella Kristusta tulee todeksi ihmisten palvelemisen kautta.

Jeesuksen Messiaanaan vastaanottaneet juutalaiset erotettiin usein perheistään. Sen seurauksena uskovat alkoivat huolehtia toisistaan. Kotien ja aterioiden jakaminen oli käytännöllistä ja monesti myös välttämätöntä, ja näin keskinäisestä huolenpidosta tuli yksi varhaisten kristittyjen tuntomerkeistä. Kun kristittyjen määrä kasvoi, huolenpito oli järjestettävä hallitusti. Jotkut olivat jääneet ilman ruokaa, ja seurakunnan johtajille tuli valituksia. Ruokahuoltoa järjestämään valittiin sellaiset seurakunnan jäsenet, jotka tunnettiin rehellisyydestään, viisaudestaan ja herkkyydestään Jumalan edessä.

Stefanos oli luotettava seurakuntapalvelija ja viestinviejä, ja hänet valittiin yhdeksi ruokahuollon järjestäjistä. Hallinnollisten lahjojensa lisäksi hän oli lahjakas puhuja. Kun kristittyjen vastustajat esittivät hänelle kysymyksiä temppelissä, hän osasi vastata niihin viisaasti ja selkeästi. Tämä näkyy puolustuspuheessa, jonka hän piti suuren neuvoston edessä. Hän teki yhteenvedon juutalaisten historiasta ja liitti sen ajankohtaisiin tapahtumiin tavalla, joka herätti kuulijoissa tunteita. Puheensa aikana Stefanoksen täytyi aavistaa, että hän saneli omaa kuolemantuomiotaan. Neuvoston jäsenet eivät voineet sietää sitä, että heidän pahat ajatuksensa paljastettiin. He kivittivät Stefanoksen kuoliaaksi samalla kun tämä rukoili heille anteeksiantoa. Stefanoksen viimeiset sanat osoittavat, miten paljon hän oli lyhyessä ajassa alkanut muistuttaa Jeesusta. Hänen kuolemansa jätti pysyvän jäljen nuoreen Saulus Tarsolaiseen, joka vielä siinä vaiheessa vainosi kristittyjä mutta josta kääntymisensä jälkeen tuli apostoli Paavali, yksi tunnetuimmista evankeliumin levittäjistä.

Stefanoksen elämä on puhutellut uskovia, koska hän oli ensimmäinen kristitty, joka kuoli uskonsa puolesta. Hänen uhrautuva asenteensa saa meidätkin pohtimaan, minkälaisia uhrauksia olemme valmiita tekemään, jotta voimme seurata Jeesusta. Olisimmeko valmiita kuolemaan Jeesuksen tähden? Entä haluamme todella elää hänelle?

Apt. 6:8. Stefanos oli täynnä armoa ja voimaa, ja hän teki suuria ihmeitä ja tunnustekoja kansan keskuudessa.

DigiNovumin mukaan:

Palvelustehtävässään Stefanus joutui tekemisiin monien sairaiden ja kärsivien ihmisten kanssa. Eikä hän antanut heille yksinomaan aineellista apua. Hänellä oli myös parantamisen lahja.

Armo ja voima ovat kaksi läheisesti toisiinsa liittyvää käsitettä. Stefanus ei ollut voimakas Jumalan ase ennen muuta hyvän puhetaitonsa, lahjakkuutensa tai aktiivisen toimintansa vuoksi, vaan Jumalalta saamansa armon ja voiman ansiosta.

Apt. 6:9. Silloin muutamat miehet ryhtyivät väittelemään hänen kanssaan; toiset näistä kuuluivat niin sanottuihin vapautettujen, kyreneläisten ja aleksandrialaisten synagogiin, toiset olivat kotoisin Kilikiasta ja Aasian maakunnasta.

DigiNovumin mukaan:

Ihmeet ja tunnusteot eivät ilmeisestikään olleet ainoat tekijät, joiden vuoksi Stefanus herätti ihmisissä huomiota. Hän oli myös voimakas julistaja, joka puhui vakuuttavasti. Nämä hellenistijuutalaiset saattoivat kenties tuntea Stefanuksen jo entuudestaan. On mahdollista, että kaikki nämä mainitut kuuluivat samaan synagoogaan, mutta todennäköisemmin useampaan, kenties viiteen. Josefuksen mukaan Jerusalemissa oli siihen aikaan 480 synagoogaa! "Libertiinit (libertinoi)" voi tarkoittaa entisiä orjia, joilla oli ilmeisesti oma synagooga Jerusalemissa. Kreikan sana on johdos latinan kielestä (liber = vapaa). "Kyreneläiset" olivat Pohjois-Afrikan Kyrenestä, missä oli suuri juutalaisten siirtokunta. Jeesuksen ristiä kantanut Simon oli kyreneläinen. "Aleksandrialaiset" olivat peräisin Egyptin Aleksandriasta, jonka asukkaista suuri osa oli juutalaisia. "Kilikia" oli Paavalin kotimaakunta Vähässä-Aasiassa. "Aasialla" tarkoitetaan suunnilleen nykyisen Turkin aluetta. Stefanus saattoi kuulua johonkin näistä synagoogista.

Apt. 6:10-11. Mutta Hengen voimalla hän puhui viisaasti, eivätkä he kyenneet pitämään puoliaan. Silloin he värväsivät joitakin miehiä sanomaan: "Olemme kuulleet hänen puhuvan herjaavia sanoja Mooseksesta ja Jumalasta."

Eivät he Moosesta ja Jumalaa kunnioittaneet, vaan omaa tulkintaansa näistä. Jos he olisivat kunnioittaneet Jumalaa, he olisivat pysyneet totuudessa (Joh. 8:42-45). He olivat samanlaisia kuin mitä nykyaatteiden puolustajat ovat. Heidän mielestään ”oikeaa aatetta” saa puolustaa keinolla millä hyvänsä, jopa valehtelemalla ja tuhoamalla toisin ajattelijat.

Joh. 8:42-45. Tähän Jeesus sanoi: "Jos Jumala olisi teidän isänne, te rakastaisitte minua, sillä minä olen lähtöisin Jumalasta ja tulen hänen luotaan. ... Miksi te ette ymmärrä minun puhettani? Siksi, että te ette siedä kuunnella, mitä minä sanon. Te olette lähtöisin Saatanasta. Hän on teidän isänne, ja hänen halunsa te tahdotte tyydyttää. Saatana on ollut murhaaja alusta asti. Hän on kaukana totuudesta, se on hänelle vieras. Kun hän valehtelee, hän todella puhuu omiaan, sillä hän on valehtelija ja valheen isä. Mutta minua te ette usko, koska minä sanon teille totuuden.

DigiNovumin mukaan:

He eivät kyenneet voittamaan Stefanusta sanoilla. Siksi he ryhtyivät tehokkaampiin toimenpiteisiin. He levittivät laajalti valheita kääntääkseen yleisen mielipiteen Stefanusta vastaan ja saadakseen uskonnolliset johtajat vastustamaan häntä. He saavuttivat molemmat päämääränsä.

Apt. 6:12-14. He yllyttivät kansaa, kansan vanhimpia ja lainopettajia, ja sitten he kävivät käsiksi Stefanokseen ja veivät hänet Suuren neuvoston eteen. Siellä he toivat kuultavaksi vääriä todistajia, jotka sanoivat: "Tämä mies puhuu lakkaamatta tätä pyhää paikkaa ja lakia vastaan. Me olemme kuulleet hänen sanovan, että Jeesus, se Nasaretilainen, hajottaa tämän paikan ja muuttaa säädökset, jotka Mooses on meille antanut."

Diginovum kertoo tässä kohdassa mm. seuraavaa:

Todistajat väittivät, että Stefanus puhui halventavasti ennen muuta temppelistä ja laista. Syytös oli täysin perätön. Oikeastaan Stefanusta syytettiin kolmesta asiasta: a) hän pilkkasi ja häpäisi Jumalaa; b) hän puhui temppeliä vastaan; ja c) hän pilkkasi Mooseksen lakia. Syytös temppelin pilkkaamisesta perustui Jeesuksen sanojen väärentämiseen. Sama syytös oli kohdistettu myös Jeesukseen (Matt 26:61). Jeesus ei ollut sanonut hajottavansa temppeliä, vaan oli puhunut omasta ruumiistaan sanoessaan: »Hajottakaa maahan tämä temppeli ...» (Joh 2:19-21).

Matt. 26:59-61. Ylipapit ja koko neuvosto etsivät Jeesusta vastaan väärää todistusta, jonka perusteella saisivat hänet surmatuksi. Sellaista ei kuitenkaan löytynyt, vaikka monta väärää todistajaa esiintyi. Viimein astui esiin kaksi miestä, jotka väittivät Jeesuksen sanoneen: "Minä voin hajottaa Jumalan temppelin ja rakentaa sen uudelleen kolmessa päivässä."

Joh. 2:19-21. Jeesus vastasi: "Hajottakaa tämä temppeli, niin minä saan sen nousemaan kolmessa päivässä." Silloin juutalaiset sanoivat: "Tätä temppeliä on rakennettu neljäkymmentäkuusi vuotta. Sinäkö pystyttäisit sen kolmessa päivässä?" Jeesus tarkoitti kuitenkin temppelillä omaa ruumistaan.

Apt. 6: 15. Kaikki, jotka istuivat neuvostossa, kiinnittivät katseensa Stefanokseen, ja hänen kasvonsa olivat heistä niin kuin enkelin kasvot.

DigiNovumin mukaan:

Stefanuksen on jo sanottu olleen täynnä Pyhää Henkeä, mutta hän ei ollut Hengen täyttämä ainoastaan omien ystäviensä parissa. Hän oli täynnä Henkeä myös syytettynä ollessaan, ja hän oli Hengellä täytetty loppuun saakka (Apt. 7:55).

Apt. 7:54-55. Tämän kuullessaan neuvoston jäsenet olivat pakahtua raivosta ja kiristelivät hampaitaan. Mutta Pyhää Henkeä täynnä Stefanos nosti katseensa taivasta kohti ja näki Jumalan kirkkauden ja Jeesuksen, joka seisoi Jumalan oikealla puolella.

Apt. 7:1. Ylipappi kysyi: "Pitääkö syytös paikkansa?"

DigiNovumin mukaan:

Ylimmäinen pappi oli Suuren neuvoston puheenjohtaja, siksi juuri hän antoi Stefanukselle tilaisuuden puolustautua.

Stefanuksen väitettiin julistavan temppelipalveluksen täydellistä poistamista ja Mooseksen syrjäyttämistä. Puolustuspuheessaan hän tuo esille, ettei Jumalan palveleminen ole koskaan ollut rajoitettu yksin Jerusalemiin. Hän korostaa, että kansan johtajat ovat kaikkina aikoina vainonneet profeettoja, jotka halusivat kiinnittää huomiota jumalanpalveluksen hengelliseen puoleen. Stefanusta oli syytetty Jumalan pilkkaamisesta. Tässä hän sanoo Jumalaa "kirkkauden Jumalaksi" ja osoittaa kunnioittavansa häntä. Hän korostaa Jumalan käsittämätöntä suuruutta, hänen voimaansa ja majesteettiuttaan. Jumala voi ilmestyä kenelle haluaa ja missä tahansa. Stefanus sai kokea Suuren neuvoston vihaa, mutta hänen vastauksessaan ei ollut lihallista kostonhalua eikä hengellistä ylpeyttä. Hän puhui vastustajilleen veljinä ja isinä.

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee seuraavaa:

Stefanos ei oikeastaan puolustanut itseään. Sen sijaan hän tarttui tilaisuuteen ja opetti keskeisimmät asiat Jeesuksesta. Hän syytti uskonnollisia johtajia siitä, että nämä eivät olleet oikeasti noudattaneet Jumalan lakia, vaikka olivat ylpeilleet siitä, että noudattivat sitä mahdollisimman pikkutarkasti. Jeesus oli syyttänyt heitä samasta asiasta. Kun todistamme Jeesuksesta, meidän ei tarvitse vetäytyä puolustusasemiin. Sen sijaan voimme kertoa selkeästi, mihin uskomme.

Apt. 7:2-5. Stefanos vastasi: "Veljet, kansamme isät, kuulkaa minua. Kirkkauden Jumala ilmestyi isällemme Abrahamille, kun hän oli Mesopotamiassa eikä vielä ollut asettunut Harraniin. Jumala sanoi hänelle: 'Lähde maastasi ja sukusi parista ja mene maahan, jonka minä sinulle osoitan.' Silloin hän lähti kaldealaisten maasta ja asettui Harraniin, ja hänen isänsä kuoltua Jumala siirsi hänet tähän maahan, jossa te nyt asutte. Jumala ei antanut siitä Abrahamille jalanleveyden vertaa, mutta lupasi, että hän antaa sen omaksi hänelle ja hänen jälkeläisilleen - vaikka Abrahamilla ei ollut lapsia.

DigiNovumin mukaan:

Jumala halusi irrottaa Aabrahamin kaikesta entisen elämän vaikutuksesta. Hänen piti olla muukalainen ja pyhiinvaeltaja maan päällä, uskon mies. Tässä on sekä käsky että lupaus.

Apt. 7:6. Jumala sanoi: 'Sinun jälkeläisesi tulevat elämään muukalaisina vieraassa maassa, ja heitä pidetään orjuudessa ja sorretaan neljäsataa vuotta.

DigiNovumin mukaan:

Heidän orjuutensa ei ollut sattumaa, sillä Jumala oli puhunut siitä edeltäkäsin Aabrahamille (1 Moos 15:13-16).

1. Moos. 15:13. Silloin Herra sanoi hänelle (Aabrahamille): "Sinun tulee tietää, että jälkeläisesi joutuvat elämään muukalaisina maassa, joka ei ole heidän omansa. Heistä tulee siellä orjia, ja heitä sorretaan neljäsataa vuotta.

Apt. 7:7. Mutta minä' - niin sanoi Jumala - 'tuomitsen sen kansan, joka orjuuttaa heitä. Sen jälkeen he lähtevät sieltä ja palvelevat minua tässä paikassa.'

DigiNovumin mukaan:

"Tämä paikka" ei ole Jerusalem, vaan Siinain vuori. Lupauksessa ei mainita Jerusalemia eikä temppeliä. Jumala määräsi itse, milloin oli aika nöyryyttää israelilaisia ja milloin taas tuomita ne, joita hän käytti kansansa nöyryyttämiseen. Stefanus liittää tässä yhteen Jumalan lupauksen Moosekselle (2 Moos 3:12) ja hänen aiemmin Aabrahamille antamansa lupauksen.

2. Moos. 3:11-12. Mutta Mooses sanoi Jumalalle: "Mikä minä olen menemään faraon luo ja viemään israelilaiset pois Egyptistä?" Jumala sanoi: "Minä olen sinun kanssasi ja annan sinulle merkin siitä, että minä olen sinut lähettänyt: kun olet vienyt kansani pois Egyptistä, te saatte palvella Jumalaa tämän vuoren juurella."

Apt. 7:8. Jumala teki Abrahamin kanssa liiton, jonka merkkinä on ympärileikkaus. Abrahamille syntyi Iisak, ja Abraham ympärileikkasi hänet kahdeksantena päivänä, samoin Iisak Jaakobin ja Jaakob kansamme kaksitoista kantaisää.

DigiNovumin mukaan:

Ympärileikkaus oli Jumalan ja Israelin välisen liiton merkki (1 Moos 17:11), mutta se oli samalla myös Jumalan kansaan kuulumisen ehdoton edellytys (1 Moos 17:10). Stefanus sanoo, että "Jumala antoi" ympärileikkauksen liiton. Liitto oli siis Jumalan lahja. Jo Vt:ssa puhutaan vertauskuvallisen »sydämen ympärileikkaamisen», ts. Jumalan puoleen parannuksessa ja uskossa kääntymisen, välttämättömyydestä (esim. 5 Moos 30:6; vrt. Gal 5:6).

1. Moos. 17:9-14. Jumala puhui edelleen Abrahamille: "Pysykää uskollisesti tässä liitossa, sinä ja sinun jälkeläisesi sukupolvesta toiseen. Tämä ehto teidän on täytettävä siinä liitossa, jonka olen tehnyt sinun ja sinun jälkeläistesi kanssa: teidän tulee ympärileikata jokainen mies ja poikalapsi. Leikkauttakaa pois esinahkanne. Tämä on merkkinä liitosta, joka on meidän välillämme, minun ja teidän. Kahdeksantena päivänä syntymästä ympärileikattakoon jokainen poikalapsi sukupolvesta toiseen. Ympärileikattakoon kaikki talossasi syntyneet orjat samoin kuin heimoosi kuulumattomat orjat, jotka itsellesi ostat, siis jokainen talossasi syntynyt tai rahalla ostamasi orja. Näin te kannatte ruumiissanne merkkiä siitä, että minun tekemäni liitto on ikuinen. Mutta jokainen ympärileikkaamaton poistettakoon kansansa parista. Hän on rikkonut liiton."

5. Moos. 30:6. Vuoden 1938 käännös; Ja Herra, sinun Jumalasi, ympärileikkaa sinun sydämesi ja sinun jälkeläistesi sydämet, niin että rakastat Herraa, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi ja kaikesta sielustasi, että eläisit. (Tämä Jumalan lupaus toteutuu siinä uudessa liitossa, jonka Jumala teki Jeesuksessa Kristuksessa. Me kykenemme rakastamaan Jumalaa vasta, kun sydämemme on ympärileikattu.)

Gal. 5:6. Kristuksessa Jeesuksessa on yhdentekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ei. Ainoa tärkeä on rakkautena vaikuttava usko.

Apt. 7:9-10. "Kantaisämme kadehtivat Joosefia ja myivät hänet Egyptiin. Mutta Jumala oli hänen kanssaan ja pelasti hänet kaikista ahdingoista. Jumala antoi hänelle viisautta, niin että farao, Egyptin kuningas, mieltyi häneen ja uskoi hänen hallintaansa koko Egyptin maan ja oman taloutensa.

DigiNovumin mukaan:

Vanhemmat veljet kadehtivat Joosefia ja myivät hänet midianilaisille kauppiaille kahdellakymmenellä hopeasekelillä (1 Moos 37:28). Rinnastus siihen, mitä Jeesukselle tapahtui, on tässä niin selvä, että neuvosto varmasti ymmärsi, mitä Stefanus tarkoitti. Vrt. Mark 15:10. Jumala oli Joosefin kanssa, niin kuin hän myöhemmin oli Poikansa kanssa (Apt. 10:38). Näin ollen Joosef voi rukoilla Jumalaa, vaikka ei ollutkaan sen alttarin luona, jossa hänellä oli ollut tapana rukoilla. Rukous ei ole sidottu tiettyyn paikkaan, vaan tärkeintä on rukoilla hengessä ja totuudessa (Joh 4:24). Jumalan kohtaaminen oli mahdollista myös kaukana pyhästä maasta.

1. Moos. 37:26-28. Silloin Juuda sanoi veljilleen: "Mitä hyötyä meille on siitä, että tapamme veljemme ja joudumme kätkemään verityömme jäljet? Myydään poika noille ismaelilaisille, niin meidän ei itse tarvitse käydä häneen käsiksi, onhan hän sentään meidän veljemme." Hänen veljensä olivat samaa mieltä. Kun midianilaiset kauppiaat kulkivat paikan ohi, veljet vetivät Joosefin kaivosta ja myivät hänet heille kahdestakymmenestä hopeasekelistä. Ja kauppiaat veivät Joosefin Egyptiin.

Mark. 15:8-10. Pilatuksen luo kerääntyi nyt väkijoukko, joka pyysi häntä tekemään niin kuin hänen tapansa oli (vapauttaa vanki pääsiäisenä). Pilatus kysyi: "Tahdotteko, että vapautan teille juutalaisten kuninkaan?" Hän näet ymmärsi, että ylipapit olivat pelkästä kateudesta jättäneet Jeesuksen hänen käsiinsä.

Ap. t. 10:38. Te olette kuulleet Jeesuksesta, nasaretilaisesta, jonka Jumala voiteli Pyhällä Hengellä ja voimalla. Hän kulki ympäri maata, teki hyvää ja paransi kaikki jotka olivat joutuneet Paholaisen valtaan, sillä Jumala oli hänen kanssaan.

Joh. 4:24. Jumala on henki, ja siksi niiden, jotka häntä rukoilevat, tulee rukoilla hengessä ja totuudessa."

Apt. 7:11-13. Sitten tuli koko Egyptiin ja Kanaaniin nälänhätä, vaikea ahdingon aika, eivätkä isämme saaneet mistään ravintoa. Mutta Jaakob kuuli, että Egyptissä oli viljaa, ja lähetti isämme sinne. Ensimmäistä käyntiä seurasi toinen, ja silloin Joosef ilmaisi itsensä veljilleen ja farao sai tietää hänen suvustaan.

DigiNovumin mukaan:

Joosef pelasti sekä Egyptin että Kanaanin Jumalalta saamansa viisauden avulla. Ellei Joosef olisi ollut siellä ja laatinut suurta suunnitelmaansa, Egypti olisi joutunut yhtä vaikeaan asemaan kuin muutkin maat.

Farao tiesi jo ennestään Joosefin olevan heprealainen, mutta hän ei tiennyt mitään tämän sukujuurista. Vaikka Joosef tunsi veljensä, hän ei kostanut heille, ja faraokin oli heille ystävällinen. Tämä Joosefin ja hänen veljiensä uudelleen kohtaaminen johti siihen, että koko perhe asettui asumaan Egyptiin. Jumala oli edeltäkäsin tiennyt kaiken, eikä Joosefin Egyptiin joutuminenkaan ollut sattumaa.

Apt. 7:14. Joosef lähetti sanan isälleen Jaakobille ja kutsui luokseen hänet ja koko sukunsa, seitsemänkymmentäviisi henkeä.

DigiNovumin mukaan:

Stefanus lainaa tässä Septuaginta-käännöstä, jossa esiintyy toinen luku kuin hepreankielisessä tekstissä. 1 Moos 46:26:n mukaan Jaakobin mukana tuli 66 henkeä. Septuaginta kuitenkin mainitsee Joosefilla olleen yhdeksän poikaa, eli Efraim ja Manasse sekä viisi pojanpoikaa ja kaksi muuta poikaa, jotka olivat kuolleet.

1. Moos. 46:26-27. Jaakobin jälkeläisiä, jotka tulivat hänen mukanaan Egyptiin, oli kaikkiaan kuusikymmentäkuusi henkeä, ja vielä lisäksi hänen poikiensa vaimot. Joosefin poikia, jotka olivat syntyneet hänelle Egyptissä, oli kaksi. Näin oli Jaakobin sukuun kuuluvia tullut Egyptiin kaikkiaan seitsemänkymmentä henkeä. (Kun tähän lukuun lisätään Joosefin pojanpojat, saadaan kokonaismääräksi 75 henkeä.)

Apt. 7:15-16. Niin Jaakob meni Egyptiin. Siellä hän kuoli, samoin kantaisämme, ja heidät vietiin Sikemiin ja pantiin hautaan, jonka Abraham oli hopealla ostanut Sikemistä Hamorin pojilta.

DigiNovumin mukaan:

Stefanus mainitsee jälleen Egyptin, mikä ehkä osoittaa hänen haluavan korostaa, että Jumala oli omiensa kanssa, vaikka he olivat kaukana lupausten maasta. Sielläkin heillä oli mahdollisuus palvella häntä.

Apt. 7:17-19. "Yhä lähemmäs tuli se aika, jolloin Jumala oli täyttävä Abrahamille antamansa lupauksen. Israelin kansa kasvoi kasvamistaan Egyptissä, kunnes siellä nousi valtaan uusi kuningas, joka ei tiennyt mitään Joosefista. Hän juonitteli kansaamme vastaan, sorti isiämme ja pakotti heidät jättämään vastasyntyneet lapsensa heitteille, etteivät ne jäisi eloon.

DigiNovumin mukaan:

Uusi kuningas kuului eri hallitsijasukuun kuin Joosefin aikainen farao. "Toinen" voi tarkoittaa 'toisenlainen', mikä vahvistaa tätä käsitystä. Joosefin aika oli uudelle hallitsijalle aivan tuntematon.

Kaikki vanhat sopimukset rikottiin. Israelilaisille annettuja lupauksia ei enää pidetty.

Apt. 7:20-22. Tuohon aikaan syntyi Mooses, ja hän oli Jumalalle mieleinen. Kolme kuukautta häntä hoidettiin kotona, ja sitten hänet jätettiin heitteille. Mutta faraon tytär pelasti hänet ja hoiti häntä omana poikanaan. Mooses sai parhaan egyptiläisen kasvatuksen ja osoitti kykynsä sekä sanoissa että teoissa.

DigiNovumin mukaan:

Tilanne oli Israelin kannalta epätoivoinen Mooseksen syntyessä. Jumala oli jo alusta alkaen hänen kanssaan. Hän oli »Jumalalle kaunis». Tällainen oli Jumalan arvio hänestä. "Otollinen (asteios)", oikeastaan 'kaupunkilaistapainen', myös 'kaunis' t. 'ihana'.

Jumala pitää huolen siitä, että hänen vihollisensakin joutuvat palvelemaan häntä. Mooseksesta tuli faraon oman perheen jäsen. Mies, joka oli vapauttava orjakansan, adoptoitiin kansan sortajan kotiin.

Egyptiläisiä pidettiin sen ajan oppineimpana kansana. Mooseksella ei ollut veljensä Aaronin puhelahjoja, mutta hänkin osasi puhua vakuuttavasti. Tätä Stefanuksen mainintaa ei esiinny Mooseksen kirjoissa eikä muuallakaan Vt:ssa. Filon kertoo Mooseksen saaneen kreikkalaisten, assyrialaisten ja kaldealaisten tieteiden opetusta.

Apt. 7:23. "Kun Mooses oli tullut neljänkymmenen vuoden ikään, hänessä heräsi halu mennä katsomaan israelilaisia, heimoveljiään.

DigiNovumin mukaan:

Moosekselle tuli tietoisuus, että Jumala tahtoi käyttää juuri häntä Israelin vapauttamiseen, ja se sai hänet lähtemään katsomaan kansaansa. Jokainen todellinen »Mooses» huomaa hädässä olevat veljensä, vaikka hätä ei häntä itseään koskisikaan.

Apt. 7:24-25. Nähdessään, miten julmasti yhtä heistä kohdeltiin, hän riensi apuun ja kosti pahoinpidellyn puolesta lyömällä egyptiläisen hengiltä. Hän luuli veljiensä ymmärtävän, että Jumala oli valinnut hänet heidän pelastajakseen, mutta he eivät ymmärtäneet.

DigiNovumin mukaan:

Mooses tunsi Jumalan kutsuneen hänet kansan vapauttajaksi. Raamattu ei kerro, millä tavalla tämä ajatus oli syntynyt hänessä. Mutta hänelle asia oli niin selvä, että hän uskoi veljiensäkin ymmärtävän ja tukevan häntä. He eivät kuitenkaan pitäneet häntä Israelin johtajana. He eivät suinkaan ottaneet kiitollisina vastaan hänen apuansa, vaan käänsivät hänelle selkänsä. Tässä Stefanus tekee rinnastuksen Jeesukseen (vrt. Joh 1:11). Tosin Jeesus ei milloinkaan käyttänyt väkivaltaa.

Joh. 1:11. Hän (Jeesus) tuli omaan maailmaansa, mutta hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan.

Apt. 7:26. Seuraavana päivänä hän tuli paikalle juuri kun kaksi heistä tappeli keskenään, ja hän yritti saada sovinnon aikaan. Hän sanoi: 'Miehet, tehän olette veljiä! Miksi te käytte toistenne kimppuun?'

DigiNovumin mukaan:

Mooses meni kahden maanmiehensä luo (2 Moos 2:13). Hänen mielestään samaan kansaan kuuluvien oli aivan sopimatonta riidellä ja taistella veli veljeä vastaan. Ojennus oli varmasti paikallaan, mutta miehet ymmärsivät Mooseksen sanat aivan toisin kuin tämä oli toivonut. Mooses ei edes ottanut kantaa riitaan. Hän vain huomautti, että he menettelivät väärin. Mitä hyötyä heille olisi toistensa vahingoittamisesta?

2. Moos. 2:13. Kun hän (Mooses) seuraavana päivänä meni taas heimoveljiensä luo, hän näki kahden heprealaisen miehen tappelevan keskenään. Hän sanoi riidan aloittajalle: "Miksi lyöt veljeäsi?"

Apt. 7:27-28. Mutta se mies, joka oli tappelun aloittanut, työnsi Mooseksen syrjään ja sanoi: 'Kuka sinut on pannut meidän päälliköksemme ja tuomariksemme? Aiotko tappaa minutkin, niin kuin eilen tapoit sen egyptiläisen?'

DigiNovumin mukaan:

Miehen hyökkäävyys oli varmasti suuri järkytys Moosekselle. Hän uskoi olevansa oikeassa, mutta heillä oli hänestä aivan vastakkainen käsitys. Edellisen päivän tapauksen hänen omat maanmiehensä olivat ymmärtäneet murhaksi. Vääryyttä tehnyt "työnsi hänet pois". Hän työnsi Mooseksen luotaan myös vertauskuvallisesti, osoituksena kansan kielteisestä suhtautumisesta.

Apt. 7:29. Tämän kuultuaan Mooses pakeni. Hän eli sitten muukalaisena Midianin maassa, ja hänelle syntyi siellä kaksi poikaa.

DigiNovumin mukaan:

Miehen sanoissa ilmennyt Israelin kansan asenne lisäsi vielä neljäkymmentä vuotta orjuuteen. Jumalalla olisi ollut valta vapauttaa heidät jo silloin, mutta toisaalta Jumala käytti nämä neljäkymmentä vuotta kasvattaakseen ja muovatakseen Moosesta. Jumalan koulussa hän sai paremman valmiuden tehtäväänsä kuin faraon hovissa. "Midianin maa" tarkoittaa tässä luultavasti Siinain niemimaan itäosaa.

Apt. 7:30-31. "Kun oli kulunut neljäkymmentä vuotta, autiomaassa lähellä Siinainvuorta hänelle ilmestyi enkeli tulenliekissä, joka nousi orjantappurapensaasta. Mooses hämmästyi tätä näkyä ja meni lähemmäs katsoakseen tarkemmin, mutta silloin hän kuuli Herran äänen:

DigiNovumin mukaan:

Tämä tapahtui Siinain autiomaassa, siis kaukana siitä maasta, jonka Jumala oli luvannut antaa Israelille. Palava pensas voi olla Israelin vertauskuva. Siinä paloi liekki. Jumala oli kansansa keskellä, vaikka sillä ei ollut temppeliäkään. Stefanuksesta oli tärkeätä todistaa, ettei Jumala ole sidottu eikä rajoitettu temppeliin.

Apt. 7:32-33. 'Minä olen sinun isiesi Jumala, Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala.' Mooses alkoi vapista eikä rohjennut katsoa. Mutta Herra sanoi hänelle: 'Riisu kengät jalastasi, sillä paikka, jossa seisot, on pyhää maata.

DigiNovumin mukaan:

Tapaus liittyi Jumalan Aabrahamin kanssa tekemään liittoon.

Kenkien riisuminen oli suuren kunnioituksen merkki. Tomu ja lika tarttuvat kenkiin. Papit menivät aina avojaloin ilmestysmajaan ja temppeliin. Jumalan läsnäolon tähden tästä paikasta tuli pyhä. Stefanus halusi korostaa myös sitä, että Jumala oli ilmestynyt kaukana pyhäköstä tai muusta pysyvästä jumalanpalveluspaikasta.

Apt. 7:34. Minä olen nähnyt, miten kansaani sorretaan Egyptissä, ja kuullut, miten se huokaa. Nyt olen astunut alas vapauttaakseni kansani. Tule, minä lähetän sinut Egyptiin.'

DigiNovumin mukaan:

Jumala sanoi israelilaisia omaksi kansakseen. He kuuluivat Jumalalle, ymmärsivätpä he sen tai eivät. "Minä olen nähnyt", oikeastaan 'minä olen näkemällä nähnyt'. Sanat ilmaisevat kuvaavasti, miten tarkkaan Jumala oli seurannut heidän elämäänsä.

Apt. 7:35-36. "Tämän Mooseksen israelilaiset olivat kieltäneet sanoen: 'Kuka sinut on pannut päälliköksi ja tuomariksi?' Mutta juuri hänet Jumala lähetti päälliköksi ja vapauttajaksi, kun enkeli ilmestyi hänelle orjantappurapensaassa. Juuri hän johti heidät pois ja teki ihmeitä ja tunnustekoja Egyptissä, Punaisellamerellä ja autiomaassa neljänkymmenen vuoden ajan.

DigiNovumin mukaan:

Kansa oli torjunut Mooseksen, vaikka Jumala oli asettanut hänet sen johtajaksi. Samalla tavalla juutalaiset hylkäsivät Kristuksen huolimatta siitä, että hän oli heidän Messiaansa. Tässä sanotaan, että orjantappurapensaassa oli ilmestynyt enkeli. Vt:n Herran enkeliä vastaa Ut:ssa Ihmisen Poika - Kristus.

Apt. 7:37-38. Ja juuri tämä Mooses sanoi israelilaisille: 'Jumala on veljienne joukosta nostava teille profeetan, minun kaltaiseni.' Juuri Mooses, silloin kun kansa oli koolla autiomaassa, välitti isillemme sen, mitä enkeli puhui hänelle Siinainvuorella. Hän otti vastaan elävät sanat antaakseen ne edelleen meille.

DigiNovumin mukaan:

Lainaus on 5 Moos 18:15:stä. Pietari oli aikaisemmin viitannut tähän jakeeseen Suurelle neuvostolle pitämässään puheessa (Apt. 3:22). Ennustus oli täyttynyt Jeesuksessa, j a tämän ennusti "se Mooses", joka johti Israelin Egyptistä ja aina luvatun maan rajalle asti. Mooses oli siis Stefanuksen mukaan Kristuksen varhainen edelläkävijä. Suuresti arvossapidetty Herran palvelija Mooses, jota kaikki juutalaiset kunnioittivat, oli ennustanut sen profeetan tulosta, jonka neuvosto oli tuominnut kuolemaan.

Jumalan ja ihmisten välillähän on vain yksi välimies, ihminen Kristus Jeesus (1 Tim 2:5), se suuri profeetta, josta Mooses puhui.

5. Moos. 18:15. "Herra, teidän Jumalanne, antaa veljienne joukosta nousta profeetan, joka on minun kaltaiseni. Häntä teidän tulee kuunnella.

Ap. t. 3:22-23. Mooses on sanonut: 'Herra, teidän Jumalanne, on veljienne joukosta nostava esiin profeetan, minun kaltaiseni. Kuulkaa häntä, tehkää kaikessa niin kuin hän teille sanoo. Jokainen, joka ei tätä profeettaa kuule, poistetaan kansansa parista ja tuhotaan.'

1. Tim. 2:5. Jumala on yksi, ja yksi on välittäjä Jumalan ja ihmisten välillä, ihminen Kristus Jeesus.

Apt. 7:39-40. Mutta meidän isämme eivät suostuneet tottelemaan häntä, vaan työnsivät hänet syrjään ja mielittelivät takaisin Egyptiin. He sanoivat Aaronille: 'Tee meille jumalia, jotka johdattavat meitä. Me emme tiedä, mitä on tapahtunut Moosekselle, tuolle miehelle, joka toi meidät pois Egyptistä.'

DigiNovumin mukaan:

Kansa, joka oli vapautettu Egyptistä, kääntyi sydämessään uudelleen Egyptiin ja hylkäsi samalla Mooseksen. Sanat "eivät tahtoneet" kuvaavat vallalla ollutta voimakasta epäuskoa. Epäusko ilmenee aina tällä tavalla. Vankeus ja orjuus eivät luonnollisestikaan olleet Egyptin houkuttelevia puolia, vaan epäjumalanpalvonta ja siihen liittyvät juhlat.

Apt. 7:41. Niin he sitten tekivät sonnipatsaan, toivat sille uhreja ja viettivät ilojuhlaa tämän omatekoisen jumalansa kunniaksi.

DigiNovumin mukaan:

Vasikka - eli härkä - oli epäilemättä symboli, jonka he olivat oppineet tuntemaan Egyptissä. Siellähän palveltiin elävää härkää sekä Apis- että Mnevis-nimisenä. Egyptiläiset pitivät härkiä jumalien ruumiillistumina.

Apt. 7:42-43. Mutta Jumala käänsi heille selkänsä ja hylkäsi heidät, antoi heidän palvoa taivaan tähtiä. Näinhän sanotaan profeettojen kirjassa: - Toitteko te minulle teuraita ja muita uhreja autiomaassa niiden neljänkymmenen vuoden aikana, toitteko, Israelin sukukunta? Molokin telttaa ja Raifan-jumalan tähteä te kannoitte, kuvia, jotka itse olitte kumarrettaviksenne tehneet! Niinpä minä siirrän teidät pois, Babylonin tuolle puolen.

DigiNovumin mukaan:

Lainaus on Aam 5:25-27:stä. "Profeettain kirja" on kahdentoista pikkuprofeetan yhteinen nimitys, ja vapaa lainaus on Septuagintasta.

"Molok" oli ammonilaisten epäjumala, "Romfa" taas on Septuagintassa tässä kohdassa esiintyvä epäjumalan nimi, jonka alkujuuret on liitetty Saturnus-planeettaan. Palvelumenot näillä jumalilla olivat suurin piirtein samanlaiset. Molokin kuva oli ontto, siinä oli härän pää ja ojennetut käsivarret. Käsivarsien päälle suuriin maljan muotoisiin käsiin laskettiin elävä lapsi, ja alle sytytettiin tuli. Lasten kuolinvaikerrukset hukutettiin sitten rummunpäristyksiin.

Aam. 5:25-26. "Toitteko te minulle teuraita ja ruokauhreja autiomaassa niiden neljänkymmenen vuoden aikana, te israelilaiset? Entä kannoitteko silloin kuningastanne Sikkutia ja tähtijumalaanne Kijjunia, kuvia, jotka nyt olette itsellenne tehneet?"

Apt. 7:44-45. "Meidän isillämme oli autiomaassa todistuksen teltta. Mooses oli sen tehnyt, sen käskystä, joka hänelle puhui, näkemänsä mallin mukaan. Sen teltan meidän isämme saivat perinnöksi, ja he toivat sen mukanaan vallatessaan Joosuan johdolla tämän maan kansoilta, jotka Jumala karkotti heidän tieltään. Näin oli Daavidin aikaan saakka.

DigiNovumin mukaan:

Ilmestysmaja ei ollut israelilaisten pyhäkkö vain autiomaassa. Se seurasi heidän mukanaan luvattuun maahan ja oli heidän pyhäkkönään yli 400 vuotta, Daavidin ja Salomon aikaan saakka.

Jumala itse antoi ilmestysmajan piirustukset Moosekselle (2 Moos 25:8-9). Paikka, jossa jumalanpalvelus piti viettää, oli erämaassa.

2. Moos. 25:8-9. "Tehtäköön minulle pyhäkkö, niin minä asun teidän keskellänne. Tehkää telttamaja ja kaikki sen varusteet tarkoin sen mallin mukaan, jonka minä sinulle (Moosekselle) näytän.

Apt. 7:46-47. Jumala mieltyi Daavidiin, ja niin Daavid pyysi, että saisi etsiä asuinpaikan (majan) Jaakobin suvun Jumalalle. Mutta Salomo rakensi hänelle asuttavaksi talon! Korkein ei kuitenkaan asu ihmiskäsin tehdyissä rakennuksissa.

DigiNovumin mukaan:

Daavid halusi rakentaa kauniin temppelin, mutta hän kutsui sitä vain "majaksi. Maja (skênèma)" tarkoittaa oikeastaan telttaa.

"Huone (oikos)", myös 'talo', 'rakennus', 'koti' on vastakohtana sanalle 'maja'. Vasta Salomon aikana israelilaiset siis saivat temppelin. Sellainenkin mies kuin kuningas Daavid joutui tyytymään vanhaan ilmestysmajaan. Mistään ei voida päätellä Jumalan kiirehtineen temppelin rakentamista. Daavid ei saanut rakentaa temppeliä siksi, että hän oli sotinut koko ikänsä.

Apt. 7:48-50. Profeettahan sanoo: Taivas on minun valtaistuimeni ja maa minun jalkojeni koroke. Millaisen talon te minulle rakentaisitte, sanoo Herra, mikä olisi minun asuinsijani? Olenhan omin käsin tehnyt tämän kaiken!

DigiNovumin mukaan:

Tässä viitataan 1 Kun 8:27:een, joka sisältyy Salomon ihanaan rukoukseen temppelin vihkiäisissä.

1. Kun. 8:27. "Mutta asuisiko Jumala maan päällä? Taivasten taivaatkaan eivät ole sinulle kyllin avarat - miten sitten tämä temppeli, jonka olen rakentanut!

Stefanusta oli syytetty temppelin viholliseksi. Sitä hän ei suinkaan ollut, mutta hän tiesi, ettei temppeli enää ollut todellinen Jumalan asumus. Siitä oli sen sijaan tullut itse valitun, inhimillisen jumalanpalveluksen tyyssija. Tässä jakeessa on Stefanuksen puolustuspuheen keskeinen väite.

Tässä Jumala itse ilmaisee mielipiteensä ihmisten rakentamista temppeleistä. Juutalaisten senaikaiseen lähes käsittämättömään temppelin kunnioitukseen saadaan jumalallinen vastaus. He suhtautuivat elävään Jumalaan ikään kuin hän olisi pakanallinen epäjumala, joka tarvitsi asuinpaikan. Taivaskin on vain Jumalan valtaistuin; se ei ole hänen huoneensa eikä temppelinsä. Koko maa on pelkkä astinlauta hänelle. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, etteikö Jumala tunnustanut temppeliä omakseen.

Hän, joka on tehnyt "tämän kaiken", tutkii hengellisen asenteemme. Hän etsii ihmisiä, jotka ovat arkoja ja nöyriä hänen ja hänen sanansa edessä. Heissä hän tahtoo asua (Ps 34:19; Jes 66:2).

Ps. 34:19. Herra on lähellä niitä, joilla on särkynyt sydän, hän pelastaa ne, joilla on murtunut mieli.

Jes. 66:1-2. Näin sanoo Herra: - Taivas on minun valtaistuimeni, maa on koroke minun jalkojeni alla. Millaisen talon te minulle rakentaisitte, millaisen asuinsijan? Kaiken tämän on minun käteni tehnyt, niin nämä ovat syntyneet, sanoo Herra. Köyhää minä katson, köyhää, hengeltään särkynyttä, sanani alla arkaa.

Apt. 7:51. "Te niskuroijat, ympärileikatut mutta sydämeltänne ja korviltanne pakanat! Aina te olette vastustamassa Pyhää Henkeä - niin kuin isänne, niin myös te!

DigiNovumin mukaan:

Nyt Stefanuksen puheen sävy muuttuu. Hän ei enää luettele perusteluja puolustuksensa tueksi, vaan nuhtelee ankarasti syyttäjiään. Hän tuntee, ettei selityksistä enää ole mitään hyötyä. Puhe ei enää koske vain isiä, vaan kaikkia sen ajan juutalaisia. He olivat sydämeltään ympärileikkaamattomia ja siksi myös kovakorvaisia. Ympärileikkaus merkitsi heille hyvin paljon, mutta sillä ei ollut mitään arvoa, elleivät he olleet myös hengellisesti ympärileikattuja (Room. 2:28-29). Stefanus lainaa tässä profeetta Jeremian sanoja (Jer. 6:10). Nyt hän kohdistaa sanansa niille, jotka israelilaisina kerskuivat ainutlaatuisilla etuoikeuksillaan.

Room. 2:28-29. Oikea juutalainen ei ole se, joka on juutalainen ulkonaisesti, eikä oikea ympärileikkaus ole se, joka on ulkonaisesti näkyvänä ruumiissa. Oikea juutalainen on se, joka on juutalainen sisimmässään, ja oikea ympärileikkaus on sydämen ympärileikkaus, jota ei saa aikaan laki, vaan Henki. Tällainen juutalainen saa kiitoksen Jumalalta, ei ihmisiltä.

Jer. 6:10. "Kenelle minä puhuisin, kuka ottaisi varoitukseni varteen? Kaikki he ovat kyllä kansaasi, mutta korvansa he ovat sulkeneet, eivät he kuule ääntäsi. Herran sanaa he pitävät pilkkanaan, eivät siitä välitä.

Apt. 7:52. Onko yhtäkään profeettaa, jota teidän isänne eivät olisi vainonneet? He tappoivat ne, jotka ennalta ilmoittivat, että Vanhurskas oli tuleva. Ja nyt olette te kavaltaneet ja murhanneet hänet!

DigiNovumin mukaan:

Isät olivat kohdelleet profeettoja aivan samalla tavalla kuin he olivat kohdelleet häntä, josta profeetat olivat ennustaneet. Kansat suhtautuvat tavallisesti ihaillen suuriin hengenmiehiinsä, mutta Raamattu osoittaa kaikkien Israelin profeettojen Mooseksesta Malakiaan - ja Johannes Kastajaan - saakka joutuneen vainotuiksi.

Apt. 7:53. Te saitte enkelien tuomana lain, mutta ette ole sitä noudattaneet."

DigiNovumin mukaan:

Stefanusta syytettiin lain rikkomisesta. Nyt hän syyttää neuvostoa sen rikkomisesta! Vt:ssa ei suoraan ole mainittu, että laki annettiin enkelien kautta, mutta juutalaisilla oli yleinen käsitys, että Siinailla kuullut äänet olivat enkelien ääniä. Gal 3:19:sta käy myös ilmi, ettei tämä ollut vain muutamien harvojen käsitys, sillä Paavalikin sanoo, että laki annettiin enkelien välityksellä.

Gal. 3:19. Mikä sitten on lain tarkoitus? Se säädettiin perästäpäin osoittamaan rikkomukset, kunnes tulisi se jälkeläinen, jota lupaus koski. Lain luovuttivat enkelit välittäjää käyttäen.

Apt. 7:54. Tämän kuullessaan neuvoston jäsenet olivat pakahtua raivosta ja kiristelivät hampaitaan.

DigiNovumin mukaan:

Syytös sai neuvoston jäsenet raivostumaan silmittömästi. "Sydän" kuvaa ihmisen persoonallisuuden sisintä. On mahdollista, että Stefanus lopetti puheensa vasta jakeessa 56, mutta että Luukas pitää pienen tauon kuvaillakseen ilmapiiriä. Stefanus oli saanut tilaisuuden pitää puolustuspuheen. Nyt hän oli sen sijaan ryhtynyt syyttäjäksi. Keskeyttäminen syynä saattoi olla myös se, ettei hänen haluttu puhuvan lisää Jeesuksesta ja ylösnousemuksesta.

Apt. 7:55. Mutta Pyhää Henkeä täynnä Stefanos nosti katseensa taivasta kohti ja näki Jumalan kirkkauden ja Jeesuksen, joka seisoi Jumalan oikealla puolella.

DigiNovumin mukaan:

Stefanus ei enää nähnyt raivoavia vastustajiaan. Hän näki vain taivaan kirkkauden ja Jeesuksen tämän kirkkauden keskellä. Se oli sielun, ei ulkoisten aistien näkemä näky. Taivas otti vastaan hänet, jonka maa oli hylännyt. Raamatussa sanotaan, että työnsä täytettyään Jeesus istuutui Majesteetin oikealle puolelle (Matt 26:64; Ef 1:20; Hebr 8:1), mutta tässä hän on noussut seisomaan, kenties toivottamaan kristittyjen seurakunnan ensimmäisen marttyyrin tervetulleeksi kotiin.

Matt. 26:62-64. Silloin ylipappi nousi paikaltaan ja kysyi: "Etkö lainkaan vastaa heidän syytöksiinsä?" Mutta Jeesus pysyi vaiti. Silloin ylipappi sanoi hänelle: "Minä vannotan sinua elävän Jumalan nimessä: sano meille, oletko sinä Messias, Jumalan Poika." "Itsepä sen sanoit", vastasi Jeesus. "Ja minä sanon teille: vastedes te saatte nähdä Ihmisen Pojan istuvan Voiman oikealla puolella ja tulevan taivaan pilvien päällä."

Ef. 1:19-21. ja miten mittaamaton on hänen voimansa, joka vaikuttaa meissä uskovissa. Se on sama väkevä voima, jota hän osoitti herättäessään Kristuksen kuolleista ja asettaessaan hänet istumaan oikealle puolelleen taivaassa, ylemmäksi kaikkia valtoja, voimia ja mahteja, ylemmäksi kaikkia herruuksia, jotka mainitaan tässä ja tulevassakin maailmassa.

Hepr. 8:1. Tulemme nyt asian ytimeen: Meillä on ylipappi, joka on asettunut taivaissa istuimelleen Majesteetin valtaistuimen oikealle puolelle.

Apt. 7:56. Hän sanoi: "Taivaat ovat avoinna minun silmieni edessä, ja Ihmisen Poika seisoo Jumalan oikealla puolella!"

DigiNovumin mukaan:

Nimitys "Ihmisen Poika" (vrt. Dan 7:13) on enimmäkseen vain Jeesuksen käyttämä hänen puhuessaan itsestään, mutta muutaman harvan kerran toisetkin nimittävät häntä siten. Tämän kohdan lisäksi Johannes mainitsee nähneensä »Ihmisen Pojan muotoisen» (Ilm. 1:13; 14:14). Stefanus lainaa tässä Jeesuksen sanoja Matt 26:64:ssä. Ihmisen Pojan korottaminen oli tosiasia, ja ainoastaan hänen kauttaan taivas on avoinna.

Dan. 7:13-14. Yhä minä katselin yöllisiä näkyjä ja näin, miten taivaan pilvien keskellä tuli eräs, näöltään kuin ihminen (ihmisen Pojan kaltainen). Hän saapui Ikiaikaisen luo. Hänet saatettiin Ikiaikaisen eteen, ja hänelle annettiin valta, kunnia ja kuninkuus, kaikkien kansojen, kansakuntien ja kielten tuli palvella häntä. Hänen valtansa on ikuinen valta, joka ei katoa, eikä hänen kuninkuutensa koskaan häviä.

Ilm. 1:12-14. Käännyin nähdäkseni, mikä ääni minulle puhui, ja kun käännyin, näin seitsemän kultajalkaista lamppua ja lamppujen keskellä hahmon, joka oli ihmisen kaltainen (ihmisen Pojan muotoinen). Hänellä oli yllään pitkä viitta ja rinnan ympärillä kultainen vyö. Hänen päänsä ja hiuksensa hohtivat valkoisina kuin valkoinen villa, kuin lumi, ja hänen silmänsä olivat kuin tulen liekit.

Ilm. 14:14. Sitten näin tämän: Oli valkoinen pilvi, ja pilven päällä istui joku ihmisen kaltainen (ihmisen Pojan muotoinen), jolla oli päässään kultainen seppele ja kädessään terävä sirppi.

Matt. 26:64. "Itsepä sen sanoit", vastasi Jeesus. "Ja minä sanon teille: vastedes te saatte nähdä Ihmisen Pojan istuvan Voiman oikealla puolella ja tulevan taivaan pilvien päällä."

Apt. 7:57. Silloin he alkoivat huutaa suureen ääneen, tukkivat korvansa ja ryntäsivät yhtenä miehenä hänen kimppuunsa.

DigiNovumin mukaan:

Neuvoston jäsenet joutuivat aivan suunniltaan. Heistä, joiden piti edustaa Israelin uskonnollisen elämän korkeinta tasoa, tuli kuin hillitöntä roskaväkeä.

Apt. 7:58. He raahasivat hänet ulos kaupungista kivittääkseen hänet, ja todistajat jättivät viittansa Saul-nimisen nuoren miehen huostaan.

DigiNovumin mukaan:

Rangaistus jumalanpilkasta oli kivittäminen kaupungin ulkopuolella (3 Moos 24:14-16). Lain mukaan pilkan kuulleiden todistajien oli heitettävä ensimmäinen kivi teloitettavan päälle (5 Moos 17:7). Vrt. Joh 8:7. Saulus lienee ollut tuohon aikaan noin kolmekymmentävuotias. Tämä on ensimmäinen kerta, kun hänet mainitaan nimeltä Ut:ssa. Kaikesta päätellen hän kuului Kilikian juutalaisten synagoogaan, koska hän oli kotoisin Kilikian Tarsosta. Hän oli osallistunut neuvoston kokoukseen ja äänestänyt Stefanuksen kivittämisen puolesta. Hän oli ratkaisevasti mukana loppuun saakka.

3. Moos. 24:13-15. Herra sanoi Moosekselle: "Vie rienaaja leirin ulkopuolelle, ja kaikki, jotka kuulivat hänen sanansa, pankoot kätensä hänen päänsä päälle. Sitten kansa kivittäköön hänet kuoliaaksi. Sano israelilaisille: Jokaisen, joka herjaa Jumalaansa, on kannettava vastuu synnistään.

5. Moos. 17:7. Todistajien on heitettävä ensimmäiset kivet, ja sen jälkeen kaikkien muidenkin on osallistuttava syyllisen kivittämiseen. Hävittäkää paha keskuudestanne.

Joh. 8:7. Kun he tiukkasivat häneltä vastausta, hän suoristautui ja sanoi: "Se teistä, joka ei ole tehnyt syntiä, heittäköön ensimmäisen kiven."

Apt. 7:59. Kun he kivittivät Stefanosta, tämä rukoili Herraa ja sanoi: "Herra Jeesus, ota vastaan minun henkeni."

DigiNovumin mukaan:

Tässä on esimerkki suoraan Jeesukselle osoitetusta rukouksesta, hänhän on yhtä Isän kanssa. Stefanus rukoili melkein samoin sanoin kuin Jeesus omaa Isäänsä (Luuk 23:46). Vain hän, joka on antanut ihmiselle hengen, voi ottaa sen takaisin ja säilyttää sen ylösnousemuksen päivään.

Luuk. 23:46. Ja Jeesus huusi kovalla äänellä: "Isä, sinun käsiisi minä uskon henkeni." Tämän sanottuaan hän henkäisi viimeisen kerran (antoi henkensä).

Apt. 7:60. Hän vaipui polvilleen ja huusi kovalla äänellä: "Herra, älä vaadi heitä tilille tästä synnistä!" Sen sanottuaan hän nukkui pois. Saul oli samaa mieltä kuin muut ja hyväksyi sen, että Stefanos surmattiin.

DigiNovumin mukaan:

Stefanus koki väkivaltaisen kuoleman, mutta mikään ei viittaa siihen, että hän itse olisi kokenut sen sellaisena. Stefanus "nukkui pois". (vrt. Joh 11:11). Hänen viimeinen rukouksensa oli samanlainen kuin hänen Mestarinsa rukous ristillä juuri ennen kuolemaa (Luuk 23:34), mutta hän ei lisännyt sen loppuun: »... sillä he eivät tiedä, mitä he tekevät.»

Joh. 11:11-13. Tämän sanottuaan Jeesus jatkoi: "Ystävämme Lasarus nukkuu, mutta minä menen herättämään hänet." Opetuslapset sanoivat: "Herra, jos hän nukkuu, hän paranee." Jeesus tarkoitti sitä, että Lasarus oli kuollut, mutta opetuslapset luulivat hänen puhuvan tavallisesta nukkumisesta.

Luuk. 23:34. Mutta Jeesus sanoi: "Isä, anna heille anteeksi. He eivät tiedä, mitä tekevät."

Sana elämään kommentaariraamattu mainitsee seuraavaa;

Jeesus oli sanonut, että hänelle omistettu elämä johtaisi hänen seuraajansa vaikeuksiin ja se on totta edelleen. Jos elämme rohkeasti uskossa, elämästämme loistava valo paljastaa muiden synnin. Totuudessa puhutut sanat menevät syvälle ihmisten sieluun. Jotkut tulevat synnintuntoon ja taipuvat Pyhän Hengen johdatukseen, mutta toiset suuttuvat ja kovettavat itsensä, koska he eivät halua kuulla totuutta. Jeesus sanoi: ”Tämän kaiken he tekevät teille minun nimeni tähden, koska eivät tunne häntä, joka on minut lähettänyt” (Joh. 15:21). Meidän ei kannata hämmästyä tai hylätä uskoamme, kun kohtaamme vastustusta.

Joh. 15:18-21. "Jos maailma vihaa teitä, muistakaa, että ennen teitä se on vihannut minua. Jos te kuuluisitte tähän maailmaan, se rakastaisi teitä, omiaan. Mutta te ette kuulu maailmaan, koska minä olen teidät siitä omikseni valinnut, ja siksi maailma vihaa teitä. "Muistakaa, mitä teille sanoin: ei palvelija ole herraansa suurempi. Jos minua on vainottu, vainotaan teitäkin. Jos minun sanaani on kuultu, kuullaan myös teidän sanaanne. Kaiken tämän ihmiset tekevät teille minun nimeni tähden, siksi etteivät tunne häntä, joka on minut lähettänyt.

Apt. 8:1. Sinä päivänä puhkesi ankara vaino Jerusalemin seurakuntaa vastaan, ja kaikki muut paitsi apostolit hajaantuivat eri puolille Juudeaa ja Samariaa.

DigiNovumin mukaan:

Puhjennut vaino oli epäilemättä pappien kiihotuksen tulosta. Uskovat olivat saaneet osakseen myönteistä suhtautumista ja suosiotakin kansan keskuudessa (Apt. 2:47). Mutta vaino ei ollut pelkästään pahasta. Nyt opetuslapset saivat tilaisuuden noudattaa Jeesuksen käskyä ja viedä evankeliumia eteenpäin (Apt. 1:8). Myrsky levitti tulta (Apt. 8:4). Apostolit eivät lähteneet Jerusalemista, mutta sen ei tarvitse merkitä sitä, että he olisivat säästyneet vainolta. Luultavasti he katsoivat velvollisuudekseen jäädä paikalleen niin pitkäksi ajaksi kuin mahdollista.

Apt. 2:47. He ylistivät Jumalaa ja olivat koko kansan suosiossa, ja päivä päivältä Herra liitti heidän joukkoonsa niitä jotka pelastuivat.

Apt. 1:8. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."

Apt. 8:4. Ne, jotka näin olivat hajaantuneet, kulkivat seudulta toiselle ja levittivät evankeliumin sanaa.

2. Muutamat hurskaat miehet hautasivat Stefanoksen ja pitivät hänelle suuret valittajaiset.

DigiNovumin mukaan:

Sanaa "jumalaapelkääväinen" käytetään Ut:ssa enimmäkseen juutalaisista. Tässä tarkoitetaan luultavasti juutalaiskristittyjä. "Valittajaiset", oikeastaan 'rintaansa lyöminen'. Mooseksen lain mukaan teloitettu oli haudattava vielä samana päivänä (5 Moos 21:22-23), mutta tällä tavalla kuolleelle ei saanut järjestää »valittajaisia».

5. Moos. 21:22-23. "Jos joku rikoksesta kuolemaan tuomittu surmataan ja hänen ruumiinsa ripustetaan paaluun (hirteen), ruumista ei saa jättää siihen yöksi, vaan se on haudattava vielä samana päivänä, sillä puuhun ripustettu on Jumalan kiroama. Älkää saastuttako maata, jonka Herra, teidän Jumalanne, antaa teille omaksi.

3. Mutta Saul tahtoi tuhota seurakunnan. Hän kulki talosta taloon, raastoi miehet ja naiset ulos ja toimitti heidät vankilaan.

DigiNovumin mukaan:

Jerusalemissa elettiin terrorin kourissa. Sauluksen kiihkosta kertovat myös Apt. 9:1 ss.; 22:4 ss.

Ap. t. 9:1-2. Saul uhkui yhä vihaa ja murhanhimoa Herran opetuslapsia kohtaan. Hän meni ylipapin luo ja pyysi tältä Damaskoksen synagogille osoitettuja kirjeitä, jotka valtuuttaisivat hänet vangitsemaan tuolle tielle lähteneet, sekä miehet että naiset, ketkä vain käsiinsä saisi, ja tuomaan heidät Jerusalemiin.

Ap. t. 22:4. Minä (Paavali) olin tälle tielle lähteneiden verivihollinen ja vainosin heitä, pidätin miehiä ja naisia ja toimitin heidät vankilaan.

Marttyyrien veri oli seurakunnan siemen. Hajaantuneita kristittyjä meni aina Foinikiaan, Kyprokselle ja Antiokiaan saakka (Apt. 11:19). On mahdollista, että jotkut siirtyivät Roomaankin. Joka tapauksessa Roomassa oli kristittyjä, ennen kuin Paavali tuli uskoon (Room. 16:7).

Ap. t. 11:19. Ne, jotka Stefanoksen surmaamisesta alkaneen vainon tähden olivat hajaantuneet, kulkivat Foinikiaan, Kyprokseen ja Antiokiaan saakka ...

Room. 16:7. Terveisiä Andronikokselle ja Junialle, heimolaisilleni ja vankilatovereilleni, jotka ovat arvossa pidettyjä apostolien joukossa ja ovat olleet Kristuksen omia jo ennen minua (Paavalia).

Me mahdollisesti mietimme, kykenemmekö vastaavassa tilanteessa käyttäytymään Stefanuksen tavoin? Emme ehkä tule ajatelleeksi, että näistä seitsemästä diakonista vain yksi oli Stefanus. Yksi oli luopio (Nikolaus) ja viisi muuta olivat "tavallisia seurakuntapalvelijoita", jotka suostuivat elämään apostolisen opetuksen mukaan (Raamatun sanan mukaan).

Kun pyrimme elämään Raamatun sanan mukaan, Jumala itse huolehtii kaikesta muusta. Siitä, jonka Hän on osallemme valmistanut.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/220921_Heratys_Samariassa.html">

Herätys Samariassa

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Herätys Samariassa

Apt. 8:4-5. Ne, jotka näin olivat (vainojen vuoksi) hajaantuneet, kulkivat seudulta toiselle ja levittivät evankeliumin sanaa. Filippos tuli Samarian pääkaupunkiin ja julisti sen väelle sanomaa Kristuksesta.

Vaino ei saanut kristittyjä tukkimaan suutaan. Vainon takia evankeliumi levisi nopeammin kuin ennen vainoa. Vainotut eivät jääneet valittamaan muille kaltoinkohtelustaan vaan puhuivat heille evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta. Jumalan käsiin annettuna vastoinkäymisetkin palvelevat Herran asiaa ja tuovat lopulta siunauksen myös meille itsellemme (1. Piet. 1:4-7, 1. Piet. 5:6-11). Uskovat joutuivat kärsimään mutta Jumala sai heidän kauttaan aikaan suuria asioita. Seurakunnan ulkopuolelta tuleva vaino puhdistaa seurakunnasta pois niitä, jotka ovat siellä vain huvin tai hyödyn vuoksi. Mikäli vaino Raamatun sanasta kiinni pitäviä kohtaan tulee seurakunnan sisältä, on sellainen seurakunta kuolemansairas, sillä se karkottaa pois suolan, joka estää sitä mätänemästä (3. Joh. 1:9-11, Matt. 5:13).

1. Piet. 1:4-7. Häneltä (Jumalalta) me saamme perinnön, joka ei turmellu, ei tahraannu eikä kuihdu. Se on varattuna teille taivaissa, ja voimallaan Jumala varjelee teidät uskossa, niin että te saavutatte pelastuksen, joka on valmiina saatettavaksi ilmi lopunaikana (kun Jeesus tulee takaisin noutamaan omansa kotiin taivaaseen). Siksi te riemuitsette, vaikka nyt jouduttekin jonkin aikaa kärsimään monenlaisissa koettelemuksissa. Kultakin koetellaan tulessa, ja onhan teidän uskonne paljon arvokkaampaa kuin katoava kulta. Koettelemuksissa teidän uskonne todetaan aidoksi, ja siitä koituu Jeesuksen Kristuksen ilmestyessä ylistystä, kirkkautta ja kunniaa. (Koettelemukset eivät useinkaan ole ahdistavia. Meitä koetellaan joka päivä aivan arkisissa toimissamme, pyrimmekö me niissä noudattamaan Jumalan sanaa vai vanhan luontomme mielihaluja.)

1. Piet. 5:6-11. Nöyrtykää siis Jumalan väkevän käden alle, niin hän ajan tullen korottaa teidät. Heittäkää kaikki murheenne hänen kannettavakseen, sillä hän pitää teistä huolen. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Vastustakaa häntä, uskossa lujina! (Huomio Jeesukseen Kristukseen ja Hänen sanansa noudattamiseen suunnattuna.) Tiedättehän, että veljenne kaikkialla maailmassa joutuvat kokemaan samat kärsimykset. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen. (Pietarin aikana ja myöhemminkin kristittyjä pidettiin ihmiskunnan vihollisina. Samanlainen suhtautuminen valtaa nykyisin alaa.)

3. Joh. 1:9-11. Kirjoitin muutaman sanan seurakunnalle, mutta Diotrefes, joka mahtailee sen johtajana, ei pidä meitä missään arvossa. Siksipä minä sinne tultuani aionkin huomauttaa hänelle siitä, mitä hän oikein tekee levittäessään meistä pahoja puheita. Eikä hänelle sekään riitä. Hän kieltäytyy itse ottamasta veljiä vastaan, estää niitä, jotka haluavat sen tehdä, ja jopa erottaa heitä seurakunnasta. Rakas ystävä, älä ota esimerkkiä pahasta, vaan hyvästä.

Matt. 5:13. "Te olette maan suola. Mutta jos suola menettää makunsa, millä se saadaan suolaiseksi? Ei se kelpaa enää mihinkään: se heitetään menemään, ja ihmiset tallaavat sen jalkoihinsa.

Vainon vuoksi hajaantuneet eivät itse valinneet kohderyhmäänsä, Jumala valitsi kohderyhmän heille. Filippos ei antanut samarialaisten "vääräuskoisuuden" olla esteenä evankeliumin julistamiselle. Eihän se aikanaan ollut este Jeesukselle itselleenkään.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Samarialaisetkin odottivat Messiasta (Joh 4:25). He uskoivat hänen pystyttävän uudelleen temppelin Garissimin vuorelle, josta hän sitten hallitsisi kaikkia maan valtakuntia. Nyt Filippus julisti heille, että Jeesus Nasaretilainen oli Messias.

Joh. 4:19-26. Nainen (Samarian kaivolla) sanoi: "Herra, minä huomaan, että sinä olet profeetta. Meidän isämme ovat kumartaneet ja rukoilleet Jumalaa tällä vuorella, kun taas te (juutalaiset) väitätte, että oikea paikka rukoilla on Jerusalemissa." … Nainen sanoi: "Minä tiedän kyllä, että Messias tulee." - Messias tarkoittaa Kristusta. - "Kun hän tulee, hän ilmoittaa meille kaiken." Jeesus sanoi: "Minä se olen, minä, joka tässä puhun kanssasi."

Apt. 8:6-8. Kun samarialaiset kuulivat, mitä hän (Filippos) puhui, ja näkivät ne tunnusteot, joita hän teki, he tulivat sankoin joukoin kuulemaan häntä. Monet vapautuivat saastaisista hengistä, jotka lähtivät heistä kovalla äänellä huutaen, ja monet halvaantuneet ja rammat paranivat. Kaupungin täytti ilo ja riemu.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Jeesus oli aikaisemmin kylvänyt sinne siemenen (Joh. 4). Nyt korjattiin satoa.

Eivät yksinomaan apostolit tehneet tunnustekoja. Stefanuskin oli tehnyt niitä, ja nyt niitä tapahtui Filippuksen kautta. Kaikki eivät kuitenkaan saa parantamisen ja voimallisten tekojen tekemisen lahjaa (1 Kor 12:29-30). Tunnusteot vahvistivat sanan (Mark 16:17,20). Pahat henget käyttäytyivät samalla tavalla kuin Jeesuksenkin ajaessa niitä ulos. Ne huusivat ja kirkuivat. Vapaaehtoisesti ne eivät uhrejaan jättäneet. Henkimaailmassa käytiin taistelua.

Joh. 4:39-42. Monet tuon Samarian kaupungin asukkaista uskoivat Jeesukseen kuultuaan naisen todistavan: "Hän kertoi minulle kaiken mitä olen tehnyt." Kun samarialaiset tulivat Jeesuksen luo, he pyysivät häntä jäämään kaupunkiin, ja hän jäikin sinne kahdeksi päiväksi. Yhä useammat uskoivat Jeesukseen kuultuaan hänen itsensä puhuvan, ja he sanoivat naiselle: "Nyt emme enää usko vain sinun puheesi perusteella. Me olemme nyt itse kuulleet häntä ja tiedämme, että hän todella on maailman pelastaja."

1. Kor. 12:27-30, v 1933/38 käännös. Mutta te olette Kristuksen ruumis ja kukin osaltanne hänen jäseniänsä. Niinpä Jumala asetti seurakuntaan ensiksi muutamia apostoleiksi, toisia profeetoiksi, kolmansia opettajiksi, sitten hän antoi voimallisia tekoja, sitten armolahjoja parantaa tauteja, avustaa, hallita, puhua eri kielillä. Eivät suinkaan kaikki ole apostoleja? Eivät kaikki profeettoja? Eivät kaikki opettajia? Eiväthän kaikki tee voimallisia tekoja? Eihän kaikilla ole parantamisen armolahjoja? Eiväthän kaikki puhu kielillä? Eiväthän kaikki kykene niitä selittämään?

Mark. 16:17-20. Ja niitä, jotka uskovat, seuraavat nämä tunnusmerkit: Minun nimissäni he ajavat pois pahoja henkiä. He puhuvat vierailla kielillä. He tarttuvat käsin käärmeisiin, ja vaikka he juovat tappavaa myrkkyä, se ei vahingoita heitä. He panevat kätensä sairaiden päälle, ja nämä paranevat." Kun Herra Jeesus oli puhunut heille tämän, hänet otettiin ylös taivaaseen ja hän istuutui Jumalan oikealle puolelle. Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

Apt. 8:9-11. Jo pitkään oli kaupungissa harjoittanut noituutta muuan Simon, joka väitti olevansa jotakin suurta ja piti Samarian kansaa ihmetyksen vallassa. Kaikki, pienimmästä suurimpaan, juoksivat hänen perässään ja sanoivat: "Hän on Suuri Voima, Jumalan voima." Häntä kuunneltiin, koska hän jo pitkän aikaa oli noitatempuillaan hämmästyttänyt ihmisiä.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Siihen aikaan esiintyi paljon noitia ja niin sanottuja ihmeidentekijöitä, ja Simon oli ollut Samariassa suuri nimi. Hänen ja hänen toimintansa ympärille syntyi paljon tarinoita. Josefus kertoo mahdollisesti samasta Simonista, jonka Feeliks lahjoi suostuttelemaan Herodes Agrippa I:n tyttären Drusillan hylkäämään miehensä ja menemään naimisiin Feeliksin kanssa. Justinus Marttyyri kertoo, että Simon vaikutti Roomassa keisari Klaudiuksen aikana.

Simonia pidettiin suuressa arvossa kaupungissa ja hän sai osakseen lähes jumalallista palvontaa. Filippukseen ei Simon kuitenkaan näytä tehneen yhtä voimakasta vaikutusta. Kaikesta päätellen heidän välilleen ei syntynyt lainkaan keskustelua, mutta Filippus ymmärsi varmasti, ettei tällä miehellä ollut mitään tekemistä Jumalan kanssa. Filippus julisti Kristusta, kun taas Simon toi esille itseään. Eikä Kristuksen saarnaajalla ollutkaan mitään syytä keskustella sellaisen henkilön kanssa, joka halusi kaiken huomion kiintyvän itseensä. Aurinko ei neuvottele talikynttilän kanssa. Se vain loistaa. Simonilla oli pitkään ollut vahva ote kansasta, mutta nyt se oli herpautumassa.

Apt. 8:12. Mutta kun ihmiset kääntyivät uskomaan Filipposta, joka julisti hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta ja Jeesuksesta Kristuksesta, he ottivat kasteen, sekä miehet että naiset.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Sana "mutta" osoittaa, millainen muutos oli tapahtunut noitaa kohtaan aiemmin osoitetussa kiinnostuksessa. Usko voitti nyt taikauskon. "Uskoivat Filippusta" liittyy siihen, että he vähän aikaisemmin olivat ottaneet vaarin hänen saarnastaan. Jeesuksen Kristuksen nimestä tuli heille ovi Jumalan valtakuntaan. Noita Simonin valta kansaan nähden oli murentunut.

Apt. 8:13. Jopa Simon itse uskoi, ja hänet kastettiin. Hän pysytteli sitten Filippoksen seurassa, ja nähdessään ne suuret ihmeet ja voimateot, joita Filippos teki, hän oli hämmästyksestä suunniltaan.

Simon uskoi ja kastettiin mutta hän ei kuitenkaan pelastunut. Simonin kohdalla tapahtui se, mistä Jeesus puhuu Matteuksen evankeliumissa. Sanan kylvö Simonin kohdalla tapahtui "kallioiseen paikkaan, jossa ei ollut paljon maata ja jossa lisäksi kasvoi paljon ohdaketta" (Matt. 13:3-6, Matt. 13:18-23). Simon ei lopultakaan halunnut luopua entisestä. Koska Simon ei saanut Jeesukselta suurempaa voimaa noitatekoihinsa tullakseen vieläkin suuremmaksi noidaksi, hän valitsi entisessä noituudessa pysymisen.

Matt. 13:3-6. Hän (Jeesus) sanoi: "Mies lähti kylvämään. Ja kun hän kylvi, osa siemenestä putosi tien oheen, ja linnut tulivat ja söivät jyvät. Osa putosi kallioiseen paikkaan, missä jyville ei ollut paljon maata. Ne nousivat kohta oraalle, koska maata ei ollut syvälti, mutta auringon noustua oraat helteessä kuivettuivat, koska niillä ei ollut juurta.

Matt. 13:18-23. "Kuulkaa siis, mitä vertaus kylväjästä tarkoittaa. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen. Kylvö kallioiseen paikkaan kuvaa sitä, joka sanoman kuullessaan heti ottaa sen iloiten vastaan mutta joka kestää vain hetken, koska häneltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, hän luopuu kohta. Kylvö ohdakkeisiin tarkoittaa ihmistä, joka kuulee sanan mutta jossa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden viettelys tukahduttavat sen. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmistä, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen. Nämä ihmiset tuottavat satoa: kuka sata, kuka kuusikymmentä, kuka kolmekymmentä jyvää."

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Vaikka Simon "itsekin uskoi", hän ei ilmeisesti kuitenkaan tehnyt todellista parannusta. Pian havaitsemme hänen yrittävän ostaa Jumalan lahjaa rahalla, varmastikin käyttääkseen sitä sitten omaksi kunniakseen (jae 20). Kenties Simonin »kääntymystä» pidettiin suurena voittona, mutta näyttää selvältä, että »peltoon tuli lustetta» (vrt. Matt 13:24 ss.). Filippuksen ihmeet olivat aivan erilaisia kuin Simonin noitatemput. Filippus teki ihmeitä, jotka koituivat Jumalan kunniaksi ja avuksi ihmisille. Simonin teot voivat kyllä herättää hämmästystä, mutta Kristuksen teot, joita hän tekee palvelijoidensa kautta, saavat aina aikaan myös jotakin muuta. Ne ovat osoitus hänen suuresta armostaan.

Matt. 13:24-30. Jeesus esitti heille toisen vertauksen taivasten valtakunnasta: "Mies kylvi peltoonsa hyvää siementä. Mutta kun kaikki nukkuivat, hänen vihamiehensä tuli, kylvi vehnän sekaan rikkaviljaa ja meni pois. Kun vilja nousi oraalle ja alkoi tehdä tähkää, rikkaviljakin tuli näkyviin. Työmiehet menivät silloin isäntänsä luo ja sanoivat hänelle: 'Herra, etkö sinä kylvänyt peltoosi hyvää siementä? Mistä siihen on tullut rikkaviljaa?' Isäntä sanoi heille: 'Se on vihamieheni työtä.' Miehet kysyivät silloin häneltä: 'Tahdotko, että menemme kitkemään sen pois?' 'En', hän vastasi, 'te voitte rikkaviljaa kootessanne nyhtää sen mukana vehnääkin. Antakaa niiden kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti. Kun sen aika tulee, minä sanon korjuuväelle: Kootkaa ensin rikkavilja ja sitokaa se kimpuiksi, että se poltettaisiin. Mutta vehnä korjatkaa aittaani.'"

Apt. 8:14-17. Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulivat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettivät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille tultuaan nämä rukoilivat Samarian uskovien puolesta, että he saisivat Pyhän Hengen. Henki näet ei ollut vielä laskeutunut kehenkään heistä; heidät oli ainoastaan kastettu Herran Jeesuksen nimeen. Pietari ja Johannes panivat kätensä heidän päälleen, ja he saivat Pyhän Hengen.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Tästä alkaa alkuseurakunnan historiassa uusi vaihe. Jerusalemin ja Juudean asukkaat olivat jo aikaisemmin avanneet sydämensä Kristuksen evankeliumille, mutta nyt myös Samaria otti vastaan Jumalan sanan. Muut Jerusalemin apostolit lähettivät nämä kaksi apostolia matkaan. Sana "lähettää (apostellè)" ilmaisee, että he olivat virallisesti lähetettyjä edustajia.

Samarian herätys on erikoistapaus siinä, ettei uskon mukana Jeesukseen ja kasteessa saatu Jumalan Pyhää Henkeä. Tässä nähdään Jumalan viisaus. Mikäli samarialaiset olisivat saaneet Pyhän Hengen heti, ilman yhteyttä Juutalaisiin ja Jerusalemissa olevaan seurakuntaan, he olisivat muodostaneet oman kirkkokunnan ja Jumalan seurakunta olisi jakaantunut jo heti alussa. Todennäköisesti samarialaiset olisivat ottaneet myös noita Simonin seurakunnan johtoryhmään. Tällä tavalla Jumala sitoi samarialaiset muiden uskovien yhteyteen.

Nykyisin liian monet seurakunnat ovat omaa etuaan ajavien "kristillisten taikureiden" vallassa (1. Sam. 15:22-23).

1. Sam. 15:22-23. Silloin Samuel sanoi: "Haluaako Herra polttouhreja ja teurasuhreja yhtä hyvin kuin kuuliaisuutta Herran äänelle? Katso, kuuliaisuus on parempi kuin uhri ja tottelevaisuus parempi kuin oinasten rasva. Sillä tottelemattomuus on taikuuden syntiä, ja niskoittelu on valhetta ja kuin kotijumalain palvelusta.

Apt. 8:18-19. Kun Simon näki, että ne, joiden päälle apostolit panivat kätensä, saivat Hengen, hän tarjosi heille rahaa ja sanoi: "Antakaa minullekin tuollainen valta, että kenen päälle panen käteni, se saa Pyhän Hengen."

Simon noita luuli vallan jakaa Henkeä olevan apostoleilla itsellään ja halusi itselleenkin saman vallan. Kenelläkään ihmisellä ei ole sellaista valtaa. Me olemme astioita / työkaluja joiden kautta Pyhä henki toimi, jos vain Kristuksen käyttöön suostumme.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

"Minullekin" sisältää ajatuksen »minulle, niin kuin teillekin». Simon halusi tulla apostolien vertaiseksi, sillä edes Filippus ei ollut tehnyt mitään sellaista, mitä hän nyt näki tapahtuvan Pietarin ja Johanneksen pannessa kätensä ihmisten päälle ja rukoillessa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Evankeliumi, syntien anteeksisaaminen ja Jumalan voima eivät ole ostettavissa millään hinnalla. Ihminen voi saada ne vain katumalla syntejään ja uskomalla Jeesukseen henkilökohtaisena Vapahtajanaan. Simon luultavasti tavoitteli Jumalan voimaa itsekkäistä syistä. Hän halusi valtaa, rahaa ja arvostusta. Jumala ei anna meille erilaisia kykyjä sen vuoksi, että voisimme edistää omaa asiaamme. Sen sijaan hän haluaa, että tuotamme lahjoillamme kunniaa hänelle ja iloa lähimmäisillemme.

Apt. 8:20. Mutta Pietari sanoi hänelle: "Kadotukseen joudut rahoinesi, kun luulet, että Jumalan lahja on rahalla ostettavissa!

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Pietari ei kiroa Simonia. Sen osoittavat hänen sanansa jakeessa 22. Pietarin jyrkkyydessä näkyy lähinnä voimakas vastenmielisyys Simonin ahneutta kohtaan. Jumalan lahja on ja pysyy ilmaisena (Matt 10:8; Joh 4:10). Pietari tiesi sen, ja vaikkei hänellä ollut kultaa eikä hopeaa (Apt. 3:6), hän ei antanut tällaisen tarjouksen saattaa itseään kiusaukseen.

Matt. 10:8. Parantakaa sairaita, herättäkää kuolleita, puhdistakaa spitaalisia ja ajakaa pois pahoja henkiä. Lahjaksi olette saaneet, lahjaksi antakaa.

Joh. 4:10. Jeesus sanoi (samarialaiselle) naiselle: "Jos tietäisit, minkä lahjan Jumala on antanut, ja ymmärtäisit, kuka sinulta pyytää juotavaa, pyytäisit itse häneltä, ja hän antaisi sinulle elävää vettä."

Apt. 3:6. Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan. Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: nouse ja kävele."

Apt. 8:21-22. Sinulla ei ole tässä osaa eikä arpaa (tähän sanaan), sillä sinä et ole vilpitön Jumalan edessä. Käänny siis tästä pahuudestasi ja rukoile Herraa! Kenties hän antaa ajatuksesi anteeksi.

Pietari itse asiassa sanoo Simonille, että sinä, vaikka olet kastettu ja uskot, et ole pelastunut. Miten tämä on mahdollista? Onko se ristiriidassa Jeesuksen sanojen kanssa "joka uskoo ja kastetaan, pelastuu" (Mark. 16:14-16)? Se, mikä Paavalin mukaan tapahtui ajan kanssa Galatian seurakuntalaisissa, tapahtui Simon noidassa pikavauhtia. "Asetettiinhan teidän silmienne eteen aivan avoimesti Jeesus Kristus ristiinnaulittuna! … Pyrittekö nyt päämäärään omin avuin" (Gal. 3:1-3)? Vanhan kelvottoman luontomme vuoksi me tarvitsemme joka hetki Jeesusta Kristusta syntiemme tähden ristiinnaulittuna. Simon noita yritti saada Hengen itselleen hänelle tärkeällä asialla eli rahalla. Moni muu yrittää saada Hengen kuka milläkin konstilla. Ellei meille kelpaa Jeesus Kristus ristiinnaulittuna jokapäiväiseksi matkakumppaniksi, ei meillä ole Hänen Henkeäkään.

Mark. 16:14-16. Viimein Jeesus ilmestyi myös yhdelletoista opetuslapselleen heidän ollessaan aterialla. Hän moitti heidän epäuskoaan ja heidän sydämensä kovuutta, kun he eivät olleet uskoneet niitä, jotka olivat nähneet hänet kuolleista nousseena. Hän sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.

Gal. 3:1-3. Te mielettömät galatalaiset, kuka teidät on lumonnut? Vastatkaa vain tähän kysymykseen: saitteko te Hengen tekemällä lain vaatimat teot (oliko ansioita) vai kuulemalla ja uskomalla evankeliumin (lahjana)? Kuinka voitte olla noin mielettömiä! Te aloititte Hengen varassa. Pyrittekö nyt päämäärään omin avuin?

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Tämä "sana" on evankeliumi, jonka samarialaiset olivat ottaneet vastaan (jae 14). Simon ei ollut vilpitön ja rehellinen Jumalan silmissä. Se, jonka mielestä on parempi saada mahdollisimman paljon maallista hyvää ja joka pyrkii koko ajan korottamaan itseään, ei pääse osalliseksi siitä, mikä on hengellistä ja iankaikkista.

Pietari ei näin sanoessaan anna anteeksi eikä tuomitse, vaan kehottaa Simonia kääntymään Herran puoleen ja rukoilemaan häneltä anteeksiantamusta. Tähän mennessä ei noidassa ole näkynyt jälkeäkään katumuksesta, mutta Pietari ei kuitenkaan pidä häntä täysin paatuneena. Hän ei anna Simonille takeita mistään, vaan sanoo, että kenties vielä on toivoa, koska Jumala on armollinen.

Apt. 8:23. Minä näen, että sinä olet (katkeruuden) myrkkyä täynnä ja vääryys pitää sinua kahleissaan."

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Apostoli käyttää kahta kielikuvaa. Hän puhuu "katkeruuden sapesta" ja "vääryyden siteistä". Hän varoittaa, että ellei Simon tee parannusta, hänen tilansa pahenee pahenemistaan, kunnes sappi (katkeruus) myrkyttää hänet kokonaan. Vertaus »vääryyden siteistä» viittaa tilaan, jonka aiheuttaa pahan tekemisen muuttuminen tavaksi. Tapa sitoo lopulta ihmisen niin, ettei hän mitenkään pysty irrottautumaan siitä.

Apt. 8:24. Silloin Simon sanoi: "Rukoilkaa minun puolestani Herraa, ettei minulle tapahtuisi mitään tuollaista, mitä sanoitte!"

Simon noita ei halunnut itse tulla Herran Jeesuksen eteen synteineen, vaan pyytää "hurskaasti" muita rukoilemaan puolestaan. Hänen ajatuksenaan oli saada Herralta halpa armo. Halpa armo on sitä, että synnin harjoittamisesta ei haluta tehdä parannusta, koska " Jumalahan on armollinen". Halpaan armoon turvautuva ei todellisuudessa edes aseta turvaansa Jeesuksen Kristuksen sovintovereen, vaan omaan mielikuvaansa sellaiseen väärään Jumalaan, joka ei ole Pyhä.

Ero sellaiseen kristittyyn, joka kerta toisensa jälkeen lankeaa samoihin synteihin, on siinä, että hän haluaa tehdä parannuksen synneistään mutta ei kykene. Hänellä ei ole muuta turvaa kuin Jeesuksen Kristuksen sovintoveri. Jumala tuntee sydämet ja tietää.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Simon myöntää tuntevansa pelkoa. Mutta se ei ole suinkaan katumusta, vaan ainoastaan rangaistuksen pelkoa. Hän ei Pietarin kehotuksen mukaan rukoile katuvana syntisenä ja tahdo kääntyä Jumalan puoleen. Hän pyytää vain, että apostolit rukoilisivat hänen puolestaan. Tästä ei voi päätellä, kokiko hän aidon kääntymyksen. Muutamat käsikirjoitukset lisäävät tässä yhteydessä, että Simon itki koko ajan katkerasti. Perimätiedon mukaan Simon oli apostolien ajan harhaoppien levittäjiä. Häntä on myös arveltu toisella vuosisadalla vaikuttaneen simonilaisuuden perustajaksi. Se oli juutalaisista ja samarialaisista aineksista koostunut sekauskonto.

Apt. 8:25. Kun apostolit olivat puhuneet Herran sanaa ja todistaneet hänestä, he lähtivät takaisin Jerusalemiin ja julistivat matkalla evankeliumia monissa Samarian kylissä.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221005_Ymmarranko_lukemaani.html">

Ymmärränkö lukemaani

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Ymmärränkö lukemaani?

Apt. 8:26. Herran enkeli puhui Filippokselle: "Lähde etelään päin ja mene tielle, joka vie Jerusalemista Gazaan ja on autio."

Jumala johdattaa meitä eri tavoilla. Tärkein johdatusväline on Hänen sanansa Raamatussa. Siihen kaikki muu johdatus on peilattava. Filippos tunsi Jeesuksen pelastajanaan ja noudatti apostolien opetusta joten hän tunnisti tämän enkelin Jumalan enkeliksi. Myöhemmin Jumala puhui Filippokselle Henkensä kautta (jae 29).

Paholainen eksyttää valkeuden enkeliksi tekeytyneenä helposti ne kristityt, jotka eivät tunne Raamatun Jumalaa eivätkä valvo omaa elämäänsä rukoillen (2. Kor. 11:14, Matt. 26:41, Ef. 6:17-18).

2. Kor. 11:14. Eikä ihme, tekeytyyhän itse Saatanakin valon enkeliksi.

Matt. 26:41. Valvokaa ja rukoilkaa, ettette joutuisi kiusaukseen. Tahtoa ihmisellä on, mutta luonto on heikko."

Ef. 6:17-18. Ottakaa myös pelastuksen kypärä, ottakaa Hengen miekka, Jumalan sana. Tehkää tämä kaikki rukoillen ja anoen. Rukoilkaa joka hetki Hengen antamin voimin. Pysykää valveilla ja rukoilkaa hellittämättä kaikkien pyhien puolesta.

Jos ajatellaan vain Inhimillisesti, mitä hyödyttää mennä autiolle tielle evankeliumia julistamaan. Filippos kuitenkin uskoi ja lähti. Filippos suostui myös vähäpätöiseen, vaikka oli juuri ollut Samarian suuressa herätyksessä mukana (1. Piet. 5:5).

1. Piet. 5:5. … Ja te kaikki: pukeutukaa keskinäiseen nöyryyteen, sillä Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille hän antaa armon.

Apt. 8:27-28. Filippos lähti sinne. Juuri silloin sitä tietä tuli mahtava etiopialainen hoviherra, eunukki, joka hoiti Etiopian kuningattaren eli kandaken koko omaisuutta. Hän oli käynyt Jerusalemissa pyhiinvaellusmatkalla ja oli nyt palaamassa kotiin, istui vaunuissaan ja luki profeetta Jesajan kirjaa.

Jumala hoiti asiat siten, että Etiopiassa (Egyptissä) oli korkeassa virka-asemassa aito kristitty silloin kun kristinusko alkoi sinne levitä.

Ortodoksi.net –nettisivulla on seuraava:

Vanhan tradition mukaan kristinuskon toi Aleksandriaan apostoli Markus. Aleksandriasta kristinusko levisi koko Egyptiin puolen vuosisadan aikana Markuksen saapumisesta. Tämä ilmenee koptien Johanneksen evankeliumista kirjoitetussa fragmentissa (palasessa), joka löytyi Ylä-Egyptistä ja se on ajoitettu vuosille 100-150 sekä Uuden testamentin kirjoituksista, jotka löytyivät Oksyrhynkhoksesta Keski-Egyptistä ja ajoittuvat noin vuoteen 200 jKr.

Toisella vuosisadalla kristinusko alkoi levitä maaseudulle ja pyhät kirjoitukset käännettiin paikalliselle kielelle, joka oli koptin kieli, jota kutsuttiin siihen aikaan egyptin kieleksi. Kolmannen vuosisadan alkuun mennessä enemmistö Egyptin väestöstä oli kristittyjä.

Sana "koptilainen" viittasi alun perin egyptiläisiin yleensä, mutta nykyään se tarkoittaa Egyptin kristittyjä. Muutos juontaa juurensa 600-luvulle, kun kristityistä tuli Egyptissä vähemmistö muslimien valloituksien vuoksi.

Apt. 8:29-31. Henki sanoi Filippokselle: "Mene lähemmäs ja pysyttele vaunujen vieressä." Filippos juoksi vaunujen luo, ja kuullessaan miehen lukevan profeetta Jesajaa hän sanoi: "Sinä kyllä luet, mutta mahdatko ymmärtää?" Mies vastasi: "Kuinka ymmärtäisin, kun kukaan ei minua neuvo." Hän pyysi Filipposta nousemaan vaunuihin ja istumaan vierellään.

"Sinä kyllä luet, mutta mahdatko ymmärtää?" Ymmärryksen esteenä meillä itse kullakin on seuraavia;

-	Paholainen ei halua, että me ymmärtäisimme (Matt. 13:18-19).

Matt. 13:18-19. "Kuulkaa siis, mitä vertaus kylväjästä tarkoittaa. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen.

-	Oma vanha luontomme tietää mielestään asiat paremmin kuin Jumala (Jaak. 3:14-15, 1. Kor. 1:27-31).

Jaak. 3:14-15. Mutta jos teidän sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne. Sellainen ei ole ylhäältä tulevaa viisautta, vaan maallista, ihmisistä tulevaa, pahojen henkien viisautta.

1. Kor. 1:27-31. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

-	Väärää maailmankatsomusta sekä omaksumiamme vääriä oppirakennelmia on vaikea muuttaa (Sananl. 22:6, Ps. 119:67, Ps. 119:71).

Sananl. 22:6. Ohjaa lapsi heti oikealle tielle, niin hän vanhanakaan ei siltä poikkea.

Ps. 119:66-67. Minä kuljin harhateitä, kunnes jouduin nöyrtymään. Nyt olen kuuliainen, elän ohjeittesi mukaan.

Ps. 119:71. Hyvä oli, että jouduin nöyrtymään, näin minä opin sinun määräyksesi.

-	Väärä opetus (2. Piet. 3:17, 1. Tim. 4:1-6, 2. Joh. 1:9).

2. Piet. 3:17. Kun siis te, rakkaat ystävät, olette ennalta selvillä tästä kaikesta, niin olkaa varuillanne. Älkää antako jumalattomien johtaa itseänne harhaan, niin että putoatte omalta varmalta pohjaltanne.

1. Tim. 4:1-6. Pyhä Henki sanoo selvästi, että viimeisinä aikoina jotkut luopuvat uskosta ja alkavat seurata eksyttäviä henkiä ja pahojen henkien opetuksia. He luottavat tekopyhiin valehtelijoihin, joiden omassatunnossa on polttomerkki. Nämä kieltävät menemästä naimisiin ja syömästä ruokia, jotka Jumala on luonut sitä varten, että ne, jotka tuntevat ja uskovat totuuden, nauttisivat niitä ja kiittäisivät Jumalaa. Kaikki, minkä Jumala on luonut, on hyvää, eikä siitä tarvitse hylätä mitään, kun se otetaan kiittäen vastaan. Jumalan sana ja rukous pyhittävät sen. Kun opetat veljiä näin, olet hyvä Kristuksen Jeesuksen palvelija ja saat itsekin vahvistusta siitä uskonopista ja oikeasta opetuksesta, jota olet noudattanut.

2. Joh. 1:9. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika.

-	Tiedon ja osaamisen pintaan tuoma ylpeys (Matt. 15:7-9, Kol. 2:23).

Matt. 15:7-9. Te tekopyhät! Oikein Jesaja teistä ennusti, kun hän sanoi: - Tämä kansa kunnioittaa minua huulillaan, mutta sen sydän on kaukana minusta. Turhaan he minua palvelevat, kun opettavat oppejaan, ihmisten tekemiä käskyjä."

Kol. 2:23. Nämä omatekoista hurskautta, nöyryyden harjoitusta ja ruumiin kurittamista vaativat käskyt tosin näyttävät viisailta, mutta todellisuudessa ne ovat arvottomia ja tyydyttävät vain ihmisen ylpeyttä.

Vasta Jeesuksen yhteydessä olemme yhteydessä Viisauteen. Ilman yhteyttä Jeesukseen Kristukseen ja Hänen sanaansa, olemme ilman todellista viisautta (Kol. 2:2-4).

Kol. 2:2-4. Toivon, että he rakkauden yhteen liittäminä saisivat rohkeutta ja saavuttaisivat rikkaimman ja syvimmän tiedon: tulisivat tuntemaan Jumalan salaisuuden, Kristuksen, jossa kaikki viisauden ja tiedon aarteet ovat kätkettyinä. Sanon tämän, jottei kukaan pettäisi teitä vakuutteluillaan.

Apt. 8:32. Kohta, jota hän kirjasta luki, oli tämä: - Niin kuin lammas hänet (Jeesus Kristus) vietiin teuraaksi, niin kuin karitsa, joka on ääneti keritsijänsä edessä, ei hänkään suutansa avannut.

Vanhan testamentin uhrikäytäntö, jossa viattoman lampaan veri sovitti ihmisen synnin, oli ennakkoilmoitusta Jeesuksen täydellisestä sovitusuhrista meidän vuoksemme (Joh. 1:29, Mark. 15:3-5, Luuk. 23:8-10). Ilman verenvuodatusta ei ole anteeksiantoa (Hepr. 9:22). Tämän vuoksi ne, jotka valitsevat itselleen Jeesuksen Kristuksen ilman Hänen sovintovertaan, valitsevat itselleen kadotuksen.

Joh. 1:29. Seuraavana päivänä Johannes näki, että Jeesus oli tulossa hänen luokseen. Johannes sanoi: "Katsokaa: Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin! (Johannes kastaja tiesi kirjoitusten perusteella ja Hengen vaikutuksesta, mitä Jeesus tulisi tekemään, mikä hänen kohtalonsa tulisi olemaan.)

Mark. 15:3-5. Ylipapit esittivät nyt useita syytöksiä häntä (Jeesusta) vastaan, ja Pilatus kysyi: "Etkö lainkaan vastaa? Kuulethan, mistä kaikesta he sinua syyttävät." Mutta Jeesus ei enää vastannut mitään. Tämä ihmetytti Pilatusta.

Luuk. 23:8-10. Herodes ilahtui kovin nähdessään Jeesuksen, sillä hän oli jo pitkään halunnut tavata hänet. Hän oli kuullut Jeesuksesta ja toivoi, että tämä tekisi hänen nähtensä jonkin ihmeteon. Hän kyseli Jeesukselta kaikenlaista, mutta Jeesus ei vastannut hänelle mitään. Ylipapit ja lainopettajat, jotka olivat paikalla, syyttivät Jeesusta kiivaasti.

Hepr. 9:22. Lain mukaan melkein kaikki puhdistetaan verellä, eikä anteeksianto ole mahdollinen, ellei vuodateta uhriverta.

Apt. 8:33. Kun hänet alennettiin, hänen tuomionsa otettiin pois. Kuka voi laskea hänen jälkeläistensä määrän? (Kuka kertoo hänen syntyperänsä? Sillä hänen elämänsä otetaan pois maan päältä.)

Raamattu kansalle –käännöksen mukaan jae 33 kuuluu seuraavasti:

Hänen alentumisensa tähden häneltä evättiin oikeus. Kuka kertoo hänen syntyperänsä? Sillä hänen elämänsä otettiin pois maan päältä.

Jeesus luopui jumalallisesta kirkkaudestaan syntyessään ihmiseksi. Hän eli ihmiselämän kehdosta hautaan asti mutta ilman syntiä. Koska oli virheetön ja synnitön, Hän kelpasi Jumalan uhrikaritsaksi sovittamaan meidän syntimme. Sovitettuaan syntimme ristinkuolemallaan, Hän nousi kuolleista ja astui ylös taivaisiin. Jeesus istuu nyt Isän Jumalan oikealla puolella mutta on samaan aikaan Pyhän Henkensä kautta läsnä maailmassa niiden keskuudessa ja niissä, jotka uskovat syntiensä sovitukseen Hänen sovintoveressään. (Fil. 2:5-9, Hepr. 2:7-10).

Fil. 2:5-9. Olkoon teilläkin sellainen mieli, joka Kristuksella Jeesuksella oli. Hänellä oli Jumalan muoto, mutta hän ei pitänyt kiinni oikeudestaan olla Jumalan vertainen vaan luopui omastaan. Hän otti orjan muodon ja tuli ihmisten kaltaiseksi. Hän eli ihmisenä ihmisten joukossa, hän alensi itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, ristinkuolemaan asti. Sen tähden Jumala on korottanut hänet yli kaiken ja antanut hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman.

Hepr. 2:7-10. Lyhyeksi aikaa sinä asetit hänet enkeleitä alemmaksi, mutta sitten seppelöit hänet kirkkaudella ja kunnialla, panit kaiken hänen valtansa alle. … Sen kuitenkin näemme, että tuo "lyhyeksi aikaa enkeleitä alemmaksi asetettu", Jeesus, on kuoleman tuskat kärsittyään "seppelöity kirkkaudella ja kunnialla". Armollisen Jumalan tahto näet oli, että Jeesuksen oli kärsittävä kuolema jokaisen ihmisen puolesta. Hän, joka on kaiken luoja ja perusta, tahtoi tuoda paljon lapsia kirkkauteen, ja siksi hänen tuli tehdä heidän pelastajansa ja perilleviejänsä kärsimysten kautta täydelliseksi.

Apt. 8:34. Hoviherra sanoi Filippokselle: "Voisitko sanoa, kenestä profeetta puhuu, itsestäänkö vai jostakin toisesta?"

Hoviherra kyllä luki pyhiä kirjoituksia mutta ne olivat hänelle lukittuja. Mekin alamme ymmärtää Raamattua vasta kun tajuamme, että se puhuu meille Jeesuksesta Kristuksesta ja Jumalan toiminnasta ihmiskunnan historiassa, alkaen luomisesta ja päättyen tuomioon (Matt. 22:29, Jes. 8:16, 1933/38 käännös, Jes. 29:11). Lopun hetken tapahtumat ovat meiltäkin salassa aina siihen asti, kunnes ne alkavat tapahtua (Dan. 12:9-10).

Matt. 22:29. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, koska ette tunne pyhiä kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. (Kirjoitukset kertovat Jeesuksesta. Ellei tunne Jeesusta, joka on Jumalan Voima, ei voi ymmärtää kirjoituksiakaan.)

Jes. 8:16, 1933/38 käännös. Sido todistus talteen, lukitse laki sinetillä minun opetuslapsiini." (Pyhä Henki meissä Jumalan sinettinä kirkastaa Jeesusta.)

Jes. 29:11. Jokainen profeetan näky on teille kuin sinetöity kirjakäärö. Jos se ojennetaan lukutaitoiselle ja sanotaan: "Lue tämä", hän vastaa: "En voi, kun se on suljettu ja sinetöity." (Ilman Jeesuksessa Kristuksessa meille lahjoitettua Pyhää Henkeä me tulkitsemme kirjoitukset aina väärin omaan korvasyyhyymme.)

Dan. 12:9-10. Hän sanoi: "Mene, Daniel. Totisesti, nämä asiat ovat salatut ja sinetöidyt lopun hetkeen saakka. Monet seulotaan, sulatetaan ja puhdistetaan, mutta jumalattomat elävät jumalattomina, eikä kukaan jumalattomista ole tätä ymmärtävä. Mutta viisaat ymmärtävät.

Apt. 8:35. Filippos rupesi puhumaan, aloitti tuosta kirjoitusten kohdasta ja julisti miehelle evankeliumia Jeesuksesta.

Jumala oli vaikuttanut hoviherrassa kiinnostuksen sanaa kohtaan. Hoviherra oli herätyksen tilassa. Jumala johdatti lisäksi hoviherran lukemaan sellaista Vanhan testamentin kohtaa, joka kertoi Jeesuksesta Jumalan uhrikaritsana. Siitä Filippoksen oli helppo jatkaa.

Apt. 8:36. Matkan jatkuessa he tulivat paikkaan, jossa oli vettä. Silloin hoviherra sanoi: "Tässä on vettä. Estääkö mikään kastamasta minua?"

Filippos oli kertonut hoviherralle myös Jeesuksen käskystä julistaa evankeliumia, kastaa ja opettaa (Matt. 28:18-20, Mark. 16:15-16). Evankeliumi Jeesuksesta Kristuksesta ristiinnaulittuna synnytti uskon hoviherrassa.

Matt. 28:18-20. Jeesus tuli heidän (opetuslapsien) luokseen ja puhui heille näin: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti."

Mark. 16:15-16. Hän sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.

Apt. 8:37-38. Filippos sanoi hänelle: "Jos koko sydämestäsi uskot, se on mahdollista." Hoviherra vastasi: "Minä uskon, että Jeesus Kristus on Jumalan Poika." Hän käski pysäyttää vaunut, ja he molemmat, Filippos ja hoviherra, astuivat veteen, ja Filippos kastoi hänet.

Filippos oli jo sen verran keskustellut etiopialaisen hoviherran kanssa, että tämän uskontunnustus oli Filippokselle yksiselitteinen. Hoviherra tunnusti Jeesuksen siksi Messiaaksi (Kristukseksi, Voidelluksi), jota juutalaiset odottivat ja jota hoviherra käännynnäisenä oli myös odottanut. Lisäksi hoviherra tunnusti, että Jeesus on Jumalan Poikana ykseys Jumalan kanssa (Jahve). Israelin uskontunnustukseen kuuluu tunnustaa Jumala (monikkomuodossa) ykseydeksi / yhdeksi (5. Moos. 6:4). Mekin tunnustamme Jumalaksemme kolmiyhteisen Jumalan – Isän, Pojan ja Pyhän Hengen.

Monet harhaopit kyllä tunnustavat että ”Jeesus Kristus on Jumalan Poika”, mutta he tarkoittavat sillä aivan muuta. Heidän jeesuksensa on kyllä voideltu eli kristus, mutta henkivaltojen voitelema, ”valaistunut”. Heidän jeesuksensa on jumala siksi, koska monet muutkin ihmiset joko ovat jumalia tai tulevat jumaliksi.

Mitä ohuemmaksi Raamatun tietämys käy, sitä helpompi ihmiset on eksyttää.

5. Moos. 6:4. Kuule, Israel! Herra, meidän Jumalamme (monikossa), Herra on yksi (yksikössä).

Apt. 8:39. Kun he olivat nousseet vedestä, Herran Henki tempasi Filippoksen pois. Hoviherra ei enää nähnyt häntä mutta jatkoi iloisena matkaansa.

Jumala ei sitonut hoviherran uskoa Filippokseen vaan omaan sanaansa.

Apt. 8:40. Filippos ilmaantui sitten Asdodiin. Evankeliumia julistaen hän kulki kaupungista kaupunkiin, kunnes tuli Kesareaan.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221019_Paavalin_kaantyminen.html">

Paavalin kääntyminen

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Paavalin kääntyminen

Apt. 9:1-2. Saul uhkui yhä vihaa ja murhanhimoa Herran opetuslapsia kohtaan. Hän meni ylipapin luo ja pyysi tältä Damaskoksen synagogille osoitettuja kirjeitä, jotka valtuuttaisivat hänet vangitsemaan tuolle tielle lähteneet, sekä miehet että naiset, ketkä vain käsiinsä saisi, ja tuomaan heidät Jerusalemiin.

Raamatun tietosanasto, Heikki Palva, mukaan:

Luukas käyttää Paavalista heprealaista Saul-nimeä Apt. 13:9:ään asti. Kun ao. kohdassa kerrotaan Kyproksen käskynhaltijan Sergius Pauluksen tulleen uskoon, on ajateltu Sauluksen tapauksen kunniaksi muuttaneen nimensä Paulukseksi ("pieni", "vähänläntä"). Saulia Paavali käytti juutalaisten, Paulusta muiden parissa.

Paavali oli opiskellut kirjoitusten eli Vanhan testamentin asiantuntijaksi Jerusalemissa (Apt. 22:3, Fil. 3:5). Hänelle, kuten muillekin fariseuksille, olivat Vanhan testamentin kirjoituksista tehdyt selitysteokset ja tulkinnat kuitenkin tulleet kirjoituksia tärkeämmiksi. Tämä on tuttua myös nykyajan akateemisessa raamatuntutkimuksessa. Eräältä tutultani, kun hän väitteli tohtoriksi aiheenaan ufot Raamatussa, kysyttiin; Miksi hän ei väitöstilaisuudessa siteerannut Raamattua, olisihan siellä ollut asiaan liittyvää aineistoa paljonkin, vaan hän siteerasi ainoastaan Raamatun ulkopuolisia teoksia, hän vastasi: "Niin ei ole tapana." Tietoa siitä, miten ufot liittyvät paholaiseen, löytyy Luominen.fi –nettisivulta. Merkittävää ufo-ilmestyksissä on ollut se, että aina kun on joko pyydetty Jeesuksen sovintoveren suojaa tai huudettu Jeesusta avuksi, ufot ovat poistuneet.

Apt. 22:3. "Minä olen juutalainen. Olen syntynyt Kilikian Tarsoksessa mutta kasvanut tässä kaupungissa. Gamalielin oppilaana minut on kasvatettu isiemme lain kaikkien vaatimusten mukaan.

Fil. 3:5. Lain noudattajana olin fariseus,

Apt. 9:3-5. Matkalla, Saulin ollessa jo lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti yhtäkkiä valo hänen ympärilleen. Hän kaatui maahan ja kuuli äänen sanovan: "Saul, Saul, miksi vainoat minua?" Hän kysyi: "Herra, kuka sinä olet?" Ääni vastasi: "Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat.

Paavali on hyvä esimerkki siitä, että vihamiesten puolesta kannattaa rukoilla (Matt. 5:43-45). Jumala ei halua vihollistensa kuolemaa, vaikka he ovat itse valinneet kuoleman itselleen (Hes. 18:23, Hes. 18:32).

Matt. 5:43-45. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä (Jeesus) sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia. Hän antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille.

Hes. 18:23. Näin sanoo Herra Jumala: Minäkö haluaisin, että jumalaton kuolee? Enkö ennemminkin halua, että hän kääntyy teiltään ja saa elää?

Hes. 18:32. En minä tahdo kenenkään kuolemaa - näin sanoo Herra Jumala. Kääntykää, niin saatte elää!

Joidenkin ihmisen elämään Jumala tarttuu näkyvästi ja äkillisesti, kun taas joillakin uskoontulo tapahtuu vähitellen. Jumala tuntee läpikotaisin meidät jokaisen ja tietää, miten toimimalla saa meidät omakseen. Se ei ole Jumalan syy, jos joku ei halua tunnustaa syntejään eikä pyytää Jeesusta sovittamaan ne eikä halua pelastua.

Jeesus Kristus on Pyhän Henkensä kautta sisäisesti läsnä niissä, jotka ovat uskoneet Hänen sovintovereensä syntiensä sovituksena ja jotka Jumala on lupauksensa mukaan siksi uudestisynnyttänyt (Joh. 3:14-15). Siksi se, joka vainoaa Jeesuksen omia, vainoaa Jeesusta itseään (Matt. 25:40).

Joh. 3:14-15. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava (ristinpuulle), jotta jokainen, joka uskoo häneen (Häneen, joka ristillä sovitti syntimme), saisi iankaikkisen elämän.

Matt. 25:40. Kuningas vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette tehneet yhdelle näistä vähäisimmistä veljistäni (tai sisaristani), sen te olette tehneet minulle.'

Kaikki valoilmestykset eivät tule Jumalalta. Vuosia sitten eräs tuntemani henkilö kertoi kokemansa ilmestyksen. Hänelle oli näytetty kaksi aurinkoa, joista toinen oli toista kirkkaampi ja kysytty; kumpaa valoa hän lähtee seuraamaan. Hän oli vastannut, että kirkkaampaa. Hän väitti elävänsä Hengen johdatuksessa mutta hänen elämässään näkyi, että hän seurasi jotain eksyttävää valoa Jeesuksen sijasta. Emme me valoja emmekä enkeleitä seuraa vaan Jumalan Sanaa.

Apt. 9:6. Nouse ja mene kaupunkiin. Siellä saat kuulla, mitä sinun on tehtävä."

Jumala käyttää pelastuksen evankeliumin puhumiseen ihmisiä. Jumalan enkelit ja -ilmestykset johdattavat aina kohteensa Raamatun sanan ja uskovien yhteyteen.

Apt. 9:7. Saulin matkatoverit seisoivat sanattomina. He kuulivat äänen mutta eivät havainneet ketään.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Paavali sanoo myöhemmin, että hänen mukanaan olleet näkivät valon, mutta eivät kuulleet puhujan ääntä (Apt. 22:9). Vaikuttaa siltä, että Paavalin matkatoverit kuulivat äänen, mutta eivät käsittäneet sanoja. Sanat oli tarkoitettu yksinomaan Paavalille. He näkivät myös valon, mutta eivät puhujaa.

Apt. 22:6-11. "Mutta matkalla, kun jo olin lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti puolenpäivän aikaan yhtäkkiä kirkas valo ympärilleni. Kaaduin maahan ja kuulin äänen sanovan: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua?' Minä kysyin: 'Herra, kuka sinä olet?' Ääni vastasi: 'Minä olen Jeesus Nasaretilainen, jota sinä vainoat.' Ne, jotka olivat kanssani, näkivät valon mutta eivät kuulleet sen ääntä, joka minulle puhui. Minä kysyin: 'Herra, mitä minun tulee tehdä?' Herra sanoi minulle: 'Nouse ja mene Damaskokseen. Siellä saat kuulla kaiken, mitä sinun tehtäväksesi on määrätty.' Minä en nähnyt mitään, koska kirkas valo oli sokaissut minut, ja siksi matkatoverieni oli talutettava minua. Niin sitten saavuin Damaskokseen.

Apt. 9:8-9. Saul nousi maasta, mutta kun hän avasi silmänsä, hän ei nähnyt mitään. Toiset veivät hänet Damaskokseen kädestä taluttaen. Kolmeen päivään hän ei nähnyt mitään, ei syönyt eikä juonut.

Paavali oli tullut tuhoamaan seurakuntaa, niitä jotka uskoivat Jeesuksen Messiaakseen (Kristukseksi), koska ajatteli heidän olevan pahasti harhassa. Hän halusi puolustaa juutalaisuuteen pesiytyneitä laintulkintoja vaikka väkivalloin. Nykyisinkin omaan oppiinsa ihastuneet ja lähimmäisenrakkautta vailla olevat ihmiset puolustavat hyvinä pitämiänsä asioita keinoja kaihtamatta. Heidän mielestään "tarkoitus pyhittää keinot".

Näiden kolmen päivän aikana Jumala antoi Paavalille aikaa ja mahdollisuuden kääntyä ja tehdä parannus. Paavali sai valita, jäädäkö vanhaan oppiinsa ja sen mahdollistamaan asemaan mutta myös vihaan ja katkeruuteen vai luopuako niistä (Matt. 15:7-9). Oppimastaan Jumalan sanasta (Vanha testamentti) Paavalin ei tarvinnut luopua, sillä Jeesuksessa Kristuksessa se sai nyt takaisin sen alkuperäisen sisältönsä, josta perinnäissääntöjen ja omaan korvasyyhyyn tehtyjen tulkintojen takia oli luovuttu.

Matt. 15:7-9. Te tekopyhät! Oikein Jesaja teistä ennusti, kun hän sanoi: Tämä kansa kunnioittaa minua huulillaan, mutta sen sydän on kaukana minusta. Turhaan he minua palvelevat, kun opettavat oppejaan, ihmisten tekemiä käskyjä."

Ilmeisesti Jumala oli alkanut kutsua Paavalia yhteyteensä jo Stefanoksen kivittämisestä asti. Paavalikaan ei voinut helposti luopua entisestä opintulkinnastaan, vaikka ristiriita Jeesukseen uskovien elämän ja hänen oppinsa vaikuttamien tekojen välillä alkoi osoittaa hänen oppinsa kestämättömyyttä (Gal. 5:22-24). Opitusta ja todeksi väitetystä on vaikea luopua. Eräs muslimityössä mukana oleva totesi, että kestää noin kuusi vuotta siitä kun muslimi alkaa kyseenalaistaa omaa oppiaan, siihen, että hän kääntyy kristityksi.

Gal. 5:22-24. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. (Paavalilta puuttuivat nämä vaikka laki näitäkin edellytti. Esim. 5. Moos. 10:16-19.) Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. (Ennen kääntymystään Paavalia ohjasi pelkästään hänen vanha luontonsa ja se johdatti hänet ylpeyteen ja vainoamaan toisin ajattelevia.)

Apt. 9:10-12. Damaskoksessa oli Ananias-niminen opetuslapsi. Herra puhutteli häntä näyssä: "Ananias!" "Tässä olen, Herra", hän vastasi. Herra sanoi: "Mene Suorallekadulle ja kysy Juudaksen talosta Saulia, jota kutsutaan Tarsolaiseksi. Hän rukoilee, ja näyssä hän on nähnyt, että Ananias-niminen mies tulee sisään ja panee kätensä hänen päälleen, jotta hän saisi näkönsä takaisin."

Näiden kolmen päivän aikana Paavali oli tehnyt "tilinpäätöksen" elämässään ja alkanut rukoilla. Sen jälkeen Jumala oli antanut Paavalille ennakkonäyn siitä tulevasta tapahtumasta, kun Ananias kohtaa hänet. Näin Jumala sitoi Paavalin olemassa olevan seurakunnan yhteyteen.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Ananias ei selvästikään ollut vain käymässä Damaskossa, vaan asui siellä. Jakeessa 13 hän sanoo kuulleensa Jerusalemin tapahtumista. Hän ei siis ollut vainoja paossa. Tiedämme hänestä vain sen, että hän sai olla auttamassa Saulusta. Saulus sai istua yksin kolme päivää, mutta Jumala ei suinkaan ollut häntä unohtanut, vaan lähetti hänen luokseen miehen, joka pystyi auttamaan häntä. Hän ei lähettänyt suurta apostolia vaan aivan tavallisen kristityn.

Saulus oli nähnyt miehen, jonka piti tulla rukoilemaan hänen puolestaan, ja hän tiesi tämän nimenkin. He eivät entuudestaan tunteneet toisiaan, sillä muutoin ei sanottaisi "miehen, Ananias nimisen".

Apt. 9:13-14. Ananias vastasi: "Herra, minä olen monilta kuullut, kuinka paljon pahaa se mies on Jerusalemissa tehnyt sinun pyhillesi. Tännekin hän on tullut ylipappien valtuuttamana vangitsemaan kaikki, jotka huutavat avuksi sinun nimeäsi."

Kolmen päivän aikana sana oli kiertänyt. Vaikka Paavali ei itse julistanut tulleensa vangitsemaan kristittyjä, muut hänen seurueessaan kertoivat siitä.

Tämä ei ollut ensimmäinen kerta, kun Ananias keskusteli Herran Jeesuksen kanssa. Ystävyys ja läheinen keskusteluyhteys Jeesuksen kanssa käy ilmi Ananiaksen sanoista (Joh. 15:14-15).

Joh. 15:14-15. Te olette ystäviäni, kun teette sen minkä käsken teidän tehdä. En sano teitä enää palvelijoiksi, sillä palvelija ei tunne isäntänsä aikeita. Minä sanon teitä ystävikseni, olenhan saattanut teidän tietoonne kaiken, minkä olen Isältäni kuullut.

Kristittyjen nimityksiä olivat mm;

-	"Jeesuksen pyhät". Jeesus on pyhä ja Häneen kätkettyinä olemme saaneet lahjaksi Jeesuksen pyhyyden. Tämän lahjapyhyyden alla olemme itsessämme syntisiä ja siksi meidän on pysyttävä myös Jeesuksen sovintoveren suojassa anteeksiannon alla. Se edellyttää syntien tunnustamista.

-	"Sen tien vaeltajat". Jeesus on tie ja siksi Jeesukseen kätkettyjen on myös pyrittävä vaeltamaan Tien arvoisesti. Pyhä Henki ohjaa meitä siihen. Alkuseurakunnan kristityt tunnettiin siitä, että he rakastivat toisiaan.

-	"Ne, jotka huutavat avuksi Jeesuksen nimeä". Sen, joka ei tarvitse Jeesuksen sovintoverta syntiensä anteeksisaamiseksi, kannattaa miettiä, mihin hän Jeesusta oikeastaan tarvitsee.

"Nasaretilaisten lahko". Jeesus Nasaretilaisesta kristityille johdettu pilkkanimi.

DigiNovum kertoo sanasta "pyhät" mm. seuraavaa:

"Pyhät" oli myöhemmin Paavalin mielinimityksiä hänen puhuessaan Kristukseen uskovista (esim. Kol 1:2,4,12). Sana ei tarkoita synnitöntä, vaan Messiaan seurakuntaan kuuluvaa.

Kol. 1:1-2, 4,12. Paavali, Jumalan tahdosta Kristuksen Jeesuksen apostoli, ja veli Timoteus tervehtivät Kolossan pyhiä, Kristukseen uskovia veljiä. Jumalan, meidän Isämme, armo ja rauha teille. … Olemmehan saaneet kuulla teidän uskostanne Kristukseen Jeesukseen ja siitä rakkaudesta, jota osoitatte kaikkia pyhiä kohtaan … Kiittäkää iloiten Isää, joka on tehnyt teidät kelvollisiksi saamaan pyhille kuuluvan perintöosan valon valtakunnasta.

Apt. 9:15. Mutta Herra sanoi hänelle: "Mene, minä olen valinnut hänet aseekseni (astiakseni, "työkalukseni"), tunnustamaan nimeäni maailman kansojen ja kuninkaiden ja myös Israelin kansan edessä.

Jumala valitsi Paavalin ja asetti hänet pakanoiden apostoliksi (1. Tim.2:5-7). Jumala käytti Paavalin luonteenominaisuuksia ja taitoja valtakuntansa työssä, Paavalin piti vain ensin antaa ne Jumalan hallintaan. Näitä olivat mm. kirjoitusten tunteminen ja tietty ehdottomuus / peräänantamattomuus. Paavali oli rabbi (opettaja, kirjoitusten tuntija) silloin kun Jumala hänet työhönsä kutsui ja sellaisena hän jatkoi pelastumisensa jälkeenkin (1. Kor. 7:17). Tosin kesti vielä useita vuosia, ennen kuin Jumala varsinaisesti alkoi Paavalia käyttää (Apt. 9:26-31, Apt. 11:25-26). Jumala teki Paavalista ensin heikon, ettei ylpistyminen olisi estänyt Paavalin toimintaa Jeesuksen apostolina (2. Kor. 12:7-9).

1. Tim.2:5-7. Jumala on yksi, ja yksi on välittäjä Jumalan ja ihmisten välillä, ihminen Kristus Jeesus. Hän antoi itsensä lunnaiksi kaikkien puolesta, todistukseksi Jumalan tarkoituksesta, kun oikea aika oli tullut. Tämän sanoman julistajaksi ja apostoliksi minut on asetettu. Puhun totta, en valehtele. Minut on pantu kansojen opettajaksi, opettamaan niille uskon totuutta.

1. Kor. 7:17. Jokainen eläköön edelleen sen osan mukaisesti, jonka Herra on hänelle suonut ja joka hänellä oli, kun Jumala hänet kutsui. Tämän ohjeen minä annan kaikissa seurakunnissa. (Tätä ohjetta kannattaa noudattaa, ellei Jumala selkeästi ohjaa uusille urille.)

Apt. 9:26-31. Jerusalemiin saavuttuaan Saul yritti liittyä opetuslasten joukkoon, mutta kaikki pelkäsivät häntä eivätkä uskoneet, että hänestä oli tullut opetuslapsi. Silloin Barnabas tuli hänen avukseen ja vei hänet apostolien luo. Hän kertoi heille, kuinka Saul oli tiellä nähnyt Herran, kuinka Herra oli puhunut hänelle ja kuinka hän Damaskoksessa oli rohkeasti julistanut sanomaa Jeesuksesta. Sen jälkeen Saul eli ja vaikutti heidän parissaan Jerusalemissa. Rohkeasti hän julisti sanomaa Herrasta. Hän puhui myös kreikankielisille juutalaisille ja väitteli heidän kanssaan, mutta he yrittivät tappaa hänet. Kun uskonveljet saivat tietää tämän, he veivät Saulin Kesareaan ja lähettivät hänet sieltä Tarsokseen. (Jumala pisti Paavalin hetkeksi aikaa "jäähylle". Paavalilla oli kyllä into julistaa evankeliumia, mutta hänen vanha luontonsa ei vielä ollut Jumalan hallinnassa; 1. Piet. 3:15-16.) Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi.

Apt. 11:25-26. Barnabas lähti sitten Tarsokseen etsimään Saulia ja löydettyään toi hänet Antiokiaan. Yhdessä he toimivat seurakunnan keskuudessa kokonaisen vuoden, ja suuri joukko ihmisiä sai heiltä opetusta. Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

2. Kor. 12:7-9. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." (Paavali suostui olemaan heikko.)

Paavali oli ennen Jeesuksen kohtaamista omasta mielestään vanhurskas, Jumalalle kelpaava ja nuhteeton (Fil. 3:4-9). Fariseukset olivat tulkinnoillaan laskeneet lain riman sellaiselle korkeudelle, että he itse saattoivat sen ylittää mutta tavalliselle kansalle se oli mahdotonta. Vaikka tällaiset omasta mielestään vanhurskaat ovat saastaa Jumalan silmissä, Jumala haluaa silti pelastaa heidät (Jes. 64:5, Jes. 65:1-2). Ihmeellistä onkin, miten evankeliumi Jeesuksen Kristuksen sovintoverestä saa aikaan uuden luomuksen tässä saastassa, jos vain Jumalan Sana otetaan vastaan ja sanan annetaan vaikuttaa (2. Kor. 5:17-6:1).

Fil. 3:4-9. minä jos kukaan voisin luottaa siihen mitä minulla on ollut. Minut on kahdeksantena päivänä ympärileikattu, olen syntyperäinen israelilainen, Benjaminin heimoa, heprealainen heprealaisista vanhemmista. Lain noudattajana olin fariseus, intoni ja kiivauteni osoitin vainoamalla seurakuntaa, lakiin perustuva vanhurskauteni oli moitteeton.

Mutta kaiken tämän, mikä oli minulle voittoa, olen Kristuksen tähden lukenut tappioksi. Pidän todella sitä kaikkea pelkkänä tappiona, sillä Herrani Kristuksen Jeesuksen tunteminen on minulle arvokkaampaa kuin mikään muu. Hänen tähtensä olen menettänyt kaiken, olen heittänyt kaiken roskana (saastana) pois, jotta voittaisin omakseni Kristuksen ja jotta kävisi ilmi, että kuulun hänelle. Näin minulla ei enää ole mitään omaa, lain noudattamiseen perustuvaa vanhurskautta, vaan se vanhurskaus, jonka perustana on usko Kristukseen ja jonka Jumala antaa sille, joka uskoo.

Jes. 64:5. Kuin saastaa me olemme olleet, kuin tahrainen riepu on koko meidän vanhurskautemme. Me kaikki olemme kuin kuihtuneita lehtiä, ja syyllisyytemme pyyhkäisee meidät pois kuin tuuli.

Jes. 65:1-2. Minä olen kyllä ollut lähellä, mutta he eivät ole minua etsineet, olen ollut läsnä, mutta he eivät ole minua kyselleet, olen sanonut: "Tässä olen, tässä olen!" tälle pakanakansalle, joka ei kutsunut avuksi minun nimeäni. Päivästä päivään minä ojensin käteni tätä vastahakoista kansaa kohden, kansaa, joka kulkee väärää tietä oman mielensä mukaan,

2. Kor. 5:17-6:1. Jokainen, joka on Kristuksessa, on siis uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on tullut tilalle! (Näin Jumala meitä katselee, kun olemme Jeesuksen veren suojassa.) Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran. Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Apt. 9:16. Minä tulen osoittamaan hänelle, että hän joutuu paljon kärsimään minun nimeni tähden."

Vaikka synnin tekemisellä on aina vakavat seuraukset, joita Jumala ei useinkaan poista, Paavali ei joutunut kärsimään siksi, että oli vainonnut Jeesukseen uskovia. Kärsimys oli työkalu, jolla Jumala piti Paavalin omanaan (2. Kor. 12:7). Paavali todellakin joutui kärsimään paljon Jeesuksen nimen tähden (2. Kor. 11:24-28). Paavalille Jumala oli antanut erityistehtävän julistaa Jeesusta Kristusta ja kärsiä. Me muut joudumme kärsimään vähemmän (1. Piet. 3:13-17). Jeesus ei ole koskaan luvannut omilleen kärsimyksistä vapaata elämää (Joh. 16:33, Apt. 14:21-22, 2. Kor. 8:1-2). Näyttää siltä, että usko Jeesukseen vähenee juuri siksi, koska ihmiset eivät enää suostu näkemään vaivaa eivätkä kärsimään Jeesuksen nimen tähden.

2. Kor. 12:7. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi.

2. Kor. 11:24-28. Olen juutalaisilta viisi kertaa saanut "yhtä vaille neljäkymmentä" ruoskaniskua, kolmesti olen saanut raippoja, kerran minua on kivitetty, kolme kertaa olen joutunut haaksirikkoon, olen ajelehtinut meressä vuorokauden. Olen yhtenään ollut matkoilla, olen ollut vaarassa hukkua jokiin ja joutua rosvojen käsiin, vaarassa niin maanmiesteni kuin vierasheimoisten joukossa, vaarassa kaupungissa ja autiomaassa, vaarassa merellä, vaarassa valeveljien parissa. Olen raatanut ja nähnyt vaivaa, valvonut paljon, kärsinyt nälkää ja janoa, paastonnut usein, palellut vähissä vaatteissa. Kaikkien näiden hankaluuksien lisäksi minua joka päivä painaa huoli kaikista seurakunnista.

1. Piet. 3:13-17. Kuka voi tehdä teille pahaa, jos te kiihkeästi pyritte tekemään hyvää? Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat. Parempi on tehdä hyvää ja kärsiä, jos niin on Jumalan tahto, kuin kärsiä pahojen tekojen tähden.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla (teillä on ahdistus), mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Apt. 14:21-22. Paavali ja Barnabas julistivat Derbessä evankeliumia ja saivat monet kääntymään opetuslapsiksi. Sitten he palasivat Lystraan, Ikonioniin ja Antiokiaan, rohkaisivat opetuslapsia ja kehottivat heitä pysymään uskossa. He sanoivat: "Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta."

2. Kor. 8:1-2. Veljet, tahdomme teidän tietävän, millaisen armon Jumala on suonut Makedonian seurakunnille. Vaikka vaikeudet ovat raskaasti koetelleet niitä, uskovien ilo oli niin ylitsevuotava, että he äärimmäisessä köyhyydessäänkin osoittivat runsasta anteliaisuutta.

Kärsimys Jumalan käsiin annettuna ja Jumalan käsistä otettuna on sellainen työkalu, jolla Jumala kasvattaa myös meitä Kristuksen kaltaisuuteen irti maailmasta (Hepr. 12:3-7, 1. Piet. 1:3-7, 1. Piet. 4:1, 1. Piet. 5:10-11, Ilm. 2:8-11).

Hepr. 12:3-7. Ajatelkaa häntä, joka kesti syntisten ankaran vastustuksen, jotta ette menettäisi rohkeuttanne ja antaisi periksi. Vielä te ette ole joutuneet vuodattamaan vertanne taistelussa syntiä vastaan. Te olette unohtaneet tämän sanan, joka rohkaisee teitä kuin isä poikiaan: - Älä väheksy, poikani, Herran kuritusta, älä masennu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa, hän lyö jokaista, jonka pojakseen ottaa. Teidän kärsimyksenne on kasvatusta: Jumala kohtelee teitä omina poikinaan. Onko sellaista poikaa, jota isä ei kurittaisi?

1. Piet. 1:3-7. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä! Suuressa laupeudessaan hän on synnyttänyt meidät uuteen elämään ja antanut meille elävän toivon herättämällä Jeesuksen Kristuksen kuolleista. Häneltä me saamme perinnön, joka ei turmellu, ei tahraannu eikä kuihdu. Se on varattuna teille taivaissa, ja voimallaan Jumala varjelee teidät uskossa, niin että te saavutatte pelastuksen, joka on valmiina saatettavaksi ilmi lopunaikana. Siksi te riemuitsette, vaikka nyt jouduttekin jonkin aikaa kärsimään monenlaisissa koettelemuksissa. Kultakin koetellaan tulessa, ja onhan teidän uskonne paljon arvokkaampaa kuin katoava kulta. Koettelemuksissa teidän uskonne todetaan aidoksi, ja siitä koituu Jeesuksen Kristuksen ilmestyessä ylistystä, kirkkautta ja kunniaa.

1. Piet. 4:1. Kun siis Kristus on ruumiissaan kärsinyt, niin olkaa tekin valmiita kärsimään, jotta eläisitte jäljellä olevan maallisen elämänne Jumalan tahdon mukaisesti ettekä ihmisten himoja seuraten. Sillä se, joka on ruumiissaan kärsinyt, on luopunut synnistä.

1. Piet. 5:10-11. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen.

Ilm. 2:8-11. "Smyrnan seurakunnan enkelille kirjoita: "Näin sanoo ensimmäinen ja viimeinen, hän, joka oli kuollut mutta heräsi eloon: "Minä tiedän sinun ahdinkosi ja köyhyytesi - sinun, joka kuitenkin olet rikas. Minä tiedän, miten sinua herjaavat nuo, jotka sanovat itseään juutalaisiksi vaikka eivät ole - Saatanan synagogaa he ovat! Älä yhtään pelkää sitä, mitä joudut kärsimään. Saatana on sulkeva muutamia teistä vankeuteen, jotta teitä koeteltaisiin, ja te joudutte ahdinkoon kymmeneksi päiväksi. Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle voitonseppeleeksi elämän. "Jolla on korvat, se kuulkoon, mitä Henki sanoo seurakunnille. Siihen, joka voittaa, ei toinen kuolema kajoa.

DigiNovum kertoo seuraavaa:

Paavali sai edeltäkäsin tietää, mitä hän joutuisi kristittynä kokemaan. Herra ei antanut hänelle vääriä toiveita elämästä, joka olisi täynnä menestystä ja suosiota. Hän puhui kärsimyksistä, joita Paavali joutuisi kokemaan taistellessaan evankeliumin puolesta. Kärsivä Vapahtaja tarvitsi kärsivää apostolia. Kristuksen tähden kärsiminen on aivan muuta kuin ne kärsimykset, joita aiheutamme itsellemme ajattelemattomuudellamme ja erehdyksillämme, vaikka tekisimmekin virheet Kristusta palvellessamme. Esim. tarpeettomasta toisten asioihin sekaantumisesta johtuvat kärsimykset eivät ole Kristuksen tähden kärsimistä (1 Piet 4:15-16). Kristuksen tähden ja Kristuksen kanssa kärsivää odottaa palkka iankaikkisessa elämässä (Matt 5:11-12; Room. 8:17).

1. Piet. 4:14-16. Kun teitä solvataan Kristuksen nimen tähden, te olette autuaat, sillä teidän yllänne on kirkkauden Henki, Jumalan Henki. Kenenkään teistä ei tule kärsiä murhamiehenä tai varkaana tai pahantekijänä tai toisten petkuttajana. Mutta sen, joka kärsii kristittynä, ei pidä hävetä, vaan hän kirkastakoon kristityn nimellään Jumalaa.

Matt. 5:11-12. "Autuaita olette te, kun teitä minun (Jeesuksen) tähteni herjataan ja vainotaan ja kun teistä valheellisesti puhutaan kaikkea pahaa. Iloitkaa ja riemuitkaa, sillä palkka, jonka te taivaissa saatte, on suuri. Niinhän vainottiin profeettojakin, jotka elivät ennen teitä.

Room. 8:16-18. Henki itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän. Minä päättelen, etteivät nykyisen ajan kärsimykset ole mitään sen kirkkauden rinnalla, joka vielä on ilmestyvä ja tuleva osaksemme.

Apt. 9:17. Ananias lähti. Hän meni sisälle taloon, pani kätensä Saulin päälle ja sanoi: "Saul, veljeni! Herra on lähettänyt minut - Jeesus, joka ilmestyi sinulle, kun olit matkalla tänne. Hän lähetti minut, jotta saisit näkösi takaisin ja täyttyisit Pyhästä Hengestä."

Herra oli kertonut Ananiakselle sen, miten Hän oli ilmestynyt Paavalille ja mitä Ananiaksen tuli Paavalille sanoa. Jumala antoi näön Paavalille takaisin Ananiaksen välityksellä. Joskus Jumala toimii suoraan mutta useimmiten Hän käyttää Ananiaksen kaltaisia ihmisiä.

Apt. 9:18-19. Samassa oli kuin suomut olisivat pudonneet Saulin silmistä, ja hän näki jälleen. Hän nousi jalkeille, ja hänet kastettiin. Ruokaa nautittuaan hän taas voimistui.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221102_Paavali_vastakaantyneena.html">

Paavali vastakääntyneenä

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Paavali vastakääntyneenä

Apt. 9:19-21. Saul viipyi jonkin aikaa Damaskoksessa opetuslasten luona. Hän alkoi heti synagogissa julistaa, että Jeesus on Jumalan Poika. Kaikki, jotka kuuntelivat häntä, olivat ihmeissään. He sanoivat: "Eikö tämä sama mies pyrkinyt Jerusalemissa tuhoamaan ne, jotka huutavat avuksi Jeesuksen nimeä? Eikö hän tännekin tullut vangitakseen heidät ja viedäkseen ylipappien eteen?"

Paavali uskoi nyt, että Jeesus on Kristus (Messias) ja että Jeesus on Herra (ihmiseksi syntynyt Jumala) ja se näkyi hänen puheissaan ja käytöksessään (Room. 10:9-11, Jaak. 2:20). Paavali halusi nyt kulkea Herran seurassa ja Jeesus Kristus alkoi vähitellen saada muotoa hänessä (Hepr. 13:20-21, Gal. 4:8-19).

Room. 10:9-11. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen. Kirjoituksissa sanotaan: "Yksikään, joka häneen uskoo, ei joudu häpeään."

Jaak. 2:20. Mutta etkö sinä tyhjänpäiväinen ihminen tahdo tietää, että ilman tekoja usko on hyödytön (voimaton)?

Hepr. 13:20-21. Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen, varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. (Me emme kykene täyttämään Jumalan tahtoa ennen kuin Jumala itse saa sen meissä aikaiseksi.) Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.

Gal. 4:8-19. Silloin, kun ette vielä tunteneet Jumalaa, te palvelitte jumalina sellaisia, jotka eivät mitään jumalia ole. Mutta nyt te tunnette Jumalan, ja ennen kaikkea Jumala tuntee teidät. Kuinka te nyt jälleen turvaudutte noihin heikkoihin ja surkeisiin alkuvoimiin? Aiotteko jälleen alistua niiden orjiksi? …

Rakkaat lapseni, teidän vuoksenne minun on jälleen kärsittävä synnytystuskia, (mm. puhuttava opin alkeista; Hepr. 6:1-3) kunnes Kristus saa muodon teissä.

Apt. 9:22. Mutta Saul sai yhä enemmän voimaa. Vääjäämättömin todistein hän osoitti, että Jeesus on Kristus, ja saattoi näin Damaskoksen juutalaiset hämmennyksen valtaan.

Paavali sai voimaa (häntä vahvistettiin), kun hän vaelsi Herran yhteydessä. Mekin saamme jumalan läsnäolon (Jumalan voimaa) omaan elämäämme vain lähtemällä elämään Jumalan sanan, Raamatun, mukaan.

Paavali tunsi Vanhan testamentin kirjoitukset ja niistä hän pystyi osoittamaan, että Jeesus on juuri se Messias, juuri se Voideltu, jota juutalaiset odottivat tulevaksi.

Apt. 9:23. Jonkin ajan kuluttua juutalaiset päättivät tappaa Saulin.

Jos joku ei halua uskoa, mikään todiste ei riitä saamaan häntä kääntymään (Luuk. 16:31).

Nämä Damaskon juutalaiset eivät olleet sen kummempia, kuin mitä Paavali itse oli ollut pelastumattomana. Omaa oppia, vaikka se olisi osoitettu vääräksikin, piti puolustaa vaikka väkivalloin. Vaatii Jumalalta tulleen sydämen ja ajatusmaailman muutoksen, että kykenee tunnustamaan eläneensä valheessa ja ”menettämään kasvonsa”. Kukaan ei ole niin sokea kuin se, joka ei halua nähdä.

Luuk. 16:31. Mutta Abraham sanoi: 'Jos he eivät kuuntele Moosesta ja profeettoja, ei heitä saada uskomaan, vaikka joku nousisi kuolleista.'

Paavali oli kääntynyt ja tehnyt parannuksen kohdattuaan Jeesuksen. Yrittiköhän Paavali nyt saada muita kääntymään ja tekemään parannuksen omalla voimallaan, viisaudellaan ja tiedoillaan? Ne ovat kyllä hyvä apu mutta vain annettuina Pyhän hengen ohjauksen alle. Paavalikin tarvitsi aikaa oppiakseen pois vinoutuneista menettelytavoistaan. Jos Paavali oli unohtanut rukouksen, vaino ja vastoinkäymiset opettivat häntä kyllä pitämään läheistä yhteyttä Herraan.

Apt. 9:24-25. Saul sai kuitenkin vihiä heidän hankkeestaan. He pitivät kaupungin porteilla vartiota yötä päivää, jotta saisivat hänet surmatuksi, mutta eräänä yönä opetuslapset auttoivat hänet pakoon laskemalla hänet korissa muurilta (muurin aukosta) alas.

Kaupungin muurissa oli aukkoja, joista jätteet heitettiin muurin ulkopuolelle.

Apt. 9:26-27. Jerusalemiin saavuttuaan Saul yritti liittyä opetuslasten joukkoon, mutta kaikki pelkäsivät häntä eivätkä uskoneet, että hänestä oli tullut opetuslapsi. Silloin Barnabas tuli hänen avukseen (otti turviinsa) ja vei hänet apostolien luo. Hän kertoi heille, kuinka Saul oli tiellä nähnyt Herran, kuinka Herra oli puhunut hänelle ja kuinka hän Damaskoksessa oli rohkeasti julistanut sanomaa Jeesuksesta (Jeesuksen nimestä).

Paavali torjuttiin pois seurakunnasta. Onneksi seurakunnassa oli Barnabas, jolla oli rohkaisemisen, rinnalla kulkijan ja avustamisen armolahja, ilmeisesti myös henkien erottamisen armolahja. Hän lähti keskustelemaan Paavalin kanssa ja otti hänet huostaansa.

Apt. 9:28-29. Sen jälkeen Saul eli ja vaikutti heidän parissaan Jerusalemissa. Rohkeasti hän julisti sanomaa Herrasta (Herran nimeä). Hän puhui myös kreikankielisille juutalaisille ja väitteli heidän kanssaan, mutta he yrittivät tappaa hänet.

Jerusalemissa toistui sama mikä Damaskoksessakin. Paavali kiivaili kristinuskon puolesta niin, että ulkopuoliset eivät voineet häntä sietää. Mahdollisesti näiden kokemustensa perusteella hän myöhemmin varoitti Timoteusta, ettei tämä käyttäisi vastakääntyneitä seurakunnassa kaikkiin tehtäviin (1. Tim. 3:1-7).

1. Tim. 3:1-7. Tämä sana on varma: joka pyrkii seurakunnan kaitsijan virkaan, tahtoo jaloon työhön. …

Hän ei saa olla vastakääntynyt, jotta hän ei ylpistyisi eikä joutuisi tuomittavaksi Paholaisen kanssa. Hänen on nautittava myös ulkopuolisten arvonantoa, jottei hänestä puhuttaisi pahaa ja jottei hän lankeaisi Paholaisen virittämään ansaan.

Apt. 9:30-31. Kun uskonveljet saivat tietää tämän, he veivät Saulin Kesareaan ja lähettivät hänet sieltä Tarsokseen. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi (lisääntyi Pyhän Hengen virvoittavasta vaikutuksesta).

Näidenkin kokemusten opettamana Paavali kirjoitti Timoteukselle, että tämä ei lähtisi väittelemään muulla tavalla uskovien kanssa, vaan antaisi Jumalan tehdä heissä työtään (2. Tim. 2:23-26). Siitä tavasta, jolla puhuja välittää evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta, kuulija valitettavasti päättelee myös, millainen Jumala evankeliumin puhujalla itsellään on. Kun joku pelastuu, se on täysin Jumalan työtä. Tästä huolimatta Jumala on jättänyt evankeliumin julistamisen meille ihmisille (Jaak. 3:13-14, 1. Piet. 3:14-16).

2. Tim. 2:23-26. Pysy erossa typeristä ja asiattomista väittelyistä; sinähän tiedät, että niistä syntyy riitoja. Herran palvelija ei saa riidellä, vaan hänen on oltava ystävällinen kaikille, taitava opettamaan ja kärsivällinen, niin että hän lempeästi ojentaa vastustelevia. Ehkäpä Jumala antaa heidän mielensä muuttua, niin että he tulevat tuntemaan totuuden ja selviävät Paholaisen ansasta, johon tämä on heidät vanginnut pakottaakseen heidät tahtoonsa.

Jaak. 3:13-14. Kuka teistä on viisas ja ymmärtäväinen? Esittäköön hän osoitukseksi hyvästä vaelluksesta tekonsa, sävyisästi, niin kuin viisas tekee. Mutta jos teidän (kristittyjen seurakuntalaisten) sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne.

1. Piet. 3:14-16. Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Paavali oli nyt sivussa kasvamassa Herran palvelijaksi. Jumala otti hänet käyttöönsä vasta myöhemmin. Silloin Jumala lähetti Barnabaksen hakemaan Paavalin työhönsä (Apt. 11:19-26).

Apt. 11:19-26. Ne, jotka Stefanoksen surmaamisesta alkaneen vainon tähden olivat hajaantuneet, … saarnasivat myös kreikkalaisille hyvää sanomaa Herrasta Jeesuksesta. Herran käsi oli heidän tukenaan, ja suuri joukko ihmisiä kääntyi ja uskoi Herraan. Tästä kantautui tieto Jerusalemin seurakunnalle, ja seurakunta lähetti Barnabaksen Antiokiaan. … Barnabas lähti sitten Tarsokseen etsimään Saulia ja löydettyään toi hänet Antiokiaan. Yhdessä he toimivat seurakunnan keskuudessa kokonaisen vuoden, ja suuri joukko ihmisiä sai heiltä opetusta. Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221116_Pietarin_lahetysmatka.html">

Pietarin lähetysmatka

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat tällaisella mustalla kursivoidulla.

Pietarin lähetysmatka

Raamatussa on ennen tätä Pietarin tekemää lähetysmatkaa kerrottu Paavalista, josta Jumalan suunnitelmissa oli tuleva pakanain apostoli. Paavalin piti kuitenkin vielä olla muutama vuosi syrjässä kasvamassa tähän tehtäväänsä.

Ennen kuin Paavalin työ pakanain parissa voisi edes alkaa, piti Jumalan muuttaa seurakunnan ajatukset pakanoista toisenlaiseksi. Seurakunta koostui tässä vaiheessa vain juutalaisista. Tosin siihen oli hyväksytty mukaan samarialaiset, jotka olivat "puolipakanoita". Raamatullisessa mielessä kaikki ei-juutalaiset ovat pakanoita. Jumala lähetti Pietarin matkalle eri paikkakunnilla olevien juutalaisten kristittyjen luo tarkoituksena sen matkan aikana muuttaa ensin Pietarin ajatukset pakanoista toisenlaisiksi (Ap. t. 10:34-35). Pietari ei itse tiennyt Jumalan suunnitelmia.

Ap. t. 10:34-35. Pietari rupesi puhumaan (Korneliuksen kodissa oleville pakanoille). Hän sanoi: "Nyt minä todella käsitän, ettei Jumala erottele ihmisiä. Hän hyväksyy jokaisen, joka pelkää häntä ja noudattaa hänen tahtoaan, kuului tämä mihin kansaan tahansa.

Apt. 9:32. Pietari kiersi paikkakunnalta toiselle ja tuli myös Lyddassa asuvien pyhien luo.

Uusi testamentti ei vielä tässä vaiheessa ollut kirjallisessa muodossa. Ensimmäinen evankeliumi ja ensimmäiset Paavalin kirjeet tulivat vasta 10-20 vuoden sisällä. Jeesuksen puheet olivat Jeesuksen opetuslasten muistissa ja Pyhä Henki piti huolen siitä, etteivät ne unohtuneet (Joh. 14:26).

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun (Jeesuksen) nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut. (Mitä enemmän olemme lukeneet Raamattua, sitä paremmin Pyhä Henki voi palauttaa meidänkin mieleemme Jeesuksen puheita.)

Ketkä olivat näitä pyhiä, joiden luo Pietari tuli? He olivat niitä ihmisiä, jotka uskoivat Jeesukseen Kristukseen Herranaan, joka oli sovittanut heidän syntinsä. He tiesivät, ettei heillä ollut omaa pyhyyttä, vaan heidät oli puettu lahjapyhyyteen, joka saadaan uskomalla Jeesukseen Kristukseen (1. Kor. 1:30-31). Vasta sen jälkeen, kun meillä on tämä lahjapyhyys Jeesuksessa Kristuksessa, alkaa Pyhä Henki suostutella meitä muuttamaan elämäämme Jumalan sanan mukaiseksi. Tätä sanotaan pyhittymiseksi (1. Tess. 4:1-3).

1. Kor. 1:30-31. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

1. Tess. 4:1-3. Sitten vielä, veljet! Te olette oppineet meiltä, miten teidän on elettävä ollaksenne Jumalalle mieleen, ja niinhän te elättekin. Mutta Herran Jeesuksen nimessä pyydämme ja kehotamme teitä pyrkimään yhä parempaan. Tiedättehän, mitä käskyjä me Herran Jeesuksen puolesta olemme teille antaneet. Jumalan tahto on, että te pyhitytte. Kavahtakaa siveettömyyttä!

Apt. 9:33-34. Hän tapasi kaupungissa Aineas-nimisen miehen, joka oli halvaantunut ja oli ollut vuoteenomana kahdeksan vuotta. Pietari sanoi hänelle: "Jeesus Kristus parantaa sinut, Aineas! Nouse ja kokoa vuoteesi." Mies nousi heti.

Sitä ei kerrota, miten Pietari kohtasi tämän halvaantuneen, ei edes sitä, kuuluiko mies seurakuntaan vai ei. Mahdollisesti halvaantunut oli kuullut sanoman siitä, miten Jumala oli parantanut ramman Jerusalemin temppelissä Pietarin ja Johanneksen kautta (Apt. 3:1-8).

Apt. 3:1-8. Pietari ja Johannes menivät temppeliin. Oli rukoushetken aika, yhdeksäs tunti. Silloin sinne kannettiin miestä, joka oli ollut rampa syntymästään saakka. Hänet pantiin joka päivä temppelin niin sanotulle Kauniilleportille, jotta hän voisi kerjätä temppeliin meneviltä. Kun mies näki Pietarin ja Johanneksen menossa temppeliin, hän pyysi heiltä almua. Pietari loi katseensa häneen, samoin Johannes, ja Pietari sanoi: "Katso meihin." Mies katsoi tarkkaavasti odottaen saavansa heiltä jotakin. Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan. Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: nouse ja kävele." Hän tarttui miestä oikeasta kädestä ja auttoi hänet ylös, ja siinä samassa mies sai voimaa jalkoihinsa ja nilkkoihinsa. Hän hypähti pystyyn, seisoi jalkojensa varassa ja käveli, ja hän tuli heidän kanssaan temppeliin, hyppeli kulkiessaan ja ylisti Jumalaa.

Vastaavia ihmeitä tapahtuu kristittyjen keskuudessa nykyisinkin. Mutta miksi ne eivät ole yleisempiä. Yksi syy on meidän epäuskomme (Matt. 13:57-58). Toinen syy on se, että meillä on ”hopeaa ja kultaa”, mitä Pietarilla ei ollut ja siksi me emme tarvitse Jeesusta kovinkaan moneen asiaan.

Matt. 13:57-58. Näin he torjuivat hänet (Jeesuksen). Jeesus sanoi heille: "Missään ei profeetta ole niin väheksytty kuin kotikaupungissaan ja omassa kodissaan." Ja koska he eivät uskoneet häneen, hän ei tehnyt siellä montakaan voimatekoa.

Apt. 9:35. Kaikki, jotka asuivat Lyddassa ja Saaronin tasangolla, näkivät hänet, ja he kääntyivät ja uskoivat Herraan.

Halvaantumisesta parantunut toimi evankelistana, sillä hän antoi parantumisestaan kunnian Jeesukselle Kristukselle. Ihmiset tunsivat Jumalan jollain tavalla temppelin uhrikäytännön vuoksi ja Jumala käytti tätä pohjatietoa hyväkseen vetäessään heitä Jeesuksen Kristuksen yhteyteen. Nykyisin valtaosalta ihmisistä pimitetään tällainen perustieto jo kouluissa (Room. 10:13-14).

Room. 10:13-14. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista?

Ihmiset kääntyivät ja uskoivat Herraan. Kääntyminen ja usko kuuluvat yhteen. Mutta mistä käännytään pois ja mihin? Voiko Jeesukseen Herranaan uskoa kääntymättä ja tekemättä parannusta? Onko kääntyminen oikeaa, ellei se näy missään (Matt. 18:2-3, Mark. 4:11-12, Apt. 3:19-20, Apt. 3:26)?

Matt. 18:2-3. Silloin Jeesus kutsui luokseen lapsen, asetti hänet heidän keskelleen ja sanoi: "Totisesti: ellette käänny ja tule lasten kaltaisiksi, te ette pääse taivasten valtakuntaan. (Kääntyminen on turhaa, ellei sen jälkeen suostu Jumalan aikaansaamaan muutokseen. Vertaa kallioperälle, ihmisen kivisydämeen, kylvetty siemen; Matt. 13:20-21.)

Mark. 4:11-12. Hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsilleen): "Teille on uskottu Jumalan valtakunnan salaisuus, mutta nuo ulkopuoliset kuulevat kaiken vain vertauksina (He eivät salli Pyhän Hengen avata sanaa itselleen.), jotta he nähdessäänkään eivät näkisi eivätkä huomaisi, jotta he kuullessaankaan eivät kuulisi eivätkä ymmärtäisi, eivät kääntyisi eivätkä saisi anteeksi." (Kääntymiseen liittyy syntien anteeksisaaminen. Synnit saadaan anteeksi ainoastaan Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä.)

Apt. 3:19-20. Katukaa siis syntejänne, jotta ne pyyhittäisiin pois, kääntykää, jotta Herra antaisi tulla virvoituksen ajan ja lähettäisi Jeesuksen, teille ennalta valitsemansa Voidellun. (Kääntymiseen liittyy oleellisena osana omien syntien tiedostaminen ja niiden tunnustaminen Jumalalle. Vasta silloin me ymmärrämme Jeesuksen merkityksen ja otamme Hänet vastaan oikealla tavalla.)

Apt. 3:26. Teitä varten ennen muita Jumala on nostanut kuolleista Poikansa (palvelijansa). Hänet Jumala on lähettänyt siunaamaan teitä kaikkia, kun käännytte pois pahuudestanne." (Syntien tunnustamisen jälkeen ne hylätään. Vaikka me tämän jälkeen vielä lankeamme, paluu Jeesuksen sovintoveren alle on aina avoin.)

Apt. 9:36. Joppessa oli opetuslasten joukossa Tabita-niminen nainen; nimi on kreikaksi Dorkas (gaselli). Hän teki paljon hyvää ja avusti köyhiä runsain määrin.

Dorkaksella oli ilmeisesti avustamisen ja antamisen armolahjat. Näissä armolahjoissa on tunnusomaista se, että avustettava ei koe jäävänsä avustajalle kiitollisuuden velkaan. Tämä on tärkeää, sillä Erik Ewaldsin (edesmennyt psykologi ja pappi) mukaan kiitollisuuden velka, jota ei halutessaan kykene maksamaan takaisin, aiheuttaa vihaa.

Jumala käytti Dorkasta monissa asioissa seurakunnan keskellä. Nyt Jumala halusi käyttää häntä entistä enemmän vielä evankelistana (ja siksi Dorkas kuoli).

Apt. 9:37-38. Mutta noihin aikoihin hän sairastui ja kuoli, ja hänet pestiin ja kannettiin kattohuoneeseen. Lydda on lähellä Joppea, ja kun opetuslapset kuulivat Pietarin olevan siellä, he lähettivät kaksi miestä viemään hänelle sanan: "Tule kiireesti meidän luoksemme."

Jeesus oli aikaisemmin lähettänyt opetuslapsensa kaksittain matkalle. Nyt seurakunta noudatti tätä tapaa.

Apt. 9:39-40. Pietari lähti heti miesten mukaan. Kun hän tuli paikalle, hänet vietiin kattohuoneeseen, ja leskivaimot kerääntyivät hänen ympärilleen ja näyttivät itkien hänelle paitoja ja muita vaatteita, jotka Dorkas oli tehnyt ollessaan vielä heidän kanssaan. Pietari käski kaikkien poistua. Hän polvistui ja rukoili. Sitten hän kääntyi vainajan puoleen ja sanoi: "Tabita, nouse!" Nainen avasi silmänsä, ja nähdessään Pietarin hän nousi istumaan.

Pietari sai käsityksen, että Dorkas oli seurakunnalle tarpeen. Hän ei kuitenkaan lähtenyt heti herättämään Dorkasta kuolleista, vaan ensin hän polvistui ja rukoili. Meidän omat olettamuksemme siitä, kuka on seurakunnalle välttämätön ja kuka ei ole, eivät aina käy yksiin Jumalan ajatusten kanssa (1. Kor.12:12-24).

1. Kor.12:12-24. Kristus on niin kuin ihmisruumis, joka on yksi kokonaisuus mutta jossa on monta jäsentä; vaikka jäseniä on monta, ne kaikki yhdessä muodostavat yhden ruumiin. Meidät kaikki, olimmepa juutalaisia tai kreikkalaisia, orjia tai vapaita, on kastettu yhdeksi ruumiiksi. Yksi ja sama Henki on yhdistänyt meidät, kaikki me olemme saaneet juoda samaa Henkeä. Eihän ruumiskaan muodostu yhdestä jäsenestä vaan monista. (Esim. me huomaamme jonkin ruumiinosan tarpeellisuuden vasta kun se puuttuu.) … Jumala on kuitenkin asettanut ruumiiseen kaikki eri jäsenet niin kuin on nähnyt hyväksi. Jos kaikki olisi yhtä ja samaa jäsentä, olisiko silloin mitään ruumista? Jäseniä on kuitenkin monta, kun taas ruumis on yksi. Ei silmä voi sanoa kädelle: "Minä en tarvitse sinua", eikä liioin pää jaloille: "Minä en tarvitse teitä." Päinvastoin, juuri ne ruumiinjäsenet, jotka meidän mielestämme ovat muita heikompia, ovat välttämättömiä. (Seurakunta voi hyvinkin tulla toimeen ilman esillä olevia, omasta mielestään vahvoja, mutta seurakunta ei menesty ilman siellä olevia heikkoja. Tämän pitäisi tehdä nöyriksi meidät, jotka luulemme olevamme vahvoja.) ... Kun Jumala yhdisti jäsenet ruumiiksi, hän antoi vähempiarvoisille jäsenille suuremman kunnian

Pietari polvistui. Polvistumalla hän tunnusti oman avuttomuutensa ja alamaisuutensa Jumalalle. Rukouksessa mekin kysymme Jumalalta neuvoa. Pietari teki näin vaikka yksikään ihminen ei ollut häntä katsomassa.

Apt. 9:41-42. Pietari ojensi hänelle kätensä ja auttoi hänet jalkeille. Sitten Pietari kutsui huoneeseen lesket ja kaikki pyhät, ja he saivat nähdä, että Tabita oli elossa. Tapahtumasta levisi tieto ympäri Joppea, ja monet uskoivat nyt Herraan.

Joppessa tapahtui sama kuin mitä oli tapahtunut Lyddassa. Monet ihmiset alkoivat tapahtuman johdosta uskoa Jeesukseen. Kaikille ei uskon syntymiseen riitä edes se, että joku herää kuolleista.

Apt. 9:43. Pietari jäi vielä joksikin aikaa Joppeen ja asui erään Simon-nimisen nahkurin luona.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Pietarin yöpyminen Simonin kodissa on huomionarvoista, sillä kuolleita eläimiä käsittelevä nahkuri oli juutalaisen lain mukaan saastainen ammatti. Pietari oli pääsemässä eroon epäluuloistaan niitä kohtaan, jotka olivat erilaisia kuin hän ja joiden tavat eivät noudattaneet juutalaisten uskonnollisia perinteitä.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221130_Pakanoiden_helluntai.html">

Pakanoiden helluntai

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Pakanoiden helluntai

Apt. 10:1-6. Kesareassa oli Cornelius-niminen mies, joka palveli sadanpäällikkönä niin sanotussa Italialaisessa kohortissa. Hän oli hurskas ja jumalaapelkäävä, niin kuin koko hänen perhekuntansakin, hän antoi runsaasti almuja juutalaisille ja rukoili alati Jumalaa. Kerran hän iltapäivällä yhdeksännen tunnin vaiheilla näki näyssä selvästi Jumalan enkelin, joka tuli hänen luokseen ja sanoi: "Cornelius!" Cornelius tuijotti peloissaan enkeliä ja kysyi: "Mitä tahdot, herra?" Enkeli vastasi: "Rukouksesi ja almusi ovat uhrina nousseet Jumalan eteen, ja hän on muistanut sinut. Lähetä nyt miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, jota kutsutaan myös Pietariksi. Hän asuu Simon-nimisen nahkurin luona, jonka talo on meren rannalla."

Se ei vielä anna Jumalan valtakunnan kansalaisuutta, että on hurskas, pelkää Jumalaa, antaa runsaasti almuja ja rukoilee. Cornelius teki niin eikä se riittänyt. Mikä sitten riittää? Jumalalle riittää vain se, että kuulee evankeliumin Kristuksen Jeesuksen sovintoverestä ja ottaa sen vastaan (Apt. 11:13-15, 1. Piet. 1:12).

Apt. 11:13-15. Enkeli oli sanonut hänelle (Corneliukselle): 'Lähetä miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, toiselta nimeltä Pietari. Hän puhuu sinulle, ja niiden sanojen voimasta sinä pelastut, sinä ja koko perhekuntasi.' Ja kun aloin puhua, laskeutui Pyhä Henki heihin niin kuin alussa meihin.

1. Piet. 1:12. Heille (profeetoille) ilmaistiin, etteivät he palvelleet itseään vaan teitä puhuessaan siitä, minkä teille nyt ovat julistaneet ne, jotka taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä ovat tuoneet teille evankeliumin. Tähän pelastukseen haluavat enkelitkin päästä edes luomaan silmäyksen.

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

"Jumalaapelkäävä" tarkoittaa, että vaikka Cornelius oli ympärileikkaamaton, hän uskoi juutalaisten Jumalaan ja kunnioitti lakia. Hänen täytyi kuitenkin ymmärtää, että Jeesus oli kirjoitusten täyttymys, ja siksi Jumala lähetti Pietarin kertomaan hänelle totuuden pelastuksesta. Vilpittömyyttä ei pidä sekoittaa Jumalan tuntemiseen. Vain usko Jeesukseen asettaa oikeaan suhteeseen Jumalan kanssa.

Apt. 10:7-8. Kun enkeli tämän puhuttuaan oli mennyt pois, Cornelius kutsui luokseen kaksi palvelijaansa sekä yhden läheteistään, hurskaan sotilaan. Hän kertoi heille kaiken ja lähetti heidät Joppeen.

Apt. 10:9. Seuraavana päivänä, kun miehet olivat matkalla ja jo lähestyivät kaupunkia, Pietari nousi kuudennen tunnin vaiheilla katolle rukoilemaan.

Pietari vietti ilmeisen säännöllisesti osan ajastaan yksikseen rukouksessa.

Rukous on vuoropuhelua Jumalan kanssa. Joka tulee Jumalan luo vain kertomaan huolensa, mutta unohtaa kiitoksen, jää ilman rauhaa (Fil. 4:6-7).

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

Apt. 10:10-16. Hänen (Pietarin) tuli nälkä ja hän halusi ruokaa, mutta sillä aikaa kun ateriaa valmistettiin hän joutui hurmoksiin. Hän näki taivaan avoinna, ja taivaasta tuli alas ikään kuin suuri purjekangas, joka laskettiin maahan neljästä kulmastaan kannateltuna. Siinä oli kaikenlaisia maan eläimiä, nelijalkaisia ja matelijoita, sekä taivaan lintuja. Samassa hän kuuli äänen: "Nouse, Pietari! Teurasta ja syö!" Mutta hän vastasi: "Ei, ei, Herra! En ole koskaan syönyt mitään epäpuhdasta tai kiellettyä." Silloin ääni puhui uudelleen: "Minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi." Tämä tapahtui kolmesti. Heti sen jälkeen kangas nostettiin taivaaseen.

Jumala tarjosi näyssä Pietarille sellaista ruokaa, jonka Mooseksen laki kielsi syömästä (3. Moos. 11:1-30). Jumala sanoi puhdistaneensa ruoan ja torui vastustelevaa Pietaria siitä, että tämä asetti Jumalan sanan kyseenalaiseksi.

3. Moos. 11:1-8. Herra sanoi Moosekselle ja Aaronille: "Sanokaa israelilaisille: Maaeläimistä saatte syödä kaikkia nelijalkaisia, joilla on kaksijakoiset sorkat ja jotka märehtivät ruokansa. Sitä vastoin eläimiä, jotka märehtivät mutta joilla ei ole sorkkia tai joilla on sorkat mutta jotka eivät märehdi, te ette saa syödä. Sellaisia ovat kameli, tamaani ja jänis, jotka tosin märehtivät (nostavat ylös kerran syötyä ruokaa, kuten jäniskin tekee) mutta joilla ei ole sorkkia; ne ovat saastaisia. Saastainen on myös sika, jolla tosin on kaksijakoiset sorkat mutta joka ei märehdi. Näiden eläinten lihaa älkää syökö älkääkä koskeko niiden raatoihin, sillä ne ovat saastaisia.

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Pietari oli sisäistänyt juutalaisten perinteet ja tarkasteli asioita niiden läpi. Hän luuli niiden määrittävän oikean tavan suhtautua pakanoihin. Siksi tarvittiin kolmiosainen taivaallinen näky, ennen kuin Jumala pystyi muuttamaan Pietarin ajatukset. Tämä osoittaa, ettei Jumalan puhetta kannata epäillä. Kun hän sanoo, että jokin asia on niin, ei pidä ryhtyä väittelemään hänen kanssaan. On parempi suunnata oma ajattelu Jumalan totuuden mukaan.

Apt. 10:17-20. Kun Pietari vielä ihmetteli, mitä hänen näkynsä oikein tarkoitti, Corneliuksen lähettämät miehet ilmaantuivat portille. He olivat kyselemällä löytäneet Simonin talon ja tiedustelivat nyt kuuluvalla äänellä, oliko talossa vieraana Simon, toiselta nimeltä Pietari. Pietarin yhä pohtiessa näkyään Henki sanoi hänelle: "Kolme miestä kysyy sinua. Mene alas ja lähde epäröimättä heidän mukaansa. Minä olen lähettänyt heidät."

Kolme miestä (pakanaa), kolme kertaa näky ruoasta jota juutalainen ei saanut syödä, lisäksi Hengen ilmoitus kolmesta miehestä, jotka Henki oli lähettänyt. Ilmeisesti vähemmän selkeä ilmoitus Jumalalta ei olisi Pietarille riittänyt. Tässä on ohje oikeastaan meillekin, sillä Jumala vahvistaa aina sanansa (Matt. 18:16, 5. Moos. 19:15). Tunteemme tai meille annetut neuvot tai profetiat pettävät meidät helposti, ellemme peilaa niitä Jumalan sanaan.

Matt. 18:16. Mutta ellei hän kuule sinua, ota mukaasi yksi tai kaksi muuta, sillä 'jokainen asia on vahvistettava kahden tai kolmen todistajan sanalla'.

5. Moos. 19:15. Asia on vahvistettava kahden tai kolmen todistajan sanalla.

Apt. 10:21-23. Pietari meni alas miesten luo ja sanoi: "Minä olen se, jota etsitte. Mikä on asianne?" Miehet vastasivat: "Pyhä enkeli on ilmestynyt sadanpäällikkö Corneliukselle, joka on hurskas ja jumalaapelkäävä mies ja hyvässä maineessa kaikkien juutalaisten keskuudessa. Enkeli käski hänen kutsua sinut kotiinsa ja kuunnella, mitä sinulla on sanottavana." Silloin Pietari pyysi miehet sisään vieraikseen.

Näiden kolmen miehen kertomus piti yhtä Hengen ilmoituksen kanssa, joten Pietari otti heidät vieraikseen. Meidänkin kannattaa peilata meille ilmoitetut asiat Jumalan sanaan, Raamattuun, ennen kuin ryhdymme toimeen (2. Kor. 6:14-15).

2. Kor. 6:14-15. Älkää ryhtykö epäuskoisten aisapariksi. Mitä tekemistä on keskenään oikeudella ja vääryydellä, mitä yhteistä on valolla ja pimeydellä? Voivatko Kristus ja Beliar olla yhtä mieltä? Mikä voi liittää uskovan sellaiseen, joka ei usko?

Apt. 10:23. Seuraavana päivänä Pietari lähti matkaan miesten kanssa, ja muutamat Joppessa asuvat veljet tulivat hänen mukaansa.

Pietari otti viisaasti mukaansa useita muita, koska hän oli nyt menossa pakanan kotiin, mikä oli juutalaiselta kiellettyä. Hänellä oli myöhemmin apua näistä mukana olleista (Apt. 11:2:2-12).

Apt. 11:2:2-12. Kun Pietari sitten tuli Jerusalemiin, ympärileikatut veljet syyttelivät häntä siitä, että hän oli vieraillut ympärileikkaamattomien luona ja aterioinut heidän kanssaan. Silloin Pietari kertoi heille alusta alkaen, kuinka kaikki oli tapahtunut: … Henki sanoi minulle, että minun oli epäröimättä lähdettävä heidän mukaansa. Myös nämä kuusi veljeä lähtivät kanssani, ja niin me menimme sen miehen kotiin.

Apt. 10:24. Sitä seuraavana päivänä hän (Pietari) tuli Kesareaan. Cornelius oli kutsunut koolle sukulaisensa ja lähimmät ystävänsä ja odotti tulijoita.

Cornelius ei halunnut pitää hyvää uutista yksistään itsellään. Evankeliumi leviää nykyisinkin pääasiassa ystävyyssuhteiden kautta.

Apt. 10:25-26. Kun Pietari oli astumassa sisään, Cornelius tuli häntä vastaan ja kumartui hänen edessään maahan saakka. Mutta Pietari sanoi: "Nouse, minä olen vain ihminen niin kuin sinäkin", ja auttoi hänet ylös.

Kun Jumala alkaa käyttää jotain ihmistä työkalunaan, on ylpistymisen vaara todellinen. Koska ylpeys on meihin sisäänrakennettu, joutuu Jumala sallimaan meille myös vaikeuksia. Joku onkin todennut, että mitä isommat Hengen purjeet, sitä painavampi vaikeuksien köli tarvitaan, etteivät maailman tuulet vie meitä mennessään.

Apt. 10:27-29. Sitten hän Corneliuksen kanssa keskustellen meni sisään ja tapasi siellä suuren joukon ihmisiä. Hän sanoi heille: "Niin kuin tiedätte, juutalaisen ei ole sallittua seurustella toiseen kansaan kuuluvien kanssa eikä mennä heidän luokseen. Jumala on kuitenkin osoittanut minulle, ettei ketään ihmistä saa pitää epäpuhtaana tai saastaisena. Siksi lähdin vastustelematta, kun minua tultiin hakemaan. Nyt tahtoisin tietää, miksi te pyysitte minua tulemaan."

Vaikka Pietari oli kuullut syyn jo häntä hakemaan tulleilta, hän hienolla tavalla huomioi nyt talon isännän.

Apt. 10:30-33. Cornelius vastasi: "Kolme päivää sitten olin tähän aikaan, yhdeksännellä tunnilla, täällä kotonani rukoilemassa. Silloin seisoi yhtäkkiä edessäni mies, jolla oli hohtavan valkeat vaatteet, ja hän sanoi: 'Cornelius, Jumala on kuullut rukouksesi ja muistanut almusi. Lähetä sana Joppeen ja kutsu luoksesi Simon, jota sanotaan myös Pietariksi. Hän asuu nahkuri Simonin talossa meren rannalla.' Niinpä lähetin heti noutamaan sinua, ja teit hyvin, kun tulit. Nyt olemme kaikki täällä Jumalan edessä kuullaksemme, mitä Herra on sinun käskenyt puhua."

Cornelius ei tuntenut Pietaria ennestään. Hän ei niinkään ollut kiinnostunut Pietarista vaan siitä, mitä Herra ilmoittaisi käyttäen Pietaria puhetorvenaan. Cornelius tiesi siinä tilanteessa olevansa Jumalan edessä.

"Mitä Herra on käskenyt sinun puhua." Meidänkään ei evankeliumia puhuessamme tulisi ensisijaisesti tuoda esiin itseämme vaan Jeesusta.

Apt. 10:34-35. Pietari rupesi puhumaan. Hän sanoi: "Nyt minä todella käsitän, ettei Jumala erottele ihmisiä. Hän hyväksyy jokaisen, joka pelkää häntä ja noudattaa hänen tahtoaan, kuului tämä mihin kansaan tahansa.

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ensimmäisellä vuosisadalla suurin evankeliumin leviämisen este oli juutalaisten ja pakanoiden välinen vastakkainasettelu. Useimmat varhaiset uskovat olivat juutalaisia ja heitä kauhistutti jo pelkkä ajatus yhteydestä pakanoiden kanssa. Jumala kuitenkin käski Pietaria viemään evankeliumin roomalaisille, ja tämä totteli taustastaan ja tunteistaan huolimatta. Vielä myöhemminkin Pietari kamppaili asian kanssa (katso Gal. 2:11-14). Jumala teki selväksi, että hyvä uutinen Jeesuksesta kuuluu kaikille. Kieli, kulttuuri, kansalaisuus, asuinpaikka, tulotaso ja koulutus muodostavat muureja ihmisten välille, mutta mikään ei saisi estää kertomasta muille Kristuksesta.

Gal. 2:11-14. Kun Keefas (Pietari) sitten tuli Antiokiaan, nousin vastustamaan häntä julkisesti, koska hän oli menetellyt väärin. Aikaisemmin hän oli ottanut osaa yhteisiin aterioihin pakanuudesta kääntyneiden kanssa. Mutta kun sinne oli tullut Jaakobin luota muutamia miehiä, hän jäi pois ja eristäytyi kääntyneistä, koska pelkäsi niitä, jotka vaativat ympärileikkausta. Samalla tavoin alkoivat teeskennellä myös muut juutalaiset, ja jopa Barnabas seurasi heidän esimerkkiään. Mutta kun minä näin heidän poikkeavan evankeliumin totuuden tieltä, sanoin Keefakselle kaikkien kuullen: "Jos sinä juutalaisena voit luopua juutalaisten tavoista ja elää pakanoiden lailla, miksi pakotat pakanoita elämään niin kuin juutalaiset?"

Apt. 10:36-43. Hän (Jumala) lähetti Israelin kansalle sanansa, ilmoitti hyvän sanoman rauhasta, jonka Jeesus Kristus on tuonut - hän, joka on kaikkien Herra. "Te tiedätte, mitä on tapahtunut ensin Galileassa ja sitten kaikkialla Juudeassa sen jälkeen kun Johannes saarnasi ja kastoi. Te olette kuulleet Jeesuksesta, nasaretilaisesta, jonka Jumala voiteli Pyhällä Hengellä ja voimalla. Hän kulki ympäri maata, teki hyvää ja paransi kaikki jotka olivat joutuneet Paholaisen valtaan, sillä Jumala oli hänen kanssaan. Tämän me voimme vahvistaa todeksi, kaiken tämän, minkä hän teki Juudean maassa ja Jerusalemissa. Hänet he ripustivat ristinpuulle ja surmasivat, mutta Jumala herätti hänet kolmantena päivänä ja antoi hänen ilmestyä - ei kaikelle kansalle, vaan todistajille, jotka Jumala oli ennalta valinnut, meille, jotka söimme ja joimme hänen kanssaan sen jälkeen kun hän oli noussut kuolleista. Hän käski meidän saarnata kansalle ja todistaa, että juuri hänet Jumala on asettanut elävien ja kuolleiden tuomariksi. Hänestä kaikki profeetat todistavat, että jokainen, joka uskoo häneen, saa hänen nimensä voimasta syntinsä anteeksi."

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Pietarin lyhyt ja voimallinen saarna sisältää kaikki evankeliumin pääkohdat. Niitä ovat Jeesuksen täydellinen elämä palvelijana, kuolema ristillä ja ylösnousemus, jota Pietari oli itse ollut todistamassa, Kirjoitusten toteutuminen Jeesuksessa ja ihmisten tarve uskoa häneen henkilökohtaisesti. Saarnan ei tarvitse olla pitkä, jotta se voi olla vaikuttava. Riittää, että se on hengen johdattama ja keskittyy Kristukseen, joka on tie, totuus ja elämä.

Muun muassa jakeet Jes. 52:13-53:12 ja Hes. 36:25-26 kertovat Jeesuksesta ja syntien anteeksisaamisesta hänessä.

Jes. 52:13-53:12. Katso, minun palvelijani menestyy: hänestä tulee korkea, ylhäinen ja suuri. Ja kuitenkin monet järkyttyivät hänet nähdessään - tuskin häntä enää ihmiseksi tunsi, niin kammottavasti hänet oli runneltu. ... Halveksittu hän oli, me emme häntä minään pitäneet. Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. … Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen. Häntä piinattiin, ja hän alistui siihen, ei hän suutansa avannut. Kuin karitsa, jota teuraaksi viedään, niin kuin lammas, joka on ääneti keritsijäinsä edessä, ei hänkään suutansa avannut. … Hänet oli määrä haudata jumalattomien joukkoon. Rikkaan haudassa hän sai leposijansa. Koskaan hän ei ollut harjoittanut vääryyttä, eikä petos ollut noussut hänen huulilleen. … Herran tahto täyttyy hänen kauttaan. … Minun vanhurskas palvelijani tekee vanhurskaiksi monet, heidän pahat tekonsa hän kantaa. Minä annan hänelle paikan suurten joukossa, hän saa jakaa saalista mahtavien kanssa, koska hän antoi itsensä kuolemalle alttiiksi ja hänet luettiin rikollisten joukkoon. Hän otti kantaakseen monien synnit, hän pyysi pahantekijöilleen armoa.

Hes. 36:25-26. Minä vihmon teidän päällenne puhdasta vettä, niin että te puhdistutte, minä puhdistan teidät kaikesta saastastanne ja epäjumalienne kaikesta iljettävyydestä. Minä annan teille uuden sydämen ja teidän sisimpäänne uuden hengen. Minä otan teidän rinnastanne kivisydämen pois ja annan tilalle elävän sydämen.

Apt. 10:44-46. Pietarin vielä puhuessa laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa. Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta.

Samarialaisetkaan eivät saaneet Pyhää Henkeä ilman, että Jumala sitoi heidät Jumalan perheväen yhteyteen, seurakuntaan (Apt. 8:14-16). Pakanat, juutalaiseen kansaan kuulumattomat, eivät myöskään saaneet Pyhää Henkeä ohi seurakunnan.

Apt. 8:14-16. Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulivat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettivät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille tultuaan nämä rukoilivat Samarian uskovien puolesta, että he saisivat Pyhän Hengen. Henki näet ei ollut vielä laskeutunut kehenkään heistä; heidät oli ainoastaan kastettu Herran Jeesuksen nimeen.

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Cornelius tarvitsi Pietaria, koska hänen täytyi saada kuulla evankeliumi ja oppia tuntemaan tie pelastukseen. Pietari tarvitsi Corneliusta, jotta pystyi ymmärtämään myös pakanoiden pelastumisen olevan Jumalan suunnitelmissa.

Apt. 10:46-48. Silloin Pietari sanoi: "Kuka voi estää kastamasta vedellä näitä, jotka ovat saaneet Pyhän Hengen niin kuin mekin?" Hän käski kastaa heidät Jeesuksen Kristuksen nimeen. He pyysivät sitten häntä jäämään sinne vielä muutamaksi päiväksi.

Sana elämään –kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Vasta uskoon tulleena Cornelius ymmärsi tarvitsevansa opetusta ja yhteyttä. On tärkeää viettää aikaa kokeneempien kristittyjen kanssa ja kuunnella heitä.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221214_Pietaria_syytetaan_perinteiden_rikkomisesta.html">

Pietaria syytetään perinteiden rikkomisesta

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Pietaria syytetään perinteiden rikkomisesta

Apt. 11:1. Apostolit ja eri puolilla Juudeaa olevat veljet saivat kuulla, että muutkin kuin juutalaiset olivat ottaneet vastaan Jumalan sanan.

Seurakunnassa saatiin tietää, että Pietari oli poikennut niistä menettelytavoista, joita seurakunnassa pidettiin hyväksyttyinä ja totuutena.

Apt. 11:2-3. Kun Pietari sitten tuli Jerusalemiin, ympärileikatut veljet syyttelivät häntä siitä, että hän oli vieraillut ympärileikkaamattomien luona ja aterioinut heidän kanssaan.

Pietaria oltiin laittamassa syytettyjen penkille jo ennen kuin hän ehti sanoa mitään puolustuksekseen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Pakanoita olivat kaikki ne, jotka eivät olleet juutalaisia. Useimmat juutalaiskristityt luulivat Jumalan tarjoavan pelastusta vain juutalaisille, koska heille Jumala oli antanut lakinsa. Eräs ryhmä Jerusalemissa ajatteli, että pakanat tosin pelastuivat, mutta vain seuraamalla juutalaisia lakeja ja perinteitä eli tulemalla juutalaisiksi ennen kääntymistään kristityiksi.

Jumala oli läpi kirjoitusten luvannut tavoittaa kansat. Tämä alkoi Abrahamille annetusta yleisestä lupauksesta (1. Moos. 12:3, 18:18), joka tarkentui Malakian julistuksessa "Auringonnousun maista aina auringonlaskun seuduille asti … minun nimeni on oleva suuri kansojen keskuudessa" (Mal. 1:11). Juutalaisten, jopa juutalaiskristittyjen oli vaikea hyväksyä tätä. Juutalaiskristityt kyllä ymmärsivät profetioiden täyttymisen Kristuksessa, mutta he ohittivat Vanhan testamentin opetukset. Mekin hyväksymme Jumalan sanasta usein vain ne osat, jotka tukevat omia tavoitteitamme, ja jätämme epämieluisat kohdat huomiotta. Meidän täytyy kuitenkin hyväksyä totuutena koko Jumalan sana.

1. Moos. 12:3. Minä siunaan niitä, jotka siunaavat sinua, ja kiroan ne, jotka sinua kiroavat, ja sinun saamasi siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille."

1. Moos. 18:17-18. Herra ajatteli: "Miksi salaisin Abrahamilta, mitä aion tehdä? Onhan Abrahamista polveutuva suuri ja mahtava kansa, ja hänen saamansa siunaus tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille.

Mal. 1:11. "Auringonnousun maista auringonlaskun maihin saakka minun nimeni on suuri. Kaikkialla minulle uhrataan suitsukkeita ja puhtaita ruokauhreja, sillä minun kunniani on suuri kansojen keskuudessa", sanoo Herra Sebaot.

Apt. 11:4. Silloin Pietari kertoi heille alusta alkaen, kuinka kaikki oli tapahtunut:

Pietari ei provosoitunut eikä lähtenyt väittelemään tekemisistään, vaan kertoi rauhallisesti syyt normaalista poikkeavaan menettelyynsä. Kun meitä syytetään jostakin, me helposti lähdemme vastahyökkäykseen. Silloin alkuperäinen asia unohtuu ja riita on valmis.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Kun Pietari kertoi Jerusalemissa Korneliuksen kääntymisestä kristityksi, uskovat olivat järkyttyneitä kuullessaan Pietarin syöneen pakanoiden kanssa. Kuultuaan koko kertomuksen he kuitenkin ylistivät Jumalaa. Tämä on esimerkki siitä, miten suhtautua kristittyjen välisiin erimielisyyksiin. Ennen kuin tuomitsee muiden uskovien käyttäytymistä, heitä tulisi kuunnella. Pyhä Henki saattaa opettaa jotain tärkeää heidän kauttaan.

Apt. 11:5-10. "Minä olin Joppen kaupungissa ja rukoilin. Silloin jouduin hurmoksiin ja näin näyn. Taivaasta tuli alas, aivan minun eteeni, ikään kuin suuri purjekangas neljästä kulmastaan kannateltuna. Kun jäin katsomaan sitä, näin siinä kaikenlaisia maan eläimiä, nelijalkaisia, petoja ja matelijoita, sekä taivaan lintuja. Ja minä kuulin äänen, joka sanoi: 'Nouse, Pietari! Teurasta ja syö!' Minä vastasin: 'Ei, ei, Herra! En ole koskaan pannut suuhuni mitään epäpuhdasta tai kiellettyä.' Silloin ääni taas puhui taivaasta: 'Minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi.' Tämä tapahtui kolmesti. Sitten kaikki temmattiin takaisin taivaaseen.

Pietari aloitti kertomalla saamastaan näystä. Merkille pantavaa on, että näyn aikana Pietari oli rukoilemassa. Näyssä Jumala sanoi puhdistaneensa nämä kolme Pietaria hakemaan lähetettyä pakanaa, jotka kuitenkin vielä odottivat pelastumista (Apt. 10:7-8).

Apt. 10:7-8. Kun enkeli tämän puhuttuaan oli mennyt pois, Cornelius kutsui luokseen kaksi palvelijaansa sekä yhden läheteistään, hurskaan sotilaan. Hän kertoi heille kaiken ja lähetti heidät Joppeen (Pietaria noutamaan).

Apt. 11:11-15. "Juuri silloin seisahtui kolme miestä sen talon eteen, jossa me olimme. Heidät oli Kesareasta lähetetty minun luokseni. Henki sanoi minulle, että minun oli epäröimättä lähdettävä heidän mukaansa. Myös nämä kuusi veljeä lähtivät kanssani, ja niin me menimme sen miehen kotiin. Hän kertoi meille nähneensä talossaan enkelin. Enkeli oli sanonut hänelle: 'Lähetä miehiä Joppeen noutamaan tänne Simon, toiselta nimeltä Pietari. Hän puhuu sinulle, ja niiden sanojen voimasta sinä pelastut, sinä ja koko perhekuntasi.' Ja kun aloin puhua, laskeutui Pyhä Henki heihin niin kuin alussa meihin.

Seuraavaksi Pietari kertoi seurakunnalle sen, miten Jumalan antama näky oli käynyt toteen. Itse panin merkille nämä kaksi asiaa:

-	Jumala lupasi Corneliukselle, että Pietari puhuu evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta, ja niiden sanojen voimasta Cornelius pelastuu ja koko hänen perhekuntansa.

-	Pyhä Henki laskeutui niihin, jotka olivat paikalla. He ottivat vastaan sanoman syntien anteeksiantamuksesta Kristuksen Jeesuksen ristinkuoleman sovituksessa.

Jumalan piti antaa Pyhä Henki pakanoille samalla tavalla kuin helluntaina opetuslapsille, sillä muuten näitä uusia uskovia ei olisi hyväksytty täysivaltaisiksi jäseniksi seurakuntaan. Ilman näitä samanlaisia Pyhän Hengen toiminnan merkkejä, uskoon tulleilta pakanoilta olisi vaadittu samat asiat, kuin mitä seurakunnassa jo noudatettiin. Pakanoita olisi pidetty seurakunnassa, jossa oli vain ympärileikattuja kristittyjä, alusta alkaen alemman tason Jumalan lapsina.

Sama vaara on meilläkin pitää niitä kristittyjä alempiarvoisina, joita Jumala ei mielestämme ole pelastunut oikealla tavalla.

Apt. 11:16. Silloin muistin, mitä Herra oli sanonut: 'Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä.'

(Matt. 3:11, Apt. 1:4-5)

Matt. 3:11. "Minä (Johannes Kastaja) kastan teidät vedellä parannukseen, mutta minun jälkeeni tulee toinen, joka on minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes riisumaan kenkiä hänen jalastaan. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella.

Apt. 1:4-5. Ollessaan heidän kanssaan aterialla Jeesus sanoi: "Älkää lähtekö Jerusalemista, vaan jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."

Apt. 11:17. Jos siis Jumala silloin, kun heistä tuli Herraan Jeesukseen uskovia, antoi heille samanlaisen lahjan kuin meille, mikä olin minä estämään Jumalaa?"

Me kritisoimme toisinaan Jumalaa siitä, että hän pelastaa ihmisen mielestämme väärällä tavalla. Usein me luulemme puhuvamme Jumalan puolesta ja/tai suhtaudumme Jumalaan kuin itsestään selvyytenä. Me voimme myös tulkita Jumalan hiljaa olemisen virheellisesti sen merkiksi, että Hän hyväksyy meidän puheemme tai tekemisemme.

Pietari ymmärsi, että Jumala oli ottanut nämä pakanat omaan valtakuntaansa, omiksi lapsikseen, ilman että heistä olisi ensin tullut ympärileikattuja juutalaisia. Koska näitä pakanoita ei ollut kastettu kristillisellä kasteella, joten oli luonnollista että Pietari kastoi heidät.

Tähän mennessä oli nyt tapahtunut kolme Hengen vuodatusta ja on mielenkiintoista katsoa, miten kristillinen kaste liittyi niihin;

-	Helluntai – Pyhän hengen saaneita opetuslapsia ei kastettu kristillisellä kasteella (Apt. 2:1-4, koska heille Jeesus antoi kastekäskynsä kastaa muita.

-	Samaria – Kaste toimitettiin ennen Pyhän Hengen saamista (Apt. 8:14-16).

-	Corneliuksen koti – Kaste toimitettiin Pyhän Hengen saamisen jälkeen (Apt. 10:44-48).

Apt. 2:1-4. Kun sitten koitti helluntaipäivä, he olivat kaikki (Jeesusta seuranneet henkilöt) yhdessä koolla. Yhtäkkiä kuului taivaalta kohahdus, kuin olisi käynyt raju tuulenpuuska, ja se täytti koko sen talon, jossa he olivat. He näkivät tulenlieskoja, kuin kieliä, jotka jakautuivat ja laskeutuivat itse kunkin päälle. He tulivat täyteen Pyhää Henkeä ja alkoivat puhua eri kielillä sitä mitä Henki antoi heille puhuttavaksi. (Tämän jälkeen kerrotaan, miten väkeä tuli runsaasti koolle. Missään ei kerrota, että nämä Jeesuksen seurassa olleet olisi kastettu kristillisellä kasteella Pyhän Hengen saamisen jälkeen.)

Apt. 8:14-16. Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulivat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettivät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille tultuaan nämä rukoilivat Samarian uskovien puolesta, että he saisivat Pyhän Hengen. Henki näet ei ollut vielä laskeutunut kehenkään heistä; heidät oli ainoastaan kastettu Herran Jeesuksen nimeen.

Apt. 10:44-48. Pietarin vielä puhuessa laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa. Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. Silloin Pietari sanoi: "Kuka voi estää kastamasta vedellä näitä, jotka ovat saaneet Pyhän Hengen niin kuin mekin?" Hän käski kastaa heidät Jeesuksen Kristuksen nimeen.

Kaikissa näissä tapauksissa pelastumisen edellytyksiä olivat;

-	Evankeliumin läsnäolo, eli sanoma Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemasta meidän syntiemme tähden.

-	Evankeliumin kuulemisen synnyttämä usko. (Room. 10:13-17)

Room. 10:13-17. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu." Mutta kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista? Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty? Onhan kirjoitettu: "Kuinka ihanat ovat ilosanoman tuojan askelet!" Mutta kaikki eivät ole olleet evankeliumille kuuliaisia. Jesaja sanookin: "Herra, kuka on uskonut meidän sanomamme?" Usko syntyy kuulemisesta, mutta kuulemisen synnyttää Kristuksen sana.

Pyhä Henki saatiin kaikissa tapauksissa uskon syntymisen jälkeen. Kaste yksinään ei pelasta. Mutta kasteen halveksiminen on vaarallista (Mark. 16:15-16).

Mark. 16:15-16, 1933/38 käännös. Ja hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsille): "Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa evankeliumia kaikille luoduille. Joka uskoo ja kastetaan, se pelastuu; mutta joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. (Jeesus käyttää tässä ns. partisiippi-muotoa, jota on vaikea kääntää suomenkielelle. Sen voisi tässä yhteydessä kääntää; "joka on loppuun asti uskonut ja on tullut kastetuksi, tulee pelastumaan, mutta joka ei uskonut, tullaan tuomitsemaan kadotukseen.")

Millä tavoilla me itse estämme Jumalan toimintaa vaatimalla lähimmäistämme toimimaan omien halujemme mukaisesti tai sanomme Jumalalle, että Hänen tulee toimia vajavaisen ymmärryksemme mukaan?

Otetaan esimerkiksi tämä kasteen halveksiminen.

Joku kokee tekevänsä syntiä, mikäli hän ei pelastumiskokemuksensa jälkeen uusi kastettaan.

Joillekin tämä kasteen uusiminen on kuuliaisuuden teko ja vastaa lähinnä uskon tunnustamista.

Minä taas koen, että Jumala itse on lapsikasteessa pukenut ylleni valkoiset vaatteet. Parannuksen teko ja usko Jeesuksen sovintovereen, eli palaaminen kasteen armoon, puhdistaa niihin matkalla kertyneen saastan. Uusintakasteessa minä itse vain peittäisin tämän Jumalan antaman puvun omaan työhöni perustuvalla omavanhurskauden vaatteella.

Roomalaiskirjeessä on teksti, joka mielestäni sopii tähänkin kohtaan, ettemme tuomitsisi tai halveksisi niitä Jumalan lapsia, jotka ajattelevat toisella tavoin (Room. 14:1 – 15:7).

Room. 14:1 – 15:7. Hyväksykää joukkoonne myös sellainen, joka on uskossaan heikko, älkääkä ruvetko kiistelemään mielipiteistä. Joku katsoo voivansa syödä kaikkea, mutta heikkouskoinen syö vain kasviksia. Joka syö kaikkea, älköön halveksiko sitä joka ei syö, ja joka taas ei syö kaikkea, älköön tuomitko sitä joka syö. Onhan Jumala ottanut omakseen hänetkin. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa. Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten. Jos elämme, elämme Herran omina, ja jos kuolemme, kuolemme Herran omina. Elämmepä siis tai kuolemme, me kuulumme Herralle. Juuri sitä vartenhan Kristus kuoli ja heräsi elämään, että hän olisi niin kuolleiden kuin elävienkin Herra. Kuinka sinä voit tuomita veljesi? Tai sinä toinen, kuinka voit halveksia veljeäsi? Kaikki me joudumme Jumalan tuomioistuimen eteen. Onhan kirjoitettu: - Niin totta kuin elän, sanoo Herra, jokainen polvi on notkistuva minun edessäni ja jokainen kieli on ylistävä Jumalaa. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään. Älkäämme siis enää tuomitko toisiamme. Katsokaa sen sijaan, ettette saata veljeänne kompastumaan ja kaatumaan. Herraan Jeesukseen luottaen tiedän varmasti, ettei mikään ole sinänsä epäpuhdasta. Mutta jos joku pitää jotakin epäpuhtaana, hänelle se on epäpuhdasta. Jos veljesi pahastuu ruoastasi, et enää ole noudattanut rakkauden vaatimuksia. Älä saata ruoallasi perikatoon sitä, jonka vuoksi Kristus on kuollut. Älkää antako aihetta pilkata sitä hyvää, minkä olette saaneet. Jumalan valtakunta ei ole syömistä eikä juomista, vaan vanhurskautta, rauhaa ja iloa, jotka Pyhä Henki antaa. Joka tällä tavoin palvelee Kristusta, on Jumalalle mieleen ja saa ihmistenkin arvonannon. Pyrkikäämme siis rakentamaan rauhaa ja vahvistamaan toisiamme. Älä ruoan vuoksi hajota Jumalan työtä. Kaikki tosin on puhdasta, mutta ihmiselle on pahaksi, jos hän syö jotakin, mikä loukkaa omaatuntoa. Sinun on hyvä olla syömättä lihaa ja juomatta viiniä ja välttää muutakin, mikä loukkaa veljeäsi. Säilytä sinä oma uskosi Jumalan edessä. Onnellinen se, joka ei tuomitse itseään siitä minkä uskoo oikeaksi. Mutta se, joka epäröi ja silti syö, on tuomittu, koska hän ei toimi uskon perusteella. Kaikki, mikä ei perustu uskoon, on syntiä.

Meidän, jotka olemme vahvoja, on kestettävä heikkojen vajavuuksia. Emme saa ajatella vain sitä, mikä on itsellemme mieluista. Meidän on jokaisen otettava huomioon lähimmäisemme, ajateltava, mikä on hänelle hyväksi ja vahvistaa häntä. Ei Kristuskaan ajatellut itseään. Onhan kirjoitettu: "Sinun herjaajiesi herjaukset ovat osuneet minuun." Kaikki, mitä pyhät kirjoitukset sisältävät, on kirjoitettu meille opiksi, jotta saisimme siitä kestävyyttä, lohtua ja toivoa. Jumala, jolta kestävyys ja rohkaisu tulevat, antakoon teidän olla keskenänne yksimielisiä Kristuksen Jeesuksen tahdon mukaisesti, niin että te yksimielisesti, yhdestä suusta ylistäisitte Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumalaa ja Isää. Hyväksykää siis toinen toisenne, niin kuin Kristuskin on hyväksynyt omikseen teidät, Jumalan kunniaksi.

Googlesta löytyy Liisi Jokirannan luentoja tästäkin aiheesta (www.liisijokiranta.fi / raamattuopetuksia kuuntele /sakramentit).

Apt. 11:18. Tämän kuultuaan kaikki rauhoittuivat ja ylistivät Jumalaa sanoen: "Jumala on siis avannut pakanoillekin tien kääntymykseen ja elämään."

Elämän tielle päästään kääntymyksen kautta. Tie elämään on avattu ja se tie on Jeesus Kristus (Joh. 14:6). Mekin olemme näitä pakanoita, joille Jumala on avannut tien kääntymykseen ja elämään. Älkäämme tuomitko toisiamme siitä, jos tällä Kristus-tiellä vaeltaessamme olemme ymmärtäneet Jumalan sanan eri tavoilla. Jättäkäämme toisemme rukouksessa Jumalan Sanan haltuun (Apt. 20:32).

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Apt. 20:32. "Jätän nyt teidät Jumalan ja hänen armonsa sanan haltuun, sen sanan, jossa on voima rakentaa teitä ja antaa perintöosa kaikkien pyhitettyjen joukossa.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/221228_Paavali_kutsutaan_tyohon.html">

Paavali kutsutaan työhön

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Paavali kutsutaan työhön

Evankelista Luukas on kirjoittanut tapahtumajärjestyksessä seurakunnan tapahtumista ja evankeliumin leviämisestä.

Luuk. 1:3-4. Niin olen nyt minäkin (Luukas), otettuani alusta asti kaikesta tarkan selon, päättänyt kirjoittaa yhtenäisen esityksen sinua varten, kunnioitettu Teofilos, jotta tietäisit, kuinka luotettavaa sinulle annettu opetus on.

Apt. 11:19-20. Ne, jotka Stefanoksen surmaamisesta alkaneen vainon tähden olivat hajaantuneet, kulkivat Foinikiaan, Kyprokseen ja Antiokiaan saakka mutta eivät julistaneet sanaa muille kuin juutalaisille. Heidän joukossaan oli kuitenkin muutamia kyproslaisia ja kyreneläisiä, jotka Antiokiaan saavuttuaan saarnasivat myös kreikkalaisille hyvää sanomaa Herrasta Jeesuksesta.

Evankeliumin julistamisen esteenä joillakin Jeesukseen Messiaanaan uskovilla juutalaisilla oli Mooseksen laki, joka kielsi ottamasta pakanoita Herran kansan joukkoon (5. Moos. 23:9). Pakanat olivat saastaisia, koska eivät noudattaneet Mooseksen lain rituaalisäännöksiä. Nämä juutalaiset kristityt olivat unohtaneet Jeesuksen sanan, että ei Jeesus tullut lakia kumoamaan vaan täyttämään sen (Matt. 5:17-20).

5. Moos. 23:8-9. "Älkää vieroksuko edomilaisia; he ovat teidän veljiänne. Älkää vieroksuko myöskään egyptiläisiä, sillä te olette olleet muukalaisina heidän maassaan. Näiden jälkeläisiä voidaan kolmannesta sukupolvesta alkaen ottaa Herran kansan joukkoon.

Matt. 5:17-20. "Älkää luulko, että minä (Jeesus) olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan. En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi. Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan. (Kun saamme Jumalalta uuden sydämen ja Hengen, eli uudestisyntymisen, me pääsemme taivasten valtakuntaan.)

Vainon vuoksi Jerusalemista pois lähteneiden joukossa oli myös käännynnäisiä. Käännynnäiset olivat niitä pakanoita, jotka olivat alkaneet noudattaa Mooseksen lakia ja olivat ympärileikkauttaneet itsensä. Nämä käännynnäiset julistivat evankeliumia Herrastaan Jeesuksesta Kristuksesta myös muille kuin juutalaisille.

Apt. 11:21. Herran käsi oli heidän tukenaan, ja suuri joukko ihmisiä kääntyi ja uskoi Herraan.

Jumala haluaa, että ihmiset pelastuisivat riippumatta siitä, mihin ihmisryhmään he kuuluvat (Apt. 10:34-35, Hes. 18:30-32).

Apt. 10:34-35. Niin Pietari avasi suunsa ja sanoi: "Nyt minä totisesti käsitän, ettei Jumala katso henkilöön, vaan että jokaisessa kansassa se, joka häntä pelkää ja tekee vanhurskautta, on hänelle otollinen.

Hes. 18:30-32. Minä tuomitsen teistä itse kunkin sen mukaan, mitä hän on tehnyt. Näin sanoo Herra Jumala. "Kääntykää, luopukaa synneistänne, ettei syyllisyys olisi uhkana yllänne! Heittäkää pois kaikki rikkomuksenne, kaikki se millä olette syntiä tehneet, ja ottakaa rintaanne uusi sydän ja uusi henki. Miksi te kuolisitte, israelilaiset (tai muutkaan)? En minä tahdo kenenkään kuolemaa - näin sanoo Herra Jumala. Kääntykää, niin saatte elää! (Kääntyminen on tässä sitä, että suostuu syntiseksi ja ottamaan Jumalalta vastaan uuden sydämen ja Hengen.)

Apt. 11:22. Tästä kantautui tieto Jerusalemin seurakunnalle, ja seurakunta lähetti Barnabaksen Antiokiaan.

Lähtiessään Antiokiassa olevien pakanoiden luo, Barnabas oli jo tietoinen siitä, että Jumala oli antanut Pyhän Henkensä Corneliuksen kodissa olleille pakanoille. Nyt myös Antiokiassa olevat pakanakristityt olivat saaneet Pyhän Hengen.

Apt. 11:23. Kun hän perille tultuaan näki, mitä Jumalan armo oli saanut aikaan, hän ilahtui ja kehotti kaikkia järkkymättä pysymään uskossa Herraan.

Vaikka evankeliumin julistajia ja opettajia tarvitaan, on Jumalan armo se, joka ihmisessä saa hyvää aikaan
(1. Kor. 15:10, 2. Kor. 1:12, Ef. 1:7-8, Tit. 2:11-13). Jumalan armo on sidoksissa Jeesuksen sovitustyöhön ristillä. Joka sen hylkää, hylkää aina myös Jumalan armon.

1. Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani.

2. Kor. 1:12. Me ylpeilemme siitä, että kaikkialla maailmassa ja varsinkin teidän keskuudessanne olemme noudattaneet Jumalan vaatimaa yksinkertaisuutta ja vilpittömyyttä. Tämä on omantuntommekin todistus. Meitä on ohjannut Jumalan armo eikä inhimillinen viisaus.

Ef. 1:7-8. Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto. Näin Jumala on antanut armonsa rikkauden tulla runsaana osaksemme ja suonut meille kaikkea viisautta ja ymmärrystä.

Tit. 2:11-13. Jumalan armo on näet ilmestynyt pelastukseksi kaikille ihmisille, ja se kasvattaa meitä hylkäämään jumalattomuuden ja maailmalliset himot ja elämään hillitysti, oikeamielisesti ja Jumalaa kunnioittaen tässä maailmassa, kun odotamme autuaan toivomme toteutumista, suuren Jumalan ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen kirkkauden ilmestymistä.

Jumalan armo, joka kohtaa meitä Jeesuksessa Kristuksessa, tekee pelastavan työn, mutta Jumala haluaa myös liittää ihmisen Herran Jeesuksen omien joukkoon. Yksinäinen kristitty on helpompi saalis maailmalle kuin joukossa oleva. Tosin joukkokin voi mennä harhaan, mikäli paimen on harhassa eikä pyri pitämään laumaansa Jeesuksen Kristuksen sovintoveren alla (Juud. 1:4 ja 16).

Juud. 1:4 ja 16. Teidän joukkoonne on näet luikerrellut ihmisiä, joista jo kauan on ollut tuomio kirjoitettuna. Nämä jumalattomat kääntävät meidän Jumalamme armon riettaudeksi ja kieltävät ainoan Valtiaamme ja Herramme Jeesuksen Kristuksen. (Tunnustavat suullaan ”rakkauden” Jeesusta, mutta eivät pyri noudattamaan Raamatun sanaa.)… Nuo ihmiset ovat osaansa tyytymättömiä valittelijoita, jotka elävät himojensa vallassa. Heidän puheensa ovat suurellisia, ja omaa etuaan tavoitellen he mielistelevät ihmisiä.

Apt. 11:24. Hän (Barnabas) oli hyvä mies, täynnä Pyhää Henkeä ja uskoa. Yhä enemmän oli niitä, jotka liittyivät Herran omien joukkoon.

Jumala käytti myös Barnabasta pakanoiden evankelioimiseen ja opettamiseen. Vaikka oli juutalainen, Barnabas ei ollut judaisti, koska hän ei vaatinut pakanakristityiltä ympärileikkausta.

Entä mikä on ihmisen oma osuus pelastumisessa? Siitäkin on uskovien keskuudessa kinasteltu. Kun tämä kysymys kysyttiin Erkki Lemiseltä, hän vastasi seuraavasti; ”vastaan hangoitteleminen”.

Jotkut kristityt uskovat, että ihmisessä on itsessään jotain sellaista hyvää, jolla hän kykenee kurkottamaan Jumalan puoleen. Nyt jo vanhempana kristittynä voin todeta, että minussa itsessäni ei ainakaan sellaista hyvää ole. Se, millä minä kurkottelin Jumalan puoleen, on sellaisia tekoja, joilla vanha luontoni yrittää itse ansaita itselleen taivaspaikkaa. Ja vaikkei taivaspaikka heltiäisikään, vanha luontoni ainakin yrittää ansaita ensimmäisiä paikkoja seurakunnassa. Me joudumme jatkuvasti kilvoittelemaan, että saisimme pidetyksi vanhan luontomme Jeesuksen ristillä (Gal. 6:14-15, Ef. 2:10.) Tämä kilvoittelu ei kuitenkaan ole ”hampaat irvessä kilvoittelua”, sillä meillä on Isänä Jumala, vapauttajanamme Herramme Jeesus Kristus, toisena Puolustajanamme Pyhä Henki ja rinnalla kulkijoina suuri joukko kristittyjä veljiä ja sisaria.

Gal. 6:14-15. Minä taas en ikinä tahdo kerskailla mistään muusta kuin meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen rististä. Siinä on maailma minulle ristiinnaulittu ja minä maailmalle. On samantekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ympärileikkaamaton. Tärkeää on, että hänet on luotu uudeksi.

Ef. 2:10. 1933/38 käännös. Sillä me olemme hänen tekonsa (Vanha luonto on kuollut suhteessa Jumalaan. Uudestisyntynyt uusi minä on Jumalan tekoa.), luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme. (Uusi luomus meissä syntyy vasta Kristuksessa Jeesuksessa. Kun olemme uudestisyntyneet, Jumala antaa meille tehtäväksi niitä hyviä tekoja, jotka Hän itse on jo tehnyt meille valmiiksi. Ennen uskoon tuloa, hengellisesti kuolleina, meille ei ollut edes mahdollista tehdä niitä. Uskoontulon jälkeen me joudumme valitsemaan, teemmekö niitä vai emme. Uskoon tulossa meiltä kysyttiin, suostummeko löydettäviksi. Uskoon tulon jälkeen meiltä kysytään, suostummeko elämään Jumalan valmistamissa teoissa.)

Apt. 11:25-26. Barnabas lähti sitten Tarsokseen etsimään Saulia ja löydettyään toi hänet Antiokiaan. Yhdessä he toimivat seurakunnan keskuudessa kokonaisen vuoden, ja suuri joukko ihmisiä sai heiltä opetusta. Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

Antiokiaan muodostui kristillinen seurakunta, joka tarvitsi työntekijöitä. Barnabas muisti Paavalin, joka oli siirretty ”jäähylle” kasvamaan kristittynä (Apt.9:28-31). Paavali oli aikaisemmin saanut kutsun työhön Jumalalta, nyt hän sai kutsun myös seurakunnalta.

Kristitty –sana tulee sanasta Kristus (Messias, Voideltu). Paavalin ja Barnabaan opetuksen sisältönä on ollut Kristus Jeesus jopa siinä määrin, että se herätti maallistuneiden ihmisten huomion. Kunpa niin olisi tänäänkin.

Apt.9:28-31. Sen jälkeen Saul (Paavali) eli ja vaikutti heidän parissaan Jerusalemissa. Rohkeasti hän julisti sanomaa Herrasta. Hän puhui myös kreikankielisille juutalaisille ja väitteli heidän kanssaan, mutta he yrittivät tappaa hänet. Kun uskonveljet saivat tietää tämän, he veivät Saulin Kesareaan ja lähettivät hänet sieltä Tarsokseen. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi. (Paavalin työtehtävät eivät olleet Jerusalemin seurakunnassa vaikka hän aluksi niin ilmeisesti luuli.)

Apt. 11:27-28. Tuohon aikaan tuli Jerusalemista profeettoja Antiokiaan. Muuan heistä, nimeltään Agabos, ilmoitti Hengen vaikutuksesta, että koko maailmaan oli tuleva suuri nälänhätä. Näin tapahtuikin Claudiuksen aikana.

Jumala antaa profetoimisen armolahjan muutamille kristityille, jotta he käyttäisivät sitä seurakunnan ja muiden kristittyjen hyödyksi.

Profetoimisen me miellämme usein joko tulevaisuuden ennustamiseksi tai tulikivenkatkuiseksi parannuksen julistamiseksi. Jumala ilmoittaa kyllä tuleviakin asioita profetian armolahjan kautta, mutta pääsääntöisesti profetoijan tehtävä on palauttaa ihmiset takaisin rakastavan Jumalan luo (2. Aik. 24:19, 1.Kor. 14:3-4).

2. Aik. 24:19. Vaikka hän lähetti asukkaiden keskuuteen profeettoja, joiden tuli saattaa heidät takaisin Herran luo, he eivät kuunnelleet profeettojen varoituksia.

1. Kor. 14:3-4. Mutta profetoiva puhuu ihmisille rakennukseksi ja kehoitukseksi ja lohdutukseksi. Kielillä puhuva rakentaa itseään, mutta profetoiva rakentaa seurakuntaa.

Apt. 11:29-30. Opetuslapset päättivät antaa avustusta Juudeassa asuville veljille, kukin varojensa mukaan. Niin he tekivätkin ja lähettivät Barnabaksen ja Saulin viemään rahat seurakunnan vanhimmille.

Tähän tilanteeseen ilmeisesti liittyy Paavalin Galatalaisille kirjeessään kertoma maininta (Gal. 2:9-10). Evankeliumin leviäminen on aina pääasia. Evankeliumin sisään on kuitenkin kirjoitettuna muista huolehtiminen.

Gal. 2:9-10. Kun Jaakob, Keefas ja Johannes, joita pidettiin seurakunnan pylväinä, käsittivät, minkä tehtävän Jumala oli minulle (Paavalille) armossaan antanut, he ojensivat minulle ja Barnabakselle kätensä yhteistyön merkiksi: meidän oli määrä mennä vieraiden kansojen, heidän taas juutalaisten keskuuteen. Heidän köyhiään meidän vain tuli muistaa, ja niin minä olen ahkerasti tehnytkin.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230111_Turvana_maailma_vai_Jumala.html">

Turvana maailma vai Jumala

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Turvana maailma vai Jumala?

Ilmeisesti sinä aikana, kun Paavali ja Barnabas olivat Jerusalemissa avustusta tuomassa, Herodes tappoi Jaakobin ja aikoi tehdä niin Pietarillekin (Apt. 12:1-3 ja 25).

Apt. 12:1-3 ja 25. Noihin aikoihin kuningas Herodes ryhtyi väkivaltaisiin toimiin muutamia seurakunnan jäseniä vastaan. Hän mestautti Jaakobin, Johanneksen veljen, ja huomattuaan sen olevan juutalaisille mieleen hän vielä käski vangita Pietarin; …

Kun Barnabas ja Saul olivat toimittaneet avustuksen perille, he lähtivät Jerusalemista paluumatkalle ja ottivat mukaansa Johanneksen, jota kutsuttiin myös Markukseksi.

Apt. 12:1. Noihin aikoihin kuningas Herodes ryhtyi väkivaltaisiin toimiin muutamia seurakunnan jäseniä vastaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Kuningas Herodes Agrippa I oli Herodes Suuren (joka yritti murhauttaa Jeesuksen lapsena) pojanpoika. Roomalaiset olivat asettaneet hänet hallitsemaan suurta osaa Pyhän maan alueesta. Hän vainosi kristittyjä, koska halusi miellyttää juutalaisten johtajia ja vahvistaa asemaansa.

Maailmanmielisten ongelma on se, että Raamatun sanaan totuutena uskovat kristityt eivät suostu menemään mukaan vallassa olevien harjoittamiin Raamatun sanan vastaisuuksiin (Apt. 5:29). Vähäinenkin määrä suolaa kirvelee niissä, jotka toimivat Raamatun sanan vastaisesti (Matt. 11-13).

Apt. 5:27-29. Apostolit tuotiin neuvoston eteen, ja ylipappi alkoi kuulustella heitä. Hän sanoi: "Me kielsimme jyrkästi teitä opettamasta sen miehen nimessä. Mutta nyt koko Jerusalem on täynnä teidän oppianne ja te yritätte panna sen miehen kuoleman meidän syyksemme." Tähän Pietari ja muut apostolit vastasivat: "Ennemmin tulee totella Jumalaa kuin ihmisiä.

Matt. 5:11-13. "Autuaita olette te, kun teitä minun (Jeesuksen) tähteni herjataan ja vainotaan ja kun teistä valheellisesti puhutaan kaikkea pahaa. Iloitkaa ja riemuitkaa, sillä palkka, jonka te taivaissa saatte, on suuri. Niinhän vainottiin profeettojakin, jotka elivät ennen teitä. "Te olette maan suola. Mutta jos suola menettää makunsa, millä se saadaan suolaiseksi? Ei se kelpaa enää mihinkään: se heitetään menemään, ja ihmiset tallaavat sen jalkoihinsa.

Apt. 12:2-3. Hän mestautti Jaakobin, Johanneksen veljen, ja huomattuaan sen olevan juutalaisille mieleen hän vielä käski vangita Pietarin; silloin vietettiin juuri happamattoman leivän juhlaa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jaakob ja Johannes olivat Jeesuksen kahdentoista opetuslapsen joukossa. He olivat pyytäneet, että Jeesus antaisi heille etuoikeutetun aseman valtakunnassaan. Jeesus oli vastannut, että osallisuus hänen valtakunnassaan tarkoitti kärsimistä yhdessä hänen kanssaan (Mark. 10:38-39). Näin myös kävi, sillä Herodes mestautti Jaakobin ja Johannes karkotettiin myöhemmin Patmokselle (Ilm. 1:9).

Herodes vangitutti Pietarin pääsiäisjuhlan aikaan. Se oli laskelmoitu teko, sillä kaupungissa oli tuolloin tavallista enemmän juutalaisia. Näin Herodes pystyi esittelemään valtaansa suurelle joukolle ihmisiä.

Mark. 10:38-40. Jeesus sanoi heille: "Te ette tiedä mitä pyydätte. Onko teistä juomaan sitä maljaa, jonka minä juon? Voitteko te ottaa sen kasteen, jolla minut kastetaan?" "Voimme", he vastasivat. Silloin Jeesus sanoi heille: "Sen maljan, jonka minä juon, te vielä juottekin, ja sillä kasteella, jolla minut kastetaan, kastetaan myös teidät. Mutta minä en määrää siitä, kuka istuu oikealla ja kuka vasemmalla puolellani. Ne paikat ovat niiden, joille ne on tarkoitettu."

Ilm. 1:9. Minä, veljenne Johannes, jolla on sama ahdinko, valtakunta ja Jeesukselta tuleva kestävyys kuin teillä, olin joutunut Patmos-nimiselle saarelle, koska olin julistanut Jumalan sanaa ja todistanut Jeesuksesta.

”Huomattuaan sen olevan juutalaisille mieleen …” Nautimmeko me siitä, jos eri tavalla ajatteleva kohtaa vaikeuksia? Jos nautimme, silloin oma toimintamme ei ole Jumalalle mieleen (Matt. 5:43-45). Osaammeko jättää tuon toisen (ja samalla itsemme) Jumalan käsiin?

Matt. 5:43-45. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä (Jeesus) sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia. (Tämä on Jumalan vaatimaa lakia, jota kukaan ihminen ei kykene täyttämään. Siksi meidän on tultava armon antajan, Jeesuksen Kristuksen luo, että uudestisyntyisimme ja saisimme Pyhän hengen sydämeemme. Vasta Kristus meissä vaikuttaa oikean tahtomisen ja tekemisen, jos me sen Hänelle sallimme. Fil. 2:13. Ja vaikka annammekin Jumalan vaikuttaa tahtomme ja tekomme, joudumme jatkuvasti turvautumaan anteeksiantoon ristiinnaulitussa Jeesuksessa Kristuksessa, vanhan itsekkään luontomme vuoksi.)

Apt. 12:4-6. Herodes pani Pietarin telkien taakse ja määräsi häntä vartioimaan neljä nelimiehistä sotilasvartiostoa. Hän aikoi asettaa Pietarin pääsiäisen jälkeen kansan eteen. Niin siis Pietaria pidettiin vangittuna, mutta seurakunta rukoili lakkaamatta Jumalaa hänen puolestaan. Sen päivän vastaisena yönä, jona Herodes aikoi asettaa Pietarin oikeuden eteen, Pietari nukkui kahden sotilaan välissä. Hänet oli sidottu kaksin kahlein, ja lisäksi vankilan ovella oli vartiomiehet.

Tässä on vastakkain kaksi voimatekijää. Maailma turvautuu valtaan ja aseisiin. Jumalaan toivonsa asettava turvautuu rukoukseen. Pietarilla oli rauha Jumalan kanssa ja siksi hän pystyi levollisesti nukkumaan vaikka oli kahlehdittuna kahteen sotilaaseen ja odotti kuolevansa pian. Tällainen rauha Jumalan kanssa tulee Jumalan seurassa vietetyn ajan seurauksena kärsimyksen koulussa (Joh. 14:27, 1. Piet.1:3-7). Jumala voi antaa rauhansa myös yksittäisiin tilanteisiin.

Joh. 14:27. "Minä jätän teille rauhan. Oman rauhani minä annan teille, en sellaista jonka maailma antaa. Olkaa rohkeat, älkää vaipuko epätoivoon.

1. Piet.1:3-7. Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä! Suuressa laupeudessaan hän on synnyttänyt meidät uuteen elämään ja antanut meille elävän toivon herättämällä Jeesuksen Kristuksen kuolleista. Häneltä me saamme perinnön, joka ei turmellu, ei tahraannu eikä kuihdu. Se on varattuna teille taivaissa, ja voimallaan Jumala varjelee teidät uskossa, niin että te saavutatte pelastuksen, joka on valmiina saatettavaksi ilmi lopunaikana. Siksi te riemuitsette, vaikka nyt jouduttekin jonkin aikaa kärsimään monenlaisissa koettelemuksissa. Kultakin koetellaan tulessa, ja onhan teidän uskonne paljon arvokkaampaa kuin katoava kulta. Koettelemuksissa teidän uskonne todetaan aidoksi, ja siitä koituu Jeesuksen Kristuksen ilmestyessä ylistystä, kirkkautta ja kunniaa.

Apt. 12:7-10. Mutta yhtäkkiä hänen edessään seisoi Herran enkeli ja huone oli täynnä valoa, ja enkeli töytäisi Pietarin hereille sanoen: "Nouse kiireesti." Kahleet putosivat Pietarin käsistä. Enkeli sanoi: "Vyötä vaatteesi ja pane kengät jalkaasi." Pietari teki niin, ja enkeli sanoi: "Heitä viitta harteillesi ja seuraa minua." Pietari lähti enkelin mukaan. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt, että se, mitä hänelle tapahtui, oli totta, vaan luuli sitä näyksi. He ohittivat ensimmäisen vartion, sitten toisen ja tulivat rautaportille, joka vei kaupungille. Se aukeni heille itsestään, ja niin he astuivat ulos ja lähtivät kulkemaan kujaa pitkin. Yhtäkkiä enkeli oli poissa.

Joskus Jumala käyttää ihmeiden tekemiseen luomiaan enkeleitä. Joskus Jumala toimii näkymättömästi. Ihme on tapahtuma, jossa Jumala itse poikkeaa luomistaan luonnonlaeista. Ihmeenä voidaan pitää myös tapahtumia, jotka ovat kyllä mahdollisia mutta joiden todennäköisyys on pieni, kuten raha Pietarin saaman kalan suussa (Matt. 17:27).

Matt. 17:27. Mutta miksi suotta suututtaisimme heidät (temppeliveron kerääjät)? Mene järvelle ja heitä onki veteen. Ota ensimmäinen kala, jonka vedät ylös, ja avaa sen suu. Siellä on hopearaha. Ota se ja maksa heille sekä minun että itsesi puolesta." (Kala oli tilapa, eräältä nimeltään, myös pietarinkala. Tilapa kantaa nuoria poikasiaan suussaan. Kun se haluaa vieroittaa poikaset, se etsii jonkin esineen suuhunsa ja näin estää poikasten paluun. Tässä tapauksessa tuo esine oli kolikko. Nykyäänkin niiden suusta löytyy kaikenlaista.)

Apt. 12:11. Silloin Pietari tajusi, mistä oli kysymys, ja sanoi: "Totisesti, nyt tiedän, mitä tapahtui! Herra lähetti enkelinsä ja auttoi minut Herodeksen käsistä, pelasti minut kaikesta siitä, mitä tämä kansa toivoi minulle tapahtuvan."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Miksi Jumala antoi Jaakobin kuolla mutta pelasti Pietarin ihmeen avulla? Elämä on täynnä vaikeita kysymyksiä. Miksi toisella lapsella on ruumiinvamma ja toinen on lahjakas urheilija? Miksi ihmiset kuolevat, ennen kuin ehtivät käyttää kaikkia lahjojaan? Emme pysty vastaamaan, koska näemme asioista vain pienen osan. Jumala sen sijaan näkee kaiken, ja voimme luottaa hänen johdatukseensa. Hän on antanut pahalle aikaa lyhyen hetken, ennen kuin se tuhotaan lopullisesti. Siihen saakka Jumala auttaa meitä kärsimysten keskellä vahvistaen meitä ja ilmaisten itsensä meille.

Me kuulumme Jumalasta poislangenneeseen ihmiskuntaan, joka on kuolemassa sukupuuttoon lisääntyvien geenivirheiden vuoksi. Jumala ei pelasta tätä maailmaa tuholta, ei edes Häneen uskovien vanhaa luontoakaan. Sen sijaan Hän on luvannut synnyttää uudesti ylhäältä ne, jotka uskovat Jeesukseen Kristukseen, luvannut olla heidän kanssaan heidän murheissaan ja hakea heidät taivaan kotiin (1. Kor. 15:50-52). Sen jälkeen Hän tuhoaa maailman tulella. Tämä on Jumalan ilmoittama tulevaisuus ihmiskunnalle. Joskus Hän antaa jatkoajan jollekin ihmiselle tai kansalle oman suunnitelmansa mukaisesti.

Jumala on läsnä sekä luomassaan ajassa että ajan ulkopuolella. Hän on tälläkin hetkellä sekä ajan alussa että lopussa, joten Hän tietää. Siksi Hän tietää myös sen, mihin meidän tekemämme valinnat johtavat. Hän tietää myös sen, mikä on iäisyysmielessä meille parasta.

Jumala on samaan aikaan läsnä sekä ihmisen elämän tapahtumissa että näiden tapahtumien seurauksien ajankohdissa. Jumala tietää, mutta Hän on antanut ihmiselle tahdon valita itse. Jumala on kyllä kertonut valintojen seurauksista sanassaan, mutta

kuunteleeko ihminen?

1. Kor. 15:50-52. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme.

Apt. 12:12. Kun tämä oli valjennut Pietarille, hän lähti kohti Johanneksen äidin Marian taloa, sen Johanneksen, jota kutsutaan Markukseksi. Siellä oli paljon väkeä rukoilemassa.

Johannes Markus oli se henkilö, joka kirjoitti Markuksen evankeliumin.

Apt. 12:13-17. Pietari kolkutti talon portille, ja Rode-niminen palvelustyttö tuli avaamaan. Tunnettuaan Pietarin äänen tyttö kuitenkin ilahtui niin, että portti jäi häneltä avaamatta, kun hän ryntäsi sisään kertomaan, että Pietari seisoi portilla. "Oletko järjiltäsi?" sanoivat toiset. Tytön yhä inttäessä he sanoivat: "Se on hänen enkelinsä." Mutta Pietari kolkutti kolkuttamistaan. Lopulta he menivät avaamaan ja säikähtivät, kun näkivät hänet. Pietari viittasi kädellään heitä olemaan hiljaa ja kertoi, kuinka Herra oli tuonut hänet ulos vankilasta. Hän pyysi heitä ilmoittamaan Jaakobille ja muille veljille, mitä oli tapahtunut, ja sitten hän lähti pois ja meni toiseen paikkaan.

Tämä Jaakob oli Jeesuksen veli Marian puolelta. Tästä Jaakobista tuli myöhemmin Jerusalemin seurakunnan johtaja. Herodeksen mestauttama Jaakob oli Sebedeuksen poika ja Johanneksen veli ja he kuuluivat Jeesuksen kahdentoista opetuslapsen joukkoon.

Apt. 12:18-19. Aamulla sotilaiden keskuudessa syntyi tavaton hämminki. Mitä oli tapahtunut Pietarille? Kun Herodes etsinnöistä huolimatta ei saanut häntä käsiinsä, hän kuulusteli vartijoita ja käski teloittaa heidät. Sen jälkeen hän lähti Juudeasta ja siirtyi Kesareaan.

Vartija joka päästi vangin karkuun, joutui itse kärsimään sen rangaistuksen, joka oli määrätty vangille.

Apt. 12:20-23. Herodes oli vihoissaan Tyroksen ja Sidonin kaupungeille. Nämä lähettivät yhteiset edustajansa hänen luokseen anomaan rauhaa, sillä ne joutuivat tuomaan elintarvikkeensa hänen valtakuntansa alueelta. Lähetystö sai puolelleen Blastoksen, kuninkaan kamariherran, ja niin Herodes sovittuna päivänä sonnustautui kuninkaalliseen asuunsa, asettui istuimelleen ja piti lähetystölle julkisen puheen. Kansa huusi siihen: "Jumalan ääni, ei ihmisen!" Samassa Herran enkeli löi Herodesta, koska hän ei antanut kunniaa Jumalalle. Madot söivät hänet, ja niin hän heitti henkensä.

Herodes sai haluamansa aseman ihmisten keskuudessa. Mutta samalla hän sai tuskallisen kuoleman ja mitä ilmeisimmin osalleen myös iankaikkisen kadotuksen (Mark. 8:36-37).

Mark. 8:36-37. Mitä hyödyttää ihmistä, jos hän voittaa omakseen koko maailman mutta menettää sielunsa? Millä ihminen voi ostaa sielunsa takaisin?

Useinkaan paha ei saa palkkaansa tässä elämässä ja se rohkaisee pahantekijöitä tekemään enemmän pahaa (Psalmi 73:3-28).

Psalmi 73:3-28. Minä kadehdin jumalattomia, kun näin heidän menestyvän. Heillä ei ole ikinä vaivoja, he ovat terveitä ja lihavia. He eivät joudu raatamaan niin kuin muut ihmiset, eikä heitä toisten tavoin kuriteta. Sen tähden ylpeys koristaa heidän kaulaansa ja väkivalta on viittana heidän yllään. Pahuus pursuaa heidän sisimmästään, heidän sydämensä on tulvillaan juonia. He puhuvat ilkeästi ja pilkallisesti, häikäilemättä he sortavat avutonta. Heidän puheensa uhmaavat taivasta, heidän sanansa eivät säästä mitään maan päällä. Ja minun kansani kääntyy heidän puoleensa, särpii suun täydeltä heidän sanojaan! He sanovat: "Miten Jumala tämän saisi selville? Ei Korkein mitään tiedä." Sellaisia ovat jumalattomat, kaikessa rauhassa he kasvattavat mahtiaan.

Olenko turhaan pitänyt sydämeni puhtaana ja käteni viattomina? Minua kuritetaan kaiken päivää, minä saan kärsiä joka aamu. Jos sanoisin: "Noin minäkin tahdon puhua", pettäisin ne, jotka ovat sinun lapsiasi, Jumala. Minä mietin ja mietin ymmärtääkseni kaiken tämän, mutta se oli minulle liian vaikeaa. Viimein tulin Jumalan pyhäkköön ja tajusin, miten jumalattomien käy.

Sinä johdatat heidät liukkaalle polulle, he putoavat pettävään kuoppaan (yksi liukas polku voi olla maallisen menestymisen ihannointi). Äkkiä he ovat joutuneet tuhoon, heidän loppunsa on kauhea (iankaikkinen kadotus). Herra, kun sinä nouset, he ovat pelkkää tyhjää, kuin unikuva, joka herätessä katoaa.

Sydämeni oli katkera, sieluuni pisti. Minä olin mieletön, ymmärrystä vailla, olin kuin järjetön eläin sinun edessäsi. (Koska kadehdin jumalattomia, joilla oli maallinen menestys.) Kuitenkin minä saan aina olla luonasi, sinä pidät kädestäni kiinni. Sinä johdatat minua tahtosi mukaan, ja viimein sinä nostat minut kunniaan. (Kristus on meidän kanssamme ahdistuksissamme. Maallista kunniaa Kristuksen oma ei useinkaan saa vielä täällä maan päällä.) Taivaassa minulla on sinut, sinä olet ainoa turvani maan päällä. Vaikka ruumiini ja sieluni nääntyy, Jumala on kallioni, minun osani iankaikkisesti. Ne, jotka luopuvat sinusta, menehtyvät. Sinä tuhoat kaikki, jotka pettävät sinut. (Heidän paikkansa tulee aikanaan olemaan toinen kuolema, tulijärvi. Ilm. 20:11-15.) Mutta minun onneni on olla lähellä Jumalaa, minä turvaan Herraan, Jumalaani, ja kerron kaikista hänen teoistaan.

Apt. 12:24. Mutta Jumalan sana sai yhä vankemman jalansijan ja levisi leviämistään.

Apt. 12:25. Kun Barnabas ja Saul olivat toimittaneet avustuksen perille, he lähtivät Jerusalemista paluumatkalle ja ottivat mukaansa Johanneksen, jota kutsuttiin myös Markukseksi.

Johannes Markus oli Barnabaksen serkku.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230125_Armolahjat_toimivat_seurakunnassa.html">

Armolahjat toimivat seurakunnassa

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Armolahjat toimivat seurakunnassa

Apt. 13:1. Antiokian seurakunnassa oli profeettoja ja opettajia: Barnabas ja Simeon, josta käytettiin nimeä Niger, kyreneläinen Lukios, Menahem, joka oli neljännesruhtinas Herodeksen kasvinkumppani, sekä Saul.

Seurakunnassa oli jäseniä kaikista yhteiskuntaluokista. Myös armolahjat olivat toiminnassa.

Kun kristitty uudestisyntyy Jumalan lapseksi, hän saa jo silloin tietyt Jumalan lahjat. Niiden saaminen ei riipu kristitystä itsestään, hänen teoistaan tai edes siitä, onko hän kristittynä hyvä vai ei. Näitä jokaisella uudestisyntyneellä kristityllä olevia lahjoja ovat; vanhurskaus, Pyhä Henki, usko, pelastus, iankaikkinen elämä, Jumalan lapseus. Näiden lisäksi Jumala haluaa antaa meille työkaluja, että Jumalan valtakunta menisi täällä maan päällä eteenpäin. Armolahjat ovat näitä työkaluja. Voidaan sanoa, että ensin Jumala antaa armolahjan kristitylle, jonka jälkeen Jumala antaa tämän armolahjalla varustamansa kristityn seurakunnalleen (Ef. 4:11-12, 1 Kor. 12:27-28).

Ef. 4:11-12. Hän (Kristus) antoi

seurakunnalle sekä apostolit että profeetat ja evankeliumin julistajat, sekä paimenet että opettajat, varustaakseen kaikki seurakunnan jäsenet palvelutyöhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.

1. Kor. 12:27-28. Te olette Kristuksen ruumis, ja jokainen teistä on tämän ruumiin jäsen. Jumala on seurakunnassaan asettanut ensinnäkin jotkut apostoleiksi, toiseksi jotkut profeetoiksi ja vielä jotkut opettajiksi. Muutamilla on voima tehdä ihmeitä, toisilla parantamisen lahja, toisilla kyky auttaa muita, toimia johtajana tai puhua kielillä.

Oheisena oleva lista Pyhän Hengen lahjoista eli armolahjoista ei ole kattava. Monet lahjat menevät myös toiminnaltaan päällekkäin. Esim. johtamisen lahja ei yksinään toimi oikein ilman palvelemisen tai paimenen lahjaa. Henkilöllä voi myös olla useita armolahjoja. Henkilön omat ominaisuudet ja armolahja myös täydentävät usein toisiaan. Monet kristityt eivät edes tiedä, mitä armolahjoja heillä on, saati sitten sitä, että niitä voi rukoilla itselleen (1. Kor. 14:1).

1. Kor. 14:1. Pyrkikää rakkauteen, mutta tavoitelkaa myös henkilahjoja, ennen kaikkea profetoimisen lahjaa.

Paimenen lahjaa tarvitsevat varsinkin papit ja pienpiirien vetäjät. Paimenen lahja kulkee usein käsi kädessä opettamisen tai palvelemisen lahjan kanssa.

Profetoimisen me miellämme usein joko tulevaisuuden ennustamiseksi tai tulikivenkatkuiseksi parannuksen julistamiseksi. Onhan se joskus niitäkin, mutta pääsääntöisesti profetoija yrittää palauttaa ihmiset takaisin rakastavan Jumalan luo (2. Aik. 24:19, 1. Kor. 14:3-4).

2. Aik. 24:19. Vaikka hän (Jumala) lähetti asukkaiden keskuuteen profeettoja, joiden tuli saattaa heidät takaisin Herran luo, he eivät kuunnelleet profeettojen varoituksia.

1. Kor. 14:3-4. Mutta se, joka profetoi, puhuu ihmisille: hän rakentaa, kehottaa ja lohduttaa. Kielillä puhuva rakentaa itseään, profetoiva rakentaa seurakuntaa.

Profetoija siis yrittää palauttaa eksyneen rakastavan Jumalan luo. Tämä sama tehtävä on myös opettamisen armolahjan ja usean muunkin armolahjan saaneilla. Otan tähän katkelman Erik Pontoppidanin kirjoittamasta Vähä katekismuksen selitysteoksesta "Totuus Jumalan tuntemisesta, kysymykset 279-287". Hän kertoo mielestäni hyvin sen, mitä on synti.

Mitä on valinnainen synti?

Kaikki pahat ajatukset, sanat ja teot. Pahoina hedelminä ne nousevat pahasta juuresta, joka on perisynti.

Onko monenlaista valinnaista syntiä?

On, kahdenlaista; heikkouden syntiä ja pahuuden syntiä.

Mitä on heikkouden synti?

Se on sitä, että tosi kristitty tekee väärin, vaikka hän sydämestään on kaiken synnin vihollinen. Se voi johtua siitä, ettei hän tiedä, että kysymyksessä on synti, ei pysty ajattelemaan asiaa uudelleen, on harkitsematon tai muuta sellaista. Hän huomaa kuitenkin syntinsä heti, kun Henki kurittaa häntä hänen omassatunnossaan. Silloin hän sydämestään katuu, pyytää Jumalalta anteeksi ja pyrkii entistä enemmän parantamaan itseään. (Gal. 6:1, Jaak. 3:2)

Mitä on pahuuden synti?

Se on sitä, että ihminen tieten tahtoen ja mielihyvin tekee pahaa tai on tekemättä hyvää ja jatkaa tätä. (1. Joh.3:8-10, Joh. 8:34, 2. Piet. 3:3, 4. Moos. 15:30)

Onko tärkeää tietää heikkouden synnin ja pahuuden synnin ero?

On, se on hyvin tärkeää. Ellei tunnista tätä eroa, se voi johtaa vaaralliseen varmuuteen tai tarpeettomaan ahdistukseen.

Miten tämä voi johtaa varmuuteen?

Siten, että pahuuden synnissä elävä lohduttautuu sillä, että kaikki ihmiset ovat syntisiä.

Eikö kuitenkin ole totta, että kaikki ovat syntisiä?

On, mutta syntisissä on suuri ero, kuten sanottu.

Esitä minulle tämä ero toisin sanoin, koska asia on näin tärkeä!

Ero on yhtä suuri kuin yöllä ja päivällä:

Jumalan lapset tekevät syntiä heikkoudesta. He tuntevat synnin, kärsivät synnistä ja joutuvat synnin yllättämiksi vastoin tahtoaan. He kuitenkin voittavat yhä enemmän syntisiä vikojaan ja puutteitaan, jotka he kokevat tuskallisiksi. He antautuvat Pyhän Hengen johdettaviksi ja pyrkivät täydellisyyteen.

Maailman ja Paholaisen lapset tekevät kuitenkin syntiä tieten tahtoen, iloitsevat synnistä ja tekevät syntiä armon varassa. He antavat lihan hallita itseään. Siksi heidän on kuoltava.

Jumala ei useinkaan puutu tämän elämän aikana siihen, jos joku haluaa elää Hänen sanansa vastaisesti (Ilm. 22:10-15). Jumalan Pyhä Henki on annettu avuksi, lohduttajaksi, johdattajaksi ja voimaksi niille, jotka haluavat elää Jumalan sanan mukaan ja Hänen lapsinaan.

Ilm. 22:10-15. Sitten minulle sanottiin: "Älä sulje sinetillä tämän kirjan ennussanoja, sillä hetki on lähellä. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan. Minä olen A ja O, ensimmäinen ja viimeinen, alku ja loppu. "Autuaita ne, jotka pesevät vaatteensa: he pääsevät syömään elämän puusta ja saavat mennä porteista sisälle kaupunkiin. Ulkopuolelle jäävät koirat ja noidat, irstailijat, murhaajat ja epäjumalien palvelijat ja kaikki, jotka rakastavat valhetta ja noudattavat sitä.

Henkilahja ei pakota ihmistä toimimaan vastoin hänen omaa tahtoaan (1. Kor. 14:31-33). Tässä mielessä Jumalan armolahjat ovat passiivisia (taka-alalla olevia). Jotkin armolahjat ovat aktiivisia siinä mielessä, että kristitty voi käyttää niitä milloin tahansa (esim. palveleminen).

1. Kor. 14:31-33. Kaikki te voitte profetoida, kukin vuorollanne, jotta kaikki oppisivat ja saisivat rohkaisua. Profeetat pystyvät hallitsemaan henkilahjojaan, sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen vaan rauhan Jumala.

Joskus joitakin armolahjoja korostetaan muiden armolahjojen kustannuksella. Näin ei Jeesus ole asiaa tarkoittanut. Lahjojen tarkoitus ei ole tuoda kunniaa käyttäjälleen vaan Kristukselle. Jos lahjan käyttäjä alkaa armolahjansa vuoksi pitää itseään parempana kuin muita, hän syyllistyy ylpeyden syntiin. Tällainen kristitty viestittää ympäristöönsä sitä, että hän on kristittynä vielä raakile.

Monet kristityt hinkuvat näyttäviä armolahjoja, mutta eivät Hengen hedelmää, koska he ovat Raamatun lukijoina laiskoja. Vanha luomus meissä ei halua antaa hallintavaltaa pois itseltään ja tässä sillä on mahdollisuus naamioitua hengelliseksi. Tällä tavalla vanhan luomuksensa pettämäksi joutunut kristitty pitää armolahjoja Jumalalta saatuna palkintona vaikka ne ovat palvelemisen apuvälineitä ja siinä mielessä voivat olla jopa rasitteita (2. Kor. 11:27-29).

2. Kor. 11:27-29 (Paavalin sanomaa). Olen raatanut ja nähnyt vaivaa, valvonut paljon, kärsinyt nälkää ja janoa, paastonnut usein, palellut vähissä vaatteissa. Kaikkien näiden hankaluuksien lisäksi minua joka päivä painaa huoli kaikista seurakunnista. Jos joku on heikko, niin minäkin olen heikko. Jos joku lankeaa, se polttaa minua.

Apt. 13:2-3. Kerran, kun he olivat palvelemassa Herraa ja paastoamassa, Pyhä Henki sanoi: "Erottakaa Barnabas ja Saul minun työhöni, siihen tehtävään, johon minä olen heidät kutsunut." Niin he paastosivat ja rukoilivat, ja sitten he panivat kätensä näiden kahden päälle ja lähettivät heidät matkaan.

Pyhä Henki sanoi, mutta Raamatun mukaan se pitää koetella (1. Joh. 4: 1-6). Liian usein profetiaan tulee mukaan ihmisen omia toiveita, oman sielun tuotosta. Tiedän myös tapauksia, joissa tarkoitushakuisesti profetoitiin kuulijoiden mieliksi tavoitteena oma etu.

1. Joh. 4: 1-6. Rakkaat ystävät, älkää uskoko kaikkia henkiä. Koetelkaa ne, tutkikaa, ovatko ne Jumalasta, sillä maailmassa on liikkeellä monia vääriä profeettoja. Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta. (Sen, että Jeesus syntyi ihmiseksi ja vuodatti verensä ristillä meidän syntiemme sovitukseksi. Ja sen, että me tarvitsemme sovintoveren armoa joka päivä ruumiilliseen kuolemaamme asti.) Yksikään henki, joka kieltää Jeesuksen, ei ole Jumalasta. Sellainen henki on Antikristuksen henki, jonka te olette kuulleet olevan tulossa ja joka jo on maailmassa. Te, lapseni, olette Jumalasta, ja te olette voittaneet nuo väärät profeetat, sillä se, joka on teissä, on suurempi kuin se, joka on maailmassa. He ovat maailmasta. Maailmasta on se, mitä he puhuvat (jättävät mm. Raamatun totuudesta osia puhumatta), ja maailma kuuntelee heitä (kuuntelee, koska he eivät puhu ihmisen perustavanlaatuisesta syntisyydestä eivätkä parannuksen teon tarpeesta). Me olemme Jumalasta. Joka tuntee Jumalan, kuuntelee meitä, mutta joka ei ole Jumalasta, se ei meitä kuuntele. Tästä me tunnemme totuuden hengen ja eksytyksen hengen.

Apt. 13:4. Barnabas ja Saul, jotka Pyhä Henki näin oli lähettänyt, tulivat Seleukiaan ja purjehtivat sieltä Kyprokseen. Raamattu kansalle käännös kertoo paremmin sen, että lähetit eivät valinneet matkakohdettaan oman päänsä mukaan vaan Pyhä Henki johdatti heitä valinnassaan. Apt. 13:4, Raamattu kansalle käännös: Niin he Pyhän Hengen lähettäminä menivät Seleukiaan ja purjehtivat sieltä Kyprokselle. Apt. 13:5-8. Saavuttuaan Salamiiseen he julistivat Jumalan sanaa juutalaisten synagogissa. Johannes oli mukana heidän apulaisenaan. He kulkivat sitten koko saaren halki Pafokseen saakka. Siellä he tapasivat Barjesus-nimisen juutalaisen miehen, joka oli noita ja väärä profeetta. Tämä oleskeli saaren käskynhaltijan Sergius Pauluksen luona, joka oli viisas mies. Käskynhaltija kutsui Barnabaksen ja Saulin luokseen ja halusi kuulla Jumalan sanaa. Mutta tuo tietäjä - sitä hänen toinen nimensä Elymas

tarkoittaa - vastusti heitä ja yritti estää käskynhaltijaa tulemasta uskoon.

Barjesus on juutalainen nimi ja tarkoittaa suomeksi Jeesuksen poikaa.

Väärä profeetta puhuu muunneltua Jumalan sanaa. Barjesuksella oli lokoisat oltavat käskynhaltijan luona eikä hän halunnut menettää asemaansa, minkä tiesi tapahtuvan, jos käskynhaltija tulisi uskoon.

Apt. 13:9-11. Silloin Saul - eli Paavali - täynnä Pyhää Henkeä katsoi mieheen tiukasti ja sanoi: "Sinä Paholaisen sikiö, vilpin ja petoksen pesä, sinä kaiken hyvän ja oikean (vanhurskauden) vihollinen! Etkö jo lakkaa vääristämästä Herran suoria teitä! Nyt Herra nostaa kätensä sinua vastaan. Sinä tulet sokeaksi etkä näe aurinkoa ennen kuin määrä on." Siinä samassa noidan ylle laskeutui synkkä pimeys, ja hän asteli haparoiden sinne tänne ja etsi taluttajaa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Tässä kohtaa Paavalia kutsutaan Raamatussa ensimmäistä kertaa Paavaliksi (Paulus). Tähän asti hän on ollut Saul tai Saulus.

Pyhä henki johdatti Paavalin vastustamaan Barjeesusta tämän synnin takia. On aika olla ystävällinen ja aika asettua vastaan. Jumala antaa viisauden tunnistaa nämä ajat ja rohkeuden toimia oikein.

Paulus on latinaa ja merkitsee pientä tai nöyrää.

Tässä tilanteessa Paavali käytti useaa armolahjaa, kuten; evankelistan lahja, profetoimisen lahja, henkien arvostelemisen lahja, voima tehdä ihmeitä.

Apt. 13:12. Kun käskynhaltija näki, mitä tapahtui, hän ihmetteli Herran opin voimaa ja uskoi.

Ihmeet ja merkit seuraavat evankeliumin julistusta.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230208_Paavalin_puhe_juutalaisille.html">

Paavalin puhe juutalaisille

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Paavalin puhe juutalaisille

Pelastumisen esteenä juutalaisilla oli eli sellainen Mooseksen lain ja profeettojen ilmoitusten tulkinta, johon kärsivä Messias ei sopinut. Myöhemmin pelastumisen esteeksi tulivat ne julmat teot, joita kristityn nimellä kulkevat ihmiset heille tekivät. Saatana vihaa sekä juutalaisia että Jeesukseen vapahtajanaan uskovia kristittyjä (Ilm. 12:13-17). Saatana yrittää karkottaa juutalaiset Jerusalemista ja siten estää Jeesuksen paluun Jerusalemiin (Sak. 14:3-5). Uudestisyntyneet kristityt ovat Jumalan valtakunnassa (Luuk. 17:20-21).

Ilm. 12:13-17. Kun lohikäärme (paholainen) huomasi, että se oli syösty maahan (paholaiselta evättiin pääsy taivaaseen), se lähti ajamaan takaa naista, joka oli pojan synnyttänyt (Israelin kansaa, josta Jeesus syntyi). Mutta naiselle annettiin suuren kotkan siivet, jotta hän lentäisi turvapaikkaansa autiomaahan. (Israelin kansa oli ilman valtiota 40 vuotta erämaassa ennen luvattuun maahan pääsemistä. Samoin oli Israelin kansa ilman valtiota vajaa pari tuhatta vuotta ennen nykyistä paluutaan Israeliin.) Siellä hän on suojassa käärmeeltä, ja hänestä pidetään huolta vuosi, kaksi vuotta ja puoli vuotta. Käärme syöksi kidastaan naisen perään vesivirran, jotta virta veisi hänet mennessään, mutta maa auttoi naista: se avasi suunsa ja nielaisi virran, jonka lohikäärme oli syössyt kidastaan. Lohikäärmeen raivo yltyi, ja se lähti sotimaan naisen muita lapsia vastaan, niitä, jotka ovat uskollisia Jumalan käskyille ja Jeesuksen todistukselle.

Sak. 14:3-5. Herra itse lähtee sotaan viholliskansoja vastaan, niin kuin hän on lähtenyt ennenkin vihollisen hyökätessä. Hän seisoo sinä päivänä Öljymäellä, joka kohoaa Jerusalemin itäpuolella. Ja Öljymäki halkeaa kahtia idästä länteen, toinen puoli vuoresta väistyy pohjoiseen, toinen puoli etelään, ja välille syntyy valtaisa laakso. Te pakenette vuorten välissä olevaa laaksoa pitkin, ja se ulottuu Asaliin asti. Te pakenette, niin kuin paettiin maanjäristystä Juudan kuninkaan Ussian aikana. (Tämä tapahtuu, kun Jeesus palaa takaisin ja/tai kun Israelin jäännös hyväksyy Jeesuksen lopun ajan lopulla Messiaakseen.) Sitten Herra, teidän Jumalanne, tulee Jerusalemiin, ja kaikki pyhät ovat hänen mukanaan. (Tämä taas tapahtuu Jumalan maan päälle vuodattamien vihan maljojen jälkeen.)

Luuk. 17:20-21. Kun fariseukset kysyivät Jeesukselta, milloin Jumalan valtakunta tulee, hän vastasi: "Ei Jumalan valtakunta tule niin, että sen tulemista voidaan tarkkailla. Eikä voida sanoa: 'Se on täällä', tai: 'Se on tuolla.' Katsokaa: Jumalan valtakunta on teidän keskellänne. (tai; sisäisesti teissä)"

Apt. 13:13. Paavali lähti seuralaisineen Pafoksesta ja purjehti Pamfylian Pergeen. Siellä Johannes erosi heistä ja palasi Jerusalemiin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa: Luukas ei anna selitystä sille, miksi Johannes Markus jätti Paavalin ja Barnabaksen. Saattaa olla, että Markukselle tuli koti-ikävä, tai ehkä hän suuttui Paavalin noustessa johtajaksi hänen serkkunsa Barnabaksen tilalle. Voi myös olla, että hän alkujaankin oli aikonut matkustaa vain tänne asti mutta ei ollut kertonut sitä etukäteen. Joka tapauksessa Paavali syytti Johannes Markusta rohkeuden ja uskollisuuden

puutteesta ja kieltäytyi ottamasta häntä mukaan toiselle matkalle (Apt. 15:37-38). Paavali alkoi kuitenkin myöhemmin arvostaa Markusta (Kol. 4:10) ja kertoi tarvitsevansa hänen apuaan työssään (2. Tim. 4:11).

Apt. 15:36-40. Jonkin ajan kuluttua Paavali sanoi Barnabakselle: "Lähde kanssani uudelle matkalle kaikkiin niihin kaupunkeihin, joissa olemme julistaneet Herran sanaa. Käymme katsomassa, mitä veljille kuuluu." Barnabas halusi ottaa mukaan myös Johanneksen, jota kutsuttiin Markukseksi, mutta Paavali ei hyväksynyt häntä matkatoveriksi, koska hän oli Pamfyliassa luopunut heistä eikä ollut lähtenyt heidän kanssaan työhön. Tästä sukeutui niin kova riita, että kumpikin lähti omille teilleen. Barnabas otti Markuksen mukaansa ja purjehti Kyprokseen. Paavali puolestaan valitsi toverikseen Silaksen.

Kol. 4:10. Teille lähettää terveisiä vankitoverini Aristarkos, samoin myös Markus, Barnabaksen serkku, josta olette saaneet ohjeet. Ottakaa hänet vastaan, jos hän tulee luoksenne.

2. Tim. 4:11. Vain Luukas on täällä kanssani. Ota Markus mukaasi, sillä hänestä olisi minulle paljon apua.

Raamattu antaa esimerkin myös siitä, miten Jumalan valtakunnan työntekijät voivat riitautua keskenään. Mutta myös siitä, että he sopivat riitansa. Raamattu ei pyri kaunistelemaan asioita tai lakaisemaan hankalia asioita maton alle. Raamatussa kerrotaan totuus.

Apt. 13:14. Toiset jatkoivat Pergestä eteenpäin ja tulivat Pisidian Antiokiaan. Sapattina he menivät synagogaan ja asettuivat istumaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Saapuessaan uuteen kaupunkiin todistamaan Jeesuksesta Paavali ja Barnabas menivät aina ensin synagogaan. Siellä oli Jumalaan uskovia juutalaisia, jotka tutkivat kirjoituksia. Monet heistä eivät voineet hyväksyä sitä, että Jeesus oli luvattu Messias, koska heillä oli eri käsitys siitä, millainen heidän Messiaansa piti olla. Jeesus ei ollut heidän toiveidensa mukainen sotilaallinen johtaja, joka voisi kaataa Rooman vallan. Sen sijaan Jeesus oli palvelija-kuningas, joka tuli sovittamaan ihmisten synnin ja palaisi vasta myöhemmin tuomitsemaan maailman kansakunnat. Paavali ja Barnabas eivät halunneet hylätä synagogaa. Sen sijaan he yrittivät selittää mahdollisimman selkeästi, että kirjoitukset, joita juutalaiset opiskelivat, viittasivat Jeesukseen.

Apt. 13:15. Kun lakia ja profeettoja oli luettu, synagogan esimiehet lähettivät heille sanan: "Veljet, jos haluatte lausua seurakunnalle joitakin kehotuksen sanoja, niin puhukaa."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Synagogajumalanpalveluksessa luettiin ensin Shema eli uskontunnustus (5. Moos. 6:4), jonka juutalaiset toistivat useita kertoja päivässä. Jumalanpalvelukseen kuuluivat tietyt rukoukset, lain eli Mooseksen kirjojen lukeminen, lakia havainnollistava profeettojen kirjojen lukeminen sekä saarna. Tapana oli kutsua puhujiksi vierailevia opettajia, joten Paavali ja Barnabas olivat tervetulleita. Mutta heti kun he puhuivat Jeesuksesta Messiaana, ovi useimmiten paiskattiin kiinni. Heitä ei yleensä kutsuttu takaisin ja joskus heidät ajettiin ulos koko kaupungista.

5. Moos. 6:4. "Kuule, Israel! Herra on meidän Jumalamme, Herra yksin.

Apt. 13:16. Silloin Paavali nousi, viittasi kädellään ja alkoi puhua: "Kuulkaa minua, israelilaiset, ja te muut, jotka pelkäätte Israelin Jumalaa!

Synagogassa oli koolla ympärileikattuja israelilaisia ja ns. ”Jumalaa pelkääviä”, jotka uskoivat Israelin Jumalaan mutta joita ei ollut ympärileikattu.

Apt. 13:17. Jumala valitsi isämme, ja kun he olivat Egyptissä, vieraassa maassa, hän teki heistä suuren kansan ja johdatti heidät väkevällä kädellään sieltä pois.

Paavali aloitti kertomalla asiasta, josta kaikki olivat yhtä mieltä. Jumala valitsi Israelin kantaisät, teki heistä kansan ja johdatti heidät heille lupaamaansa maahan (1. Moos. 50:24). Joku voisi ajatella, että miksi Jumala valitsi juuri Israelin monien kansojen joukosta (5. Moos. 9:4-6). Jos Jumala olisi valinnut jonkin muun kansan, siitä ajateltaisiin samalla tavalla, että ”miksi juuri se kansa”. Näin ajatteleva luulee, että jotkut ihmiset tai kansat, ehkä hän itsekin, ovat muita parempia. Jumala ei kysele luomiltaan ihmisiltä, mitä Hän saa tehdä ja mitä ei. Hän tekee niin kuin Hän on luvannut ja mitä Hänen oma kunniansa vaatii.

1. Moos. 50:24. Joosef sanoi veljilleen: "Minä kuolen pian, mutta Jumala pitää teistä hyvän huolen ja vie teidät tästä maasta (Egyptistä) siihen maahan, jonka hän vannoi antavansa Abrahamille, Iisakille ja Jaakobille."

5. Moos. 9:4-6. Kun Herra, teidän Jumalanne, karkottaa heidät (Kanaanin maan kansat) teidän tieltänne, älkää ajatelko, että Herra on teidän omien ansioittenne tähden tuonut teidät tänne ja antanut teille tämän maan. Ei, vaan Herra hävittää nämä kansat teidän tieltänne niiden pahuuden tähden. Ette te oman kuuliaisuutenne ja rehellisyytenne ansiosta pääse ottamaan haltuunne niiden maita, vaan Herra, teidän Jumalanne, hävittää nämä kansat teidän tieltänne niiden pahuuden tähden ja täyttääkseen lupauksensa, jonka hän valalla vannoen on antanut teidän esi-isillenne Abrahamille, Iisakille ja Jaakobille. Painakaa siis mieleenne, ettei Herra, teidän Jumalanne, anna tätä hyvää maata teille teidän kuuliaisuutenne takia, sillä te olette uppiniskainen kansa.

Apt. 13:18-20. Neljänkymmenen vuoden ajan hän autiomaassa sieti kansansa niskurointia, ja hän hävitti Kanaanin maasta seitsemän kansaa ja jakoi näiden maat israelilaisille perintömaaksi. Tähän kaikkeen kului noin neljäsataaviisikymmentä vuotta.

Vaikka Jumala oli Israelin kansan kanssa sen erämaavaelluksen aikana, kansan niskurointi osoittaa, että ihmisessä itsessään ei ole Jumalalle kelpaavuutta. Mutta miksi Jumala sitten hävitti Kanaanin maan kansat Israelin tieltä, jos kerran Israelkin niskuroi? Siksi, koska Kanaanin maan syntivelka oli silloin jo täyttynyt (1. Moos. 15:13-16). Israelin syntivelka täyttyisi vasta myöhemmin ja aiheuttaisi maan tyhjentymisen israelilaisista (Jer. 5:15-19). Jumala kuitenkin palautti israelilaiset takaisin Israeliin, koska oli niin luvannut. Tässä on varoitus meillekin, jos me kansana luovumme Jumalan sanan, Raamatun, noudattamisesta.

1. Moos. 15:13-16. Silloin Herra sanoi hänelle (Aabrahamille): "Sinun tulee tietää, että jälkeläisesi joutuvat elämään muukalaisina maassa, joka ei ole heidän omansa. Heistä tulee siellä orjia, ja heitä sorretaan neljäsataa vuotta. ... Sinun jälkeläisistäsi palaa tänne vasta neljäs sukupolvi, sillä amorilaisten (yksi Kanaanin maan kansoista) syntien määrä ei vielä ole täyttynyt."

Jer. 5:15-19. Kuulkaa, israelilaiset! Minä tuon teitä vastaan kaukaisen kansan, sanoo Herra. Se on voittamaton kansa, ikivanha, kansa, jonka kieltä ette tunne, jonka puhetta ette ymmärrä. Heidän nuoliviinensä on teidän hautanne, uljaita sotureita he ovat kaikki. He syövät sinun satosi ja leipäsi, poikasi ja tyttäresi, he syövät lampaasi ja härkäsi, viiniköynnöksesi ja viikunapuusi. Heidän miekkansa hävittää linnoitetut kaupunkisi, joihin sinä luotat. "Mutta niinäkään päivinä minä en kansaani tyystin hävitä", sanoo Herra. "Kun sinulta kysytään: 'Minkä tähden on Herra, meidän Jumalamme, tehnyt meille kaiken tämän?', niin vastaa: 'Te hylkäsitte Herran ja palvelitte vieraita jumalia omassa maassanne! Nyt teidän täytyy palvella vierasta kansaa maassa, joka ei ole teidän omanne.'"

Apt. 13:20-23. Sen jälkeen hän (Jumala) antoi heille tuomareita profeetta Samuelin aikaan saakka. Kun he sitten pyysivät itselleen kuningasta, Jumala antoi heille Saulin, Kisin pojan, Benjaminin heimosta, ja Saul hallitsi neljäkymmentä vuotta. Sitten Jumala pani hänet viralta ja nosti heille kuninkaaksi Daavidin. Daavidista hän myös antoi todistuksen: 'Minä olen löytänyt Daavidin, Iisain pojan, mieleni mukaisen miehen. Hän on kaikessa toteuttava minun tahtoni.' "Daavidin jälkeläisistä Jumala on lupauksensa mukaan antanut Israelille Pelastajan, Jeesuksen.

Messiaan tuli olla Daavidin poika (jälkeläinen). Ennen vuonna 70 tapahtunutta Jerusalemin hävitystä temppelissä säilytettiin sukuluetteloita. Vaikka papit syyttivät Jeesusta paljosta, he eivät koskaan syyttäneet Jeesusta siitä, ettei hän olisi ollut Daavidin poika. (Jer. 33:17-21.)

Jer. 33:17-21. Sillä näin sanoo Herra: Aina on mies Daavidin suvusta istuva Israelin heimon valtaistuimella. Ja aina on mies leeviläisten pappien suvusta oleva minun edessäni uhraamassa polttouhria ja sytyttämässä ruokauhria ja toimittamassa teurasuhria joka päivä." (Jeesus oli myös papillista sukua Marian kautta, Luuk. 1:36.) Ja Jeremialle tuli tämä Herran sana: "Näin sanoo Herra: Jos saatte rikotuksi minun liittoni päivän kanssa ja minun liittoni yön kanssa, niin että päivä ja yö eivät enää tule ajallansa, niin rikkoutuu myös minun liittoni palvelijani Daavidin kanssa, niin ettei hänellä enää ole poikaa, joka istuu kuninkaana hänen valtaistuimellansa, ja minun liittoni leeviläisten pappien, minun palvelijaini, kanssa.

Apt. 13:24-25. Hänen edellään kulki Johannes, joka julisti Israelin kansalle, että kaikkien tuli kääntyä ja ottaa kaste. Kun Johannes oli matkansa päässä, hän sanoi: 'En minä ole se, joksi te minua luulette. Minun jälkeeni tulee toinen, jonka kenkiäkään minä en kelpaa riisumaan.'

Johannes Kastaja oli laajalti tunnettu henkilö. Paavali huomautti, että Johanneskin todisti Jeesuksen messiaanisuudesta (Matt. 3:11-12).

Lainopettajat opettivat, että oppilaan tuli tehdä kaikki mahdollinen opettajansa hyväksi, paitsi niin alas ei saanut vajota, että olisi riisunut tämän kengät. Kenkiin kun oli tarttunut kaikkea saastaa kadulta, joten kenkien riisuminen oli orjan työtä. Tämä antaa Johanneksen sanoille oikean sisällön.

Matt. 3:11-12. "Minä (Johannes Kastaja) kastan teidät vedellä parannukseen, mutta minun jälkeeni tulee toinen, joka on minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes riisumaan kenkiä hänen jalastaan. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänellä on kädessään viskain, ja sillä hän puhdistaa puimatantereensa viljan. Jyvät hän kokoaa aittaansa, mutta ruumenet hän polttaa tulessa, joka ei koskaan sammu."

Apt. 13:26. "Veljet, Abrahamin jälkeläiset, ja te muut, jotka pelkäätte Jumalaa! Juuri meille on lähetetty sanoma tästä Pelastajasta.

Paavali vetoaa siihen, että sanoma Pelastajasta ja pelastuksesta, on annettu juuri juutalaisille. Heidän pitäisi ymmärtää lukemiensa kirjoitusten perusteella, että Jeesus on tämä profeettojen lupaama Messias, Herran kärsivä palvelija (Jes. 52:13-53:12).

Jes. 52:13-53:12. Katso, minun palvelijani menestyy: hänestä tulee korkea, ylhäinen ja suuri. Ja kuitenkin monet järkyttyivät hänet nähdessään - tuskin häntä enää ihmiseksi tunsi, niin kammottavasti hänet oli runneltu. … Hän kasvoi Herran edessä kuin vähäinen verso, kuin vesa kuivasta maasta. Ei hänellä ollut vartta, ei kauneutta, jota olisimme ihaillen katselleet, ei hahmoa, johon olisimme mieltyneet. Hyljeksitty hän oli, ihmisten torjuma, kipujen mies, sairauden tuttava, josta kaikki käänsivät katseensa pois. Halveksittu hän oli, me emme häntä minään pitäneet. Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. Omista teoistaan me uskoimme hänen kärsivän rangaistusta, luulimme Jumalan häntä niistä lyövän ja kurittavan, vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen. Häntä piinattiin, ja hän alistui siihen, ei hän suutansa avannut. Kuin karitsa, jota teuraaksi viedään, niin kuin lammas, joka on ääneti keritsijäinsä edessä, ei hänkään suutansa avannut. Hänet vangittiin, tuomittiin ja vietiin pois - kuka hänen kansastaan siitä välitti? Hänet syöstiin pois elävien maasta, hänet lyötiin hengiltä kansansa rikkomusten tähden. Hänet oli määrä haudata jumalattomien joukkoon. Rikkaan haudassa hän sai leposijansa. Koskaan hän ei ollut harjoittanut vääryyttä, eikä petos ollut noussut hänen huulilleen. Herra näki hyväksi, että hänet ruhjottiin, että hänet lävistettiin. Mutta kun hän antoi itsensä sovitusuhriksi, hän saa nähdä sukunsa jatkuvan, hän elää kauan, ja Herran tahto täyttyy hänen kauttaan. Ahdistuksensa jälkeen hän näkee valon, ja Jumalan tunteminen ravitsee hänet. Minun vanhurskas palvelijani tekee vanhurskaiksi monet, heidän pahat tekonsa hän kantaa. Minä annan hänelle paikan suurten joukossa, hän saa jakaa saalista mahtavien kanssa, koska hän antoi itsensä kuolemalle alttiiksi ja hänet luettiin rikollisten joukkoon. Hän otti kantaakseen monien synnit, hän pyysi pahantekijöilleen armoa.

Apt. 13:27-29. Jerusalemilaiset ja heidän hallitusmiehensä eivät tajunneet, kuka Jeesus oli. He tuomitsivat hänet, mutta näin he panivat täytäntöön profeettojen sanat, joita joka sapattina luetaan. Mitään syytä kuolemantuomioon he eivät voineet esittää, mutta silti he vaativat Pilatusta teloittamaan hänet. Kun he olivat toteuttaneet kaiken, mitä hänestä oli kirjoitettu, he ottivat hänet ristinpuulta ja panivat hautaan.

Jeesus oli synnitön. Ylipapit vaativat Jeesuksen tuomitsemista, koska kadehtivat Häntä (Matt. 27:18).

Fariseukset Nikodemos ja Joosef Arimatialainen hautasivat Jeesuksen (Joh. 19:33-42).

Matt. 27:18. Hän (Pilatus) näet tiesi, että Jeesus oli pelkästä kateudesta jätetty hänen käsiinsä.

Joh. 19:33-42. Jeesuksen luo tultuaan he (sotilaat) huomasivat hänen jo kuolleen eivätkä siksi katkaisseet hänen sääriluitaan. Yksi sotilaista kuitenkin työnsi keihään hänen kylkeensä, ja haavasta vuoti heti verta ja vettä. Se (Johannes), joka tämän näki, on todistanut siitä, jotta tekin uskoisitte. Hänen todistuksensa on luotettava, ja hän tietää puhuvansa totta. Näin tapahtui, jotta toteutuisi kirjoituksen sana: "Häneltä ei saa rikkoa ainoatakaan luuta." Toisessa kirjoituksessa taas sanotaan: "He katsovat häneen, jonka ovat lävistäneet." Tämän jälkeen muuan Joosef, joka oli kotoisin Arimatiasta, pyysi Pilatukselta, että saisi ottaa Jeesuksen ruumiin ristiltä. Hän oli Jeesuksen opetuslapsi, joskin salaa, sillä hän pelkäsi juutalaisia. Pilatus suostui pyyntöön, ja Joosef tuli ja otti ruumiin alas. Paikalle tuli myös Nikodemos, se mies, joka ensi kerran oli käynyt Jeesuksen luona yöllä, ja hänellä oli mukanaan sata mittaa mirhan ja aaloen seosta. Miehet ottivat Jeesuksen ruumiin ja kietoivat sen käärinliinoihin pannen mukaan tuoksuaineita, niin kuin juutalaisten on tapana tehdä haudatessaan vainajansa. Siellä, missä Jeesus ristiinnaulittiin, oli puutarha, ja puutarhassa oli uusi hauta, johon ei vielä ollut haudattu ketään. He panivat Jeesuksen siihen, koska oli juutalaisten juhlan valmistuspäivä ja se hauta oli lähellä.

Apt. 13:30-31. Mutta Jumala herätti hänet kuolleista. Hän ilmestyi sitten usean päivän aikana niille, jotka yhdessä hänen kanssaan olivat tulleet Galileasta Jerusalemiin. Nämä ovat nyt hänen todistajiaan, he todistavat hänestä Israelin kansalle.

Jokainen uudestisyntynyt kristitty todistaa Jeesuksesta. Jeesus on ristiinnaulittu meidän syntiemme vuoksi ja noussut kuolleista (Apt. 1:8). Vaikka me emme olisikaan evankelistoja, me todistamme elämällä Jumalan sanan, Raamatun, edellyttämällä tavalla.

Apt. 1:8. Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka." (Jokaisella uudestisyntyneellä Jumalan lapsella on Pyhä henki, joka kirkastaa Jeesusta, Joh. 16:13-14.)

Apt. 13:32-33. "Me julistamme teille ilosanoman: Minkä Jumala lupasi meidän isillemme, sen hän on täyttänyt meille, heidän lapsilleen. Hän on herättänyt Jeesuksen kuolleista, niin kuin toisessa psalmissa sanotaan: - Sinä olet minun Poikani, tänä päivänä minä sinut synnytin.

Ne Jumalan lupaukset, jotka Hän kirjoitutti Vanhaan testamenttiin Herran kärsivästä palvelijasta, joka kuolee kansansa puolesta sen syntien vuoksi, ovat kaikki käyneet toteen. Jeesus ei ainoastaan kuollut, vaan myös heräsi kuolleista ja nousi taivaisiin Isän Jumalan oikealle puolelle (Matt. 26:63-66).

Matt. 26:63-66. Mutta Jeesus pysyi vaiti. Silloin ylipappi sanoi hänelle: "Minä vannotan sinua elävän Jumalan nimessä: sano meille, oletko sinä Messias, Jumalan Poika." "Itsepä sen sanoit", vastasi Jeesus. "Ja minä sanon teille: vastedes te saatte nähdä Ihmisen Pojan istuvan Voiman oikealla puolella ja tulevan taivaan pilvien päällä." Silloin ylipappi repäisi vaatteensa ja sanoi: "Hän herjaa Jumalaa. Mitä me enää todistajia tarvitsemme! Kuulittehan, miten hän herjasi. Mitä mieltä olette?" He vastasivat: "Hän on ansainnut kuoleman." (Jeesus tuomittiin siksi, koska Hän kertoi itsestään totuuden.)

Apt. 13:34-37. Ja kun Jumala on herättänyt Jeesuksen kuolleista, Jeesus ei enää palaa katoavaisuuteen. Tästä Jumala on sanonut: - Sen pyhän ja lujan lupauksen, jonka Daavidille annoin, minä täytän teille. Hänhän sanoo toisessa kohden: - Sinä et salli pyhän palvelijasi ruumiin maatua. "Palveltuaan omana aikanaan Jumalan suunnitelmaa Daavid nukkui pois; hänet vietiin isiensä viereen ja hänen ruumiinsa maatui. Mutta hän (Jeesus), jonka Jumala herätti kuolleista, ei maatunut.

Jeesus nousi ylösnousemusruumiissa taivaaseen. Uudestisyntyneille kristityille Jumala on luvannut antaa Jeesuksen takaisintulemisen yhteydessä samanlaisen ylösnousemusruumiin (2. Kor. 3:18, 1. Kor. 15:42-53).

2. Kor. 3:18. Me kaikki, jotka kasvot peittämättöminä katselemme Herran kirkkautta kuin kuvastimesta, muutumme saman kirkkauden kaltaisiksi, kirkkaudesta kirkkauteen. Tämän saa aikaan Herra, joka on Henki.

1. Kor. 15:42-53. Samoin tapahtuu kuolleiden ylösnousemuksessa. Se, mikä kylvetään katoavana, nousee katoamattomana. Mikä kylvetään vähäpätöisenä, nousee kirkkaana. Mikä kylvetään heikkona, nousee täynnä voimaa. Kylvetään ajallinen ruumis, nousee hengellinen ruumis. Jos kerran on olemassa ajallinen ruumis, on myös hengellinen. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista (Jeesuksesta) tuli eläväksi tekevä henki. Ensimmäisenä ei siis ole hengellinen vaan ajallinen; vasta sen jälkeen tulee hengellinen. Ensimmäinen ihminen on maallinen, maasta lähtöisin, toinen ihminen (Jeesus) on taivaasta. Millainen tuo maallinen ihminen oli, sellaisia ovat kaikki maalliset ihmiset, ja millainen tuo taivaallinen ihminen (Jeesus) on, sellaisia tulevat olemaan taivaalliset ihmiset. Ja niin kuin me nyt olemme maallisen ihmisen kaltaisia, niin me tulemme kerran taivaallisen ihmisen kaltaisiksi. Sen sanon, veljet, ettei liha ja veri voi saada omakseen Jumalan valtakuntaa ja ettei katoava voi saada omakseen katoamattomuutta. Nyt ilmoitan teille salaisuuden: Me emme kaikki kuole, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa. Pasuuna soi, ja kuolleet herätetään katoamattomina ja me muut muutumme. Tämän katoavan on näet pukeuduttava katoamattomuuteen ja kuolevaisen kuolemattomuuteen.

Apt. 13:38-39. Tietäkää siis, veljet: hänen ansiostaan teille julistetaan synnit anteeksi, ja hänen ansiostaan jokainen, joka uskoo, tulee vanhurskaaksi, saavuttaa kaiken sen, mitä te Mooseksen lain avulla ette voineet saavuttaa.

Jeesuksen ristinkuoleman vuoksi me saamme syntimme anteeksi. Tämä anteeksianto luetaan kuitenkin vain niiden hyväksi, jotka uskovat sen omalle kohdalleen (2. Kor. 5:20–6:1).

2. Kor. 5:20-6:1. Me olemme siis Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi!

Apt. 13:40-41. Pitäkää siis varanne, ettei teidän osaksenne tule se, mistä profeetat ovat sanoneet: - Katsokaa, halveksijat, hämmästykää - ja olkaa tuhon omat! Minä teen teidän päivinänne sellaisen teon, että ette sitä uskoisi, jos joku siitä kertoisi teille."

Paavali siteeraa tässä Habakukin kohtaa (Hab. 1:5). Se, joka torjuu sanoman siitä, että Jeesus on kuollut ristillä hänen syntiensä vuoksi, on aikanaan oleva tuhon oma. Kadotuksen hän välttää ainoastaan, mikäli tekee parannuksen ja kääntyy Jeesuksen puoleen.

Hab. 1:5-7. Katsokaa kansoja, katsokaa, kauhistukaa ja ihmetelkää, sillä minä teen teidän päivinänne teon, jota ette uskoisi, jos ette itse näkisi. Minä kutsun kaldealaiset, rajun ja pelottavan kansan, joka kulkee maan ääriin ja ottaa haltuunsa toisten asuinsijat. Se on julma ja armoton kansa. Itse se päättää, mikä on oikein ja mitä se saa tehdä.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230222_Jumalan_sanan_vaikutus.html">

Jumalan sanan vaikutus

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Jumalan sanan vaikutus

Apt. 13:42-43. Kun Paavali ja Barnabas lähtivät synagogasta, heitä pyydettiin puhumaan näistä asioista seuraavanakin sapattina. Väen hajaantuessa omille tahoilleen monet juutalaiset ja jumalaapelkäävät käännynnäiset liittyivät Paavalin ja Barnabaksen seuraan. Nämä puhuivat heille ja rohkaisivat heitä pitämään kiinni Jumalan armosta.

Toiset halusivat saman tien kuulla lisää Jumalan armosta Paavalilta ja Barnabakselta. Toisilla oli omasta mielestään tärkeämpää tekemistä (Matt. 21:1-5, Matt. 13:14-16).

Paavali ja Barnabas puhuivat, että evankeliumin armo kuuluu myös pakanoille. Armo saadaan uskomalla Jeesukseen, ei lakia noudattamalla (Apt. 13:38-39).

Matt. 21:1-5. Jeesus jatkoi vertauspuheitaan ja sanoi heille: "Taivasten valtakuntaa voi verrata kuninkaaseen, joka valmisti häät pojalleen. Hän lähetti palvelijoitaan kutsumaan häävieraita, mutta kutsun saaneet eivät tahtoneet tulla. … vaan menivät muualle, kuka pellolleen, kuka kaupoilleen,

Matt. 13:14-16. Heissä käy toteen tämä Jesajan ennustus: Kuulemalla kuulkaa älkääkä käsittäkö. Katsomalla katsokaa älkääkä nähkö. Sillä paatunut on tämän kansan sydän, vain vaivoin he kuulevat korvillaan ja silmänsä he ovat ummistaneet, jotta he eivät silmillään näkisi, eivät korvillaan kuulisi eivätkä sydämellään ymmärtäisi, jotta he eivät kääntyisi enkä minä (Jeesus) parantaisi heitä. "Autuaat ovat teidän silmänne, koska ne näkevät, ja korvanne, koska ne kuulevat!

Apt. 13:38-39. Tietäkää siis, veljet: hänen (Jeesuksen) ansiostaan teille julistetaan synnit anteeksi, ja hänen ansiostaan jokainen, joka uskoo, tulee vanhurskaaksi, saavuttaa kaiken sen, mitä te Mooseksen lain avulla ette voineet saavuttaa.

Miksi toiset hyväksyvät sanoman Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemasta ja saavat osakseen Jumalan armon mutta toiset eivät? Jumala kyllä vetää kaikkia Jeesuksen yhteyteen mutta ristiinnaulittu Jeesus ei kelpaa kaikille (Joh. 6:44-45). Monet hylkäävät Jeesuksen suoralta kädeltä ja liian monet pitävät Jeesusta, Juudan leijonaa, sellaisena kotikissana, jota voi aina halutessaan käydä silittämässä (Ilm. 5:5, Hoos. 5:14 - 6:1).

Joh. 6:44-45. Ei kukaan voi tulla minun (Jeesuksen) luokseni, ellei Isä (Jumala), joka minut on lähettänyt, vedä häntä. Sen, joka tulee, minä herätän viimeisenä päivänä. Profeettojen kirjoituksissa sanotaan: 'Heistä kaikista (jotka ovat tulleet Jeesuksen luo) tulee Jumalan opetuslapsia.' Jokainen, joka on kuunnellut Isää ja ottanut vastaan hänen opetuksensa (Raamatun sanan sellaisena kuin se on kirjoitettu muuttamatta sitä omaan korvasyyhyyn tai maailman mielipiteisiin sopivaksi), tulee minun luokseni.

Ilm. 5:5. Mutta yksi vanhimmista sanoi minulle (Johannekselle): "Älä itke. Juudan heimon leijona, Daavidin juuriverso, on saanut voiton!

Hoos. 5:14 - 6:1. Minä (Jumala) käyn Efraimin kimppuun kuin leijona, Juudan kimppuun kuin jalopeura. Minä revin, minä raatelen saaliini ja vien sen pois (Molemmat vietiinkin pakkosiirtolaisuuteen pois omasta maastaan.), ei kukaan voi sitä pelastaa. Sitten palaan takaisin paikalleni ja odotan, kunnes he katuvat ja etsivät minun kasvojani. Ahdistuksessaan he etsivät minua ja sanovat: "Tulkaa, palatkaamme Herran luo! Hän on raadellut, mutta hän myös parantaa, hän on lyönyt, mutta hän myös sitoo haavat. (Juudan kansa kääntyi 70 vuoden pakkosiirtolaisuusaikanaan Herran puoleen ja sai palata takaisin omaan maahansa.)

Apt. 13:44-45. Seuraavana sapattina melkein koko kaupunki kerääntyi kuulemaan Herran sanaa. Kun juutalaiset näkivät väenpaljouden, kiihko (kiihko / kateus) valtasi heidät ja he kiistivät herjaten sen, mitä Paavali puhui.

Sana Jumalan armosta oli kiirinyt laajasti ja ihmiset kerääntyivät kuulemaan sitä. Paavalin armonjulistus onnistui ihmisten tavoittamisessa lain julistamista paremmin ja sen aiheuttamaan kateuden tunteeseen pääsi paholainen nyt tarttumaan. Kateus ja viha kulkevat yleensä käsi kädessä. Niille juutalaisille, jotka edellyttivät lain noudattamista pelastustienä, jäi kaksi mahdollisuutta; joko tunnustaa olleensa väärässä tai kieltää Paavalin puhe armosta, jotta voisivat ylpeytensä säilyttäen jatkaa entisessä opissaan. Välinpitämättömyys on armon kieltämistä.

Apt. 13:46-47. Silloin Paavali ja Barnabas sanoivat heille suorat sanat (puhuivat rohkeasti): "Kaikkein ensimmäiseksi Jumalan sana oli julistettava teille. Mutta koska te torjutte sen ettekä pidä itseänne iankaikkisen elämän arvoisina, me käännymme pakanoiden puoleen. Herra on näet antanut meille tämän käskyn: - Minä panen sinut valoksi kansoille, pelastukseksi maan ääriin saakka."

Jumalan tarkoitus oli, että evankeliumin sanoma leviäisi israelilaisten kautta kaikkialle maailmaan. Jerusalemin alkuseurakunnassa kaikki olivatkin aluksi juutalaisia. Nykyisin evankeliumi menee eteenpäin pääasiassa ns. pakanaseurakuntien kautta. (Luuk. 24:45-47, Jes. 49:6.) Tosin messiaanisten juutalaisten, eli niiden juutalaisten, jotka uskovat Jeesukseen Messiaanaan, lukumäärä on lähtenyt kasvuun.

Luuk. 24:45-47. Hän (Jeesus) sanoi heille (opetuslapsille): "Näin on kirjoitettu. Kristuksen tuli kärsiä kuolema ja kolmantena päivänä nousta kuolleista, ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen, on hänen nimessään saarnattava parannusta ja syntien anteeksiantamista.

Jes. 49:6. näin hän (Herra) sanoo: - Ei riitä, että olet minun palvelijani ja saatat ennalleen Jaakobin heimot, tuot takaisin Israelin eloonjääneet. (Israelin paluu maahansa on jälleen toteutunut. Israelin heimojen ennallistaminen kuitenkin tapahtunee vasta 1000 vuotisen aikakauden alussa.) Minä teen sinusta valon kaikille kansoille, niin että pelastus ulottuu maan ääriin saakka.

Apt. 13:48. Tämän kuullessaan pakanat iloitsivat ja ylistivät Herran sanaa, ja kaikki ne, jotka oli säädetty iankaikkiseen elämään, tulivat uskoon.

Sana ”säädetty” (järjestää, määrätä) voidaan tässä ymmärtää siten, että kaikki ne, jotka ottivat vastaan evankeliumin Jeesuksen ristinkuolemasta syntiensä anteeksi saamiseksi, heille Jumala antoi Jumalan lapsen oikeuden, eli määräsi heidät, iankaikkiseen elämään (Joh. 1:12) ja antoi heille uskon ja Pyhän hengen (Hepr. 12:2, Apt. 15:8-9). Ellei Jumala anna kadotuksen tilalle iankaikkista elämää, ei kukaan voi sitä itse itselleen ottaa (Room. 6:23). Ja Jumala on sitoutunut siihen, että Hän antaa iankaikkisen elämän niille, jotka ottavat vastaan evankeliumin Jeesuksesta Kristuksesta (1. Piet. 5:10, 1. Joh. 5:11-12).

Joh. 1:12. Mutta kaikille, jotka ottivat hänet (Jeesuksen Kristuksen) vastaan, hän (Jeesus Kristus) antoi oikeuden tulla Jumalan lapsiksi, kaikille, jotka uskovat häneen.

Hepr. 12:2. katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan (alkajaan) ja täydelliseksi tekijään.

Apt. 15:8-9. Jumala, joka tuntee kaikkien sydämet, osoitti hyväksyvänsä heidät (pakanat) vuodattaessaan Pyhän Hengen heihin yhtä lailla kuin meihinkin. Hän ei tehnyt mitään eroa heidän ja meidän välillämme, vaan puhdisti heidän sydämensä uskolla.

Room. 6:23. Synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

1. Piet. 5:10. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät (Kristukseen uskovan seurakunnan) iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. (Iankaikkinen elämä alkaa jo täällä ajassa niillä, jotka ovat suostuneet Jeesuksen Kristuksen sovintoveren suojaan. Jeesus ei ole luvannut säästää meitä kärsimyksiltä, vaan olla niissä meidän kanssamme. Joh. 14:15-21.)

1. Joh.5:11-12. Jumala on antanut meille iankaikkisen elämän, ja tämä elämä on hänen Pojassaan. Jolla on Poika, sillä on elämä. Jolla ei Jumalan Poikaa ole, sillä ei ole elämää.

Apt. 13:49-50. Herran sana levisi yli koko maakunnan. Mutta juutalaiset yllyttivät jumalaapelkääviä ylhäisiä naisia ja kaupungin johtomiehiä Paavalia ja Barnabasta vastaan, niin että heitä alettiin vainota ja heidät karkotettiin siltä seudulta.

Kun Jumalan sana menestyy, kiihdyttää paholainen vastatoimiaan. Paholainen käyttää apunaan niitä ihmisiä, jotka hän on jo valheillaan saanut vangeikseen ja joiden puheisiin ja käyttäytymiseen hän siksi pystyy vaikuttamaan. Paholaisen keinoja ovat vaino, väkivalta, valehtelu, mustamaalaaminen, jne. Paholainen saa ihmisen helposti ylpistymään vaikkapa siitä, että hän elää siivompaa elämää kuin joku toinen. Tällöin ei osata enää varoa muita ihmisluonnon helmasyntejä (Gal. 5:19-21). Sen sijaan, kun Jumalan lapsi huomaa syyllistyneensä syntiin, hän pyrkii pakenemaan Jeesuksen sovintoveren alle saamaan syntinsä anteeksi. Hän ei puolustele syntiään voidakseen oikeuttaa itselleen sen harjoittamisen.

Gal. 5:19-21. Lihan (ihmisluonnon) aikaansaannokset ovat selvästi nähtävissä. Niitä ovat siveettömyys, saastaisuus, irstaus, epäjumalien palveleminen, noituus, vihamielisyys, riidat, kiihkoilu, kiukku, juonittelu, eripuraisuus, lahkolaisuus, kateus, juomingit, remuaminen ja muu sellainen. Varoitan teitä, kuten olen jo ennenkin varoittanut: ne, jotka syyllistyvät tällaiseen (harjoittavat tällaista), eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa.

Apt. 13:51-52. Silloin Paavali ja Barnabas todisteeksi heitä vastaan pudistivat kaupungin pölyt jaloistaan ja siirtyivät Ikonioniin. Mutta opetuslapset olivat täynnä iloa ja Pyhää Henkeä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Juutalaisilla oli tapana pudistaa tomu jaloistaan, kun he lähtivät pakanoiden luota takaisin omaan maahansa. Se kuvasi puhdistautumista niiden saastaisuudesta, jotka eivät palvoneet Jumalaa. Nyt Paavali ja Barnabas tekivät samoin juutalaisille. Se tarkoitti, etteivät evankeliumin hylänneet juutalaiset olleet pakanoita parempia eivätkä he kuuluneet Jumalan omiin. Jeesus oli neuvonut opetuslapsiaan pudistamaan jaloistaan kaikkien niiden kaupunkien tomun, joissa heitä ei otettu vastaan eikä kuunneltu (Mark. 6:11). Opetuslapset olivat kertoneet evankeliumia uskollisesti. Ei ollut heidän syynsä, jos sanoma torjuttiin.

Mark. 6:11. Jos teitä jossakin paikassa ei oteta vastaan eikä kuunnella, lähtekää sieltä ja pudistakaa pöly jaloistanne. Tämä on oleva todiste heitä vastaan."

”Opetuslapset olivat täynnä iloa ja Pyhää Henkeä.” Onko meiltä, tämän päivän opetuslapsilta, ilo kadoksissa? Jos on, siihen lienee masennuksen lisäksi pari muutakin syytä.

Me emme usko, että kaikki mitä maailmassa Jumalan lapselle tapahtuu, voidaan viime kädessä ottaa vastaan kaikkivaltiaalta Jumalalta tulevana. Esim. kun Paavali ja Silas ruoskittiin ja heitettiin vankityrmään, he eivät siellä ollessaan suinkaan valittaneet kohtaloaan, vaan ylistivät ja kiittivät Jumalaa (Apt. 16:22-26, Hepr. 10:34). Vaikka ei voisikaan kiittää Jumalaa vankeudesta ja kivuista, voi ainakin kiittää Hänen lupauksestaan olla läsnä pimeydessä (Ps. 23:4). Murheellista ei kuitenkaan saa pakottaa iloitsemaan (Room. 12:15, Sananl. 25:20).

Apt. 16:22-26. Kansakin nousi heitä (Paavalia ja Silasta) vastaan. Hallitusmiehet käskivät repiä heiltä vaatteet päältä ja ruoskittivat heidät. Kun heidät oli perin pohjin piesty, heidät teljettiin vankilaan. Vartija sai määräyksen valvoa heitä tarkoin, ja niinpä hän saamansa käskyn mukaisesti vei heidät vankilan perimmäiseen soppeen ja vielä varmuudeksi pani heidät jalkapuuhun. Keskiyön aikaan Paavali ja Silas rukoilivat ja laulaen ylistivät Jumalaa, ja toiset vangit kuuntelivat heitä. Yhtäkkiä tuli raju maanjäristys. Vankilan perustukset järkkyivät, kaikki ovet lennähtivät auki, ja kaikkien kahleet irtosivat.

Hepr. 10:34. Te kärsitte yhdessä vankilaan teljettyjen kanssa, te suostuitte iloiten siihen, että omaisuutenne riistettiin, sillä te tiesitte omistavanne parempaa, omaisuuden joka pysyy.

Ps. 23:4. 1933/38 käännös. Vaikka minä vaeltaisin pimeässä laaksossa, en minä pelkäisi mitään pahaa, sillä sinä olet minun kanssani; sinun vitsasi ja sauvasi minua lohduttavat. (Kun Herra lammasten paimenena katsoo parhaaksi viedä lampaansa vihreille niityille pimeän laakson kautta, miksi minä kieltäytyisin Hänen ohjauksestaan. Sauva Jumalan kädessä avaa aikanaan pääsyn virvoittavien vetten ääreen, 2. Moos. 14:13-16.)

Room. 12:15. Iloitkaa iloitsevien kanssa, itkekää itkevien kanssa.

Sananl. 25:20. Riisutko vaatteesi pakkasella? Kaadatko lipeään etikkaa? Ilolaulujako laulat murheelliselle?

Jotta voisimme iloita ahdistettuinakin, yrittää Pyhä Henki kiinnittää huomiomme Jumalan sanan lupauksiin, jotka kertovat meille sovituksesta, pelastuksesta, Jumalan lapseudesta ja Jeesuksen paluusta noutamaan omiaan kotiin (Room. 12:11-12, Kol. 1:12-14, 1. Piet. 4:12-14, Joh. 16:33, Ilm. 19:6-8). Tässä mielessä kiitosaiheiden miettiminen on myös valinta, joka tuo mukanaan Jumalan rauhan (Fil. 4:6-9).

Room. 12:11-12. … palakoon teissä Hengen tuli, palvelkaa Herraa. Toivokaa ja iloitkaa, ahdingossa olkaa kestäviä, rukoilkaa hellittämättä.

Kol. 1:12-14. Kiittäkää iloiten Isää, joka on tehnyt teidät kelvollisiksi saamaan pyhille kuuluvan perintöosan valon valtakunnasta. Hän on pelastanut meidät pimeyden vallasta ja siirtänyt meidät rakkaan Poikansa valtakuntaan, hänen, joka on meidän lunastuksemme, syntiemme anteeksianto.

1. Piet. 4:12-14. Rakkaat ystävät, älkää oudoksuko sitä tulta ja hehkua, jossa teitä koetellaan, ikään kuin teille tapahtuisi jotakin outoa. Iloitkaa päinvastoin sitä enemmän, mitä enemmän pääsette osallisiksi Kristuksen kärsimyksistä, jotta saisitte iloita ja riemuita myös silloin, kun hänen kirkkautensa ilmestyy. Kun teitä solvataan Kristuksen nimen tähden, te olette autuaat, sillä teidän yllänne on kirkkauden Henki, Jumalan Henki.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Ilm. 19:6-8. Sitten kuulin äänen, joka oli kuin suuren kansanjoukon kohinaa, kuin suurten vesien pauhua ja voimakasta ukkosen jylinää. Se lausui: Halleluja! Herra, meidän Jumalamme, Kaikkivaltias, on ottanut kuninkuuden. Iloitkaamme ja riemuitkaamme, antakaamme hänelle kunnia! Nyt on tullut Karitsan häiden aika. Hänen morsiamensa (Jeesukseen Kristukseen Pelastajanaan uskoneet kristityt) on valmiina, hänen ylleen on puettu hääpuku, hohtavan valkea pellavapuku. Se pellavapuku tarkoittaa pyhien vanhurskaita tekoja.

Fil. 4:6-9. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa. Lopuksi, veljet, ajatelkaa kaikkea mikä on totta, mikä on kunnioitettavaa, mikä oikeaa, puhdasta, rakastettavaa ja kaunista, mikä vain on hyvää ja ansaitsee kiitoksen.

Apt. 14:1-2. Ikonionissa Paavali ja Barnabas menivät samalla tavoin juutalaisten synagogaan puhumaan, ja heidän puheensa johdosta suuri joukko juutalaisia ja kreikkalaisia tuli uskoon. Mutta ne juutalaiset, jotka eivät uskoneet, lietsoivat suuttumusta muiden kaupunkilaisten keskuudessa ja yllyttivät heitä veljiä vastaan.

Ikonionissakin osa juutalaisista uskoi, että Jeesus on Messias. Mutta niitä, jotka eivät halunneet uskoa, paholainen kykeni käyttämään uskovia vastaan.

Apt. 14:3. Siitä huolimatta apostolit viipyivät kaupungissa pitkähkön aikaa. He puhuivat rohkeasti, turvaten Herraan, ja Herra vahvisti armonsa sanan tunnusteoin ja ihmein (Herra antoi tapahtua tunnustekoja ja ihmeitä), jotka tapahtuivat heidän kättensä kautta.

Myös Barnabasta sanotaan tässä apostoliksi, joten apostoli-käsite koskee laajempaa joukkoa kuin pelkästään Jeesuksen kahtatoista opetuslasta. Apostoliksi voitaisiin kutsua niitä, jotka lähtevät lähetystyöhön ja perustavat uusia seurakuntia.

Yksi syy siihen, ettei Jumala tänä päivänä aina vahvista evankeliumin julistusta tunnusteoin ja ihmein, on kuulijoiden epäusko (Matt. 13:58). Epäusko keksii selityksen ihmeillekin, ettei tarvitsisi uskoa ja luopua syntielämästä. Sille, joka alkaa uskoa, Jumala vahvistaa läsnäolonsa, että usko Häneen vahvistuisi.

Matt. 13:54-58. Hän (Jeesus) opetti ihmisiä heidän (kotikaupunkinsa) synagogassaan, ja hämmästyksissään he kysyivät: "Mistä hänellä on tämä viisaus, mistä voima tehdä ihmeitä? Eikö hän ole se rakennusmiehen poika? Eikö hänen äitinsä nimi ole Maria, ja ovathan Jaakob, Joosef, Simon ja Juudas hänen veljiään? Hänen sisarensakin asuvat kaikki täällä missä mekin. Mistä hän on voinut saada tämän kaiken?" Näin he torjuivat hänet. Jeesus sanoi heille: "Missään ei profeetta ole niin väheksytty kuin kotikaupungissaan ja omassa kodissaan." Ja koska he eivät uskoneet häneen, hän ei tehnyt siellä montakaan voimatekoa.

Apt. 14:4-6. Kaupungin väki jakautui kahtia: toiset olivat juutalaisten, toiset apostolien puolella. Juutalaiset johtomiehineen, mukanaan suuri joukko kaupunkilaisia, aikoivat jo käydä apostolien kimppuun ja kivittää heidät, mutta kun nämä huomasivat, mitä oli tekeillä, he pakenivat Lykaonian puolelle.

Ne juutalaiset, jotka eivät uskoneet Jeesuksen olevan messias, kokivat oppinsa, joka perustui lain tulkinnoista tehtyihin perinnäissääntöihin, uhatuksi. Pelastumaton ihminen vastaa uhkaan usein väkivallalla. Kun vainoajan jättää Jumalan käsiin, saa rauhan vainon keskelläkin (Fil. 4:6-7).

Kristitty saa myös väistää vaikeuksia. Se ei ole osoitus epäuskosta, se on viisautta (Sananl. 27:12).

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

Sananl. 27:12. Kun onnettomuus uhkaa, viisas väistää, tyhmä kulkee kohti ja saa kolhut.

Apt. 14:6-7. Lystran ja Derben kaupungeissa ja lähiseuduilla he sitten julistivat evankeliumia.

Evankeliumin julistus jatkui. Voitaisiin jopa sanoa, että Jumala käytti vastustusta viedäkseen apostolit julistamaan evankeliumia seuraavalle paikkakunnalle. Uskoon tulleet perustivat kullekin paikkakunnalle seurakunnan. Paluumatkallaan apostolit valitsivat vanhimmat kullekin perustetulle seurakunnalle pitämään niistä huolta (Apt. 14:23).

Apt. 14:21-23. Paavali ja Barnabas julistivat Derbessä evankeliumia ja saivat monet kääntymään opetuslapsiksi. Sitten he palasivat Lystraan, Ikonioniin ja Antiokiaan, rohkaisivat opetuslapsia ja kehottivat heitä pysymään uskossa. He sanoivat: "Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta." Kullekin seurakunnalle he valitsivat vanhimmat, ja rukoiltuaan ja paastottuaan he jättivät opetuslapset Herran turviin, hänen, johon nämä nyt uskoivat.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230308_Jumalan_kunnia_luonnossa.html">

Jumalan kunnia luonnossa

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Jumalan kunnia luonnossa

Apt. 14:8-10. Lystrassa oli mies, joka syntymästään saakka oli ollut rampa, jaloistaan voimaton, eikä ollut koskaan kyennyt kävelemään. Mies istui kuuntelemassa Paavalin puhetta, kun Paavalin katse pysähtyi häneen. Paavali huomasi, että mies uskoi voivansa parantua (miehellä oli usko tulla terveeksi). Hän sanoi kovalla äänellä: "Nouse seisomaan! Oikaise jalkasi." Mies hypähti pystyyn ja käveli.

Kohdistaako ihminen uskonsa parantumiseen, vai Jeesukseen itseensä.

Omaan parantumiseensa tai toisen parantamiseen uskonsa kohdistanut pettyy Jumalaan, jos parantumista ei tapahdu. Ihminen ikään kuin sanoo Jumalalle, että en usko sinuun, ellet paranna. Hän ei halua odottaa Jumalan aikataulun ja tahdon toteutumista. Surullista on, että silloin yritetään myös manipuloida tai käskeä Jumalaa. Mikäli pettymys ei johda luopumiseen, se voi avata tien todellisen Jeesuksen löytämiseen, sellaisen Jeesuksen, joka kulkee sairaan rinnalla ja antaa rauhan silloinkin (Fil. 4:6-7).

Parantumista ja ihmisen omaa hyvinvointia hakeva usko keskittyy saamaan osansa jo täällä maailmassa ja pyrkii unohtamaan iankaikkisuuden (1. Piet. 5:6-11, 1. Joh. 2:15-17, Jaak. 1:5). Tällaista uskonoppia sanotaan menestysteologiaksi.

Fil. 4:6-7. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa.

1. Piet. 5:6-11. Nöyrtykää siis Jumalan väkevän käden alle, niin hän ajan tullen korottaa teidät. Heittäkää kaikki murheenne hänen kannettavakseen, sillä hän pitää teistä huolen. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Vastustakaa häntä, uskossa lujina! Tiedättehän, että veljenne kaikkialla maailmassa joutuvat kokemaan samat kärsimykset. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen.

1. Joh. 2:15-17. Älkää rakastako maailmaa, älkää sitä, mikä maailmassa on. Jos joku rakastaa maailmaa, Isän rakkaudella ei ole hänessä sijaa. Sillä mitä kaikkea maailmassa onkin, ruumiin halut, silmien pyyteet ja mahtaileva elämä, se kaikki on maailmasta, ei Isästä. Ja maailma himoineen katoaa, mutta se, joka tekee Jumalan tahdon, pysyy iäti.

Jaak. 1:5. Kuulkaa, rakkaat veljeni! Onhan Jumala valinnut juuri maailman silmissä köyhät olemaan uskossa rikkaat ja perimään valtakunnan, jonka Jumala on luvannut häntä rakastaville.

Joka uskoo Raamatun sanasta löytyvään Jeesukseen, jättää itsensä ja asiansa Hänen käsiinsä sairaana ja luottaa silloinkin Hänen hyvyyteensä ja siihen, että Jumala ei hylkää ja että Jumalan armo riittää (Joh. 16:33, 2. Tim. 4:20, 2. Kor. 12:7-9).

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

2. Tim. 4:20. Erastos jäi Korinttiin. Trofimoksen, joka oli sairaana, jätin Miletokseen. (Paavali joutui jättämään ystävänsä sairastamaan jatkaessaan matkaansa. Paavalilla itsellään oli myös pistin / piikki lihassaan, josta hän ei päässyt eroon vaikka oli useaan kertaan sitä rukoillut.)

2. Kor. 12:7-9. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua (Paavalia) ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima.

Syntymästään saakka rammalla ei ole jalkalihaksia eikä kävelyyn tarvittavia valmiita hermoratoja aivoissaan. Niiden muotoutumiseen tarvitaan opettelua ja pitkä aika. Tälle rammalle Jumalan loi ne kaikki silmänräpäyksessä tyhjästä. Niiden luomiseen Jumala käytti sanaansa, jonka Hän sanoi Paavalin kautta.

Jotkut luulevat, ettei Jumala ole voinut luoda maailmankaikkeutta kuudessa päivässä. Ollakseen omaksumassaan opissaan loogisia, heidän on silloin hylättävä tämän ramman parantumisen lisäksi moni muukin Raamatussa kerrottu parantuminen sekä kaikki kuolleista heräämiset, mukaan lukien Jeesuksen itsensä ylösnousemus kuolleista (Joh. 11:36-44, 1. Kor. 15:14).

Joh. 11:36-44. Juutalaiset sanoivat: "Katsokaa, kuinka rakas Lasarus hänelle oli." Mutta jotkut heistä sanoivat: "Kun hän pystyi avaamaan sokean silmät, eikö hän myös olisi voinut estää Lasaruksen kuoleman?" (Kun syntymästään saakka sokea saa näkönsä, silmien parantumisen lisäksi tarvitaan aivoihin uudet hermoradat.) Järkyttyneenä Jeesus tuli haudalle. Se oli luola, jonka suulla oli kivi. "Ottakaa kivi pois", käski Jeesus, mutta Martta, vainajan sisar, sanoi hänelle: "Herra, hän haisee jo. Hän on siellä nyt neljättä päivää." (Jos Jumala kykenee luomaan mädäntyvästä lihasta silmänräpäyksessä elävän ihmisen, kuinka jotkut voivat väittää, että siihen tarvitaan apina välimuodoksi?) Jeesus vastasi: "Enkö sanonut sinulle, että jos uskot, saat nähdä Jumalan kirkkauden?" Kivi otettiin pois. Jeesus kohotti katseensa ja sanoi: "Isä, minä kiitän sinua siitä, että olet kuullut minua. Minä kyllä tiedän, että sinä kuulet minua aina, mutta minä sanon tämän näiden ympärilläni seisovien ihmisten tähden, jotta he uskoisivat sinun lähettäneen minut." Tämän sanottuaan Jeesus huusi kovalla äänellä: "Lasarus, tule ulos!" Silloin kuollut tuli haudasta, jalat ja kädet siteissä ja kasvot hikiliinan peittäminä. Jeesus sanoi: "Päästäkää hänet siteistä ja antakaa hänen mennä."

1. Kor. 15:14. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, silloin meidän julistuksemme on turhaa puhetta, turhaa myös teidän uskonne.

Apt. 14:11-13. Kun ihmiset näkivät, mitä Paavali oli tehnyt, he huusivat lykaonian kielellä: "Jumalat ovat ihmishahmossa tulleet alas meidän luoksemme!" He kutsuivat Barnabasta Zeukseksi, Paavalia taas Hermekseksi, koska hän oli heistä kahdesta se, joka puhui. Kaupungin ulkopuolella olevan Zeuksen temppelin pappi toi härkiä ja seppeleitä portille toimittaakseen uhrin yhdessä väkijoukon kanssa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Zeus ja Hermes (jotka tunnettiin myös nimillä Jupiter ja Mercurius) olivat roomalaisten jumalia. Lystran asukkaat väittivät niiden vierailleen heidän kaupungissaan aiemmin. Vanhan tarun mukaan ainoastaan eräs vanha pariskunta oli osoittanut jumalille vieraanvaraisuutta, joten Zeus ja Hermes olivat surmanneet muut asukkaat ja palkinneet vieraanvaraisen pariskunnan. Kun Lystran asukkaat näkivät Paavalin ja Barnabaksen tekemät ihmeet, he olettivat jumalien tulleen takaisin. Vanha tarina mielessään he kiirehtivät osoittamaan Paavalille ja Barnabakselle kunnioitustaan ja toivat heille uhrilahjoja.

Apt. 14:14-15. Mutta kun apostolit, Barnabas ja Paavali, kuulivat tästä, he repäisivät vaatteensa ja ryntäsivät väkijoukon keskelle huutaen: "Mitä te oikein teette? Ihmisiä me vain olemme, samanlaisia kuin te. Me julistamme teille hyvää sanomaa ja kehotamme teitä luopumaan näistä tyhjänpäiväisistä jumalista ja kääntymään elävän Jumalan puoleen, hänen, joka on luonut taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on.

Onko Jumala luonut kaiken ja millä tavalla, se vaihtelee ihmisten uskomuksista riippuen.

Ateisti ei usko Jumalaan, joka on luonut taivaan ja maan ja meren ja kaiken, mitä niissä on. Ateisti palvoo sellaista valheellista ihmisviisautta, joka lähtee pahoista hengistä (Jaak. 3:14-17, 1. Joh. 2:22-23), joten ateistia voisi sanoa epäjumalanpalvelijaksi.

Jaak. 3:14-17. Mutta jos teidän sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne. Sellainen ei ole ylhäältä tulevaa viisautta, vaan maallista, ihmisistä tulevaa, pahojen henkien viisautta. Sillä siellä, missä kateus ja riidanhalu vallitsevat, on myös hillittömyyttä ja kaikenlaista pahaa. Mutta ylhäältä tuleva viisaus on puhdasta ja pyhää, ja niin se myös rakentaa rauhaa, se on lempeää ja sopuisaa, täynnä armahtavaisuutta ja hyviä hedelmiä, se on tasapuolista ja teeskentelemätöntä.

1. Joh. 2:22-23. Kuka sitten on valehtelija, ellei se, joka kieltää Jeesuksen olevan Kristus? Sellainen ihminen on antikristus, niin Isän kuin Pojan kieltäjä. Joka kieltää Pojan, hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä.

Teisti on sellainen kristitty, joka uskoo Jumalan käyttäneen luomiseen darvinistista kehitysoppia. Teisti ei tunne kehitysopin sisältöä, mutta jos tuntee, silloin hän joutuu tarkoituksellisesti kieltämään osia Raamatusta Jumalan sanana. Hän ei usko Jumalan kaikkivaltiuteen eikä Raamatun ilmoitukseen luomisesta, vaan uskoo Pyhän ja rakkaudellisen Jumalan tehneen luomistyönsä tappamalla säännönmukaisesti heikkoja vahvojen ja väkivaltaisten tieltä.

Nuoret, joille kehitysoppia nykyisin kouluissa opetetaan totuutena, luopuvat uskosta juuri tämän ristiriidan tähden. (1. Moos. 1:31.)

1. Moos. 1:31 – 2:1. Ja Jumala katsoi kaikkea tekemäänsä, ja kaikki oli hyvää. Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni kuudes päivä. Näin tulivat valmiiksi taivas ja maa ja kaikki mitä niissä on. (Teisti uskoo, että ”heikko” Jumala saavutti tämän hyvän lopputuloksen murhaamalla luomiaan olentoja miljoonien vuosien ajan saadakseen lopulta aikaan Aadamin ja Eevan. Teistikin asettaa ateistin tavoin ihmisviisauden Jumalan ilmoituksen edelle.)

Luomiseen uskovat kristityt luottavat Raamatun ilmoituksen olevan totta myös ensimmäisen Mooseksen kirjan osalta. Tieteen uusimmat havainnot, kuten geenitiede ja todennäköisyyslaskenta, kumoavat nykyään järjestään darvinistisen kehitysopin tarinat. Lisätietoa siitä, miten kehitysoppi on osoittautunut tieteen vastaiseksi teoriaksi, on esim. YouTubessa / Pekka Reinikainen – Viimeinen naula evoluution arkkuun.

Apt. 14:16-18. Menneiden sukupolvien aikana hän (Jumala) on sallinut kaikkien kansojen kulkea omia teitään, mutta silti hän ei ole jättänyt antamatta todistusta itsestään. Hän on tehnyt teille hyvää, hän on antanut vettä taivaalta ja sadon ajallaan, hän on ravinnut teidät ja täyttänyt teidät ilolla." Näin puhuen he vaivoin saivat kansan estetyksi uhraamasta heille.

Mekin pidämme vettä ja veden kiertokulkua luonnossa itsestäänselvyytenä, vaikka juuri veden poikkeukselliset ja lukuisat erityisominaisuudet osaltaan mahdollistavat elämän maapallolla. Samoin pidämme viljasatoa selvyytenä, emmekä mieti sitä, miten äärettömän monimutkainen tiedosto jyviin on ohjelmoitu. Jyvän perimässä oleva aineeton ohjelmointi on vastaava, kuin tietokoneen muistisirulla oleva ihmisten tekemä ohjelmointi, mutta äärettömän paljon hienommin tehtynä.

Jumalan toiminnan luonnossa kyllä näkee, ellei halua sulkea siltä silmiään. Jumalaa ei haluta useinkaan nähdä siksi, koska halutaan elää omien mielihalujen mukaan Jumalan sanan vastaisesti. Jumala antaa vielä auringon paistaa täällä maan päällä niin hyville kuin pahoillekin, mutta sen ei saa antaa tuudittaa siihen harhaluuloon, että Jumalan sanan hylkääjä välttyisi kuolemansa jälkeen tuomiolta (Matt. 5:43-48, Room. 1:18-25, Jes. 26:10-11).

Matt. 5:43-48. "Teille on opetettu: 'Rakasta lähimmäistäsi ja vihaa vihamiestäsi.' Mutta minä (Jeesus) sanon teille: rakastakaa vihamiehiänne ja rukoilkaa vainoojienne puolesta, jotta olisitte taivaallisen Isänne lapsia. Hän antaa aurinkonsa nousta niin hyville kuin pahoille ja lähettää sateen niin hurskaille kuin jumalattomille. Jos te rakastatte niitä, jotka rakastavat teitä, minkä palkan te siitä ansaitsette? Eivätkö publikaanitkin tee niin? Jos te tervehditte vain ystäviänne, mitä erinomaista siinä on? Eivätkö pakanatkin tee niin? Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen. (Jumala ei tingi tästä täydellisyyden vaatimuksesta hiukkaakaan. Mutta kun olemme Jeesukseen Kristukseen kätkettyinä, meillä on jatkuva anteeksianto Hänen sovintoveressään ja silloin Jumala on itse pukenut meidän päällemme oman Poikansa Jeesuksen Kristuksen täydellisyyden.)

Room. 1:18-25. Jumalan viha ilmestyy taivaasta ja kohdistuu kaikkeen jumalattomuuteen ja vääryyteen, jota ihmiset tekevät pitäessään totuutta vääryyden vallassa. Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan. Sen vuoksi he eivät voi puolustautua. Vaikka he ovat tunteneet Jumalan, he eivät ole kunnioittaneet ja kiittäneet häntä Jumalana, vaan heidän ajatuksensa ovat käyneet turhanpäiväisiksi ja heidän ymmärtämätön sydämensä on pimentynyt. He väittävät olevansa viisaita mutta ovat tulleet tyhmiksi, ja he ovat vaihtaneet katoamattoman Jumalan kirkkauden katoavaisten ihmisten ja lintujen, nelijalkaisten ja matelijoiden kuviin. Sen vuoksi Jumala on jättänyt heidät mielihalujensa valtaan sellaiseen saastaisuuteen, että he keskinäisissä suhteissaan häpäisevät oman ruumiinsa. He ovat vaihtaneet Jumalan totuuden valheeseen, he ovat kunnioittaneet ja palvelleet luotua eivätkä Luojaa - olkoon hän ikuisesti ylistetty, aamen.

Jes. 26:10-11. Mutta jumalaton, vaikka hänet armahdettaisiin, ei opi elämään vanhurskaan tavoin. Hän vääristää oikeuden, ei hän näe Herran valtasuuruutta. (Jumalan ojennuksesta oppii monesti enemmän kuin Jumalan hyvistä lahjoista.) Sinun kätesi on korkealla, Herra. Sinun vihollisesi eivät sitä näe. Mutta vielä he näkevät, miten sinä kiivastut kansasi puolesta. Mikä häpeä heille! Tuli heidät syököön, nuo sinun vihamiehesi. (Ennen kuin Jumala voi armahtaa jumalattoman, jumalattoman on tultava Jeesuksen luo saamaan syntinsä anteeksi.)

Apt. 14:19-20. Antiokiasta ja Ikonionista tuli kuitenkin juutalaisia, jotka taivuttivat kansan puolelleen. Paavalia kivitettiin, ja hänet raahattiin kaupungin ulkopuolelle, koska hänen luultiin kuolleen. Mutta kun opetuslapset kerääntyivät hänen ympärilleen, hän nousi maasta ja palasi kaupunkiin. Seuraavana päivänä hän lähti Barnabaksen kanssa Derbeen.

Paavalin aika lähteä Herran luokse taivaaseen ei ollut vielä koittanut. Se työ, jonka Herra oli hänen tehtäväkseen suunnitellut, oli vielä kesken (Fil. 1:21-24). Siksi Herra paransi Paavalin kivityksen tuottamista vammoista joko suoraan tai käyttäen jonkun seurakunnassa olevan armolahjaa.

Fil. 1:21-24. Minulle elämä on Kristus ja kuolema on voitto. Mutta jos jään tähän elämään, siitä hyötyy tehtäväni. En tiedä, kumman valitsisin, olen kahden vaiheilla. Haluaisin lähteä täältä ja päästä Kristuksen luo, sillä se olisi kaikkein parasta. Teidän vuoksenne on kuitenkin parempi, että jään eloon.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230322_Jumalan_armo.html">

Jumalan armo

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Jumalan armo

Apt. 14:21. Paavali ja Barnabas julistivat Derbessä evankeliumia ja saivat monet kääntymään opetuslapsiksi.

Ihmisistä Jeesuksen Kristuksen opetuslapsia voi tehdä vain sellainen evankeliumi, joka kertoo Jeesuksen kuolleen ristillä Jumalan uhrikaritsana, jotta saisimme syntimme anteeksi (1. Kor. 15:1-5, 1. Kor. 11:23-26, Matt. 26:26-28). Muunlainen evankeliumi on todellisen evankeliumin vääristelyä.

Jumala on myös rakkaus, mutta Jumalan rakkaus ihmisiä kohtaan on sidoksissa Kristuksen Jeesuksen ristinkuolemaan. Joka hylkää Jeesuksen omien syntiensä vuoksi ristiinnaulittuna, ei voi vedota Jumalan rakkauteen, koska hän itse hylkää ainoan tien Jumalan luo ja valitsee itselleen kadotuksen ja tuomion (Joh. 3:14-18, 1. Joh. 2:15, Joh. 10:9, Joh. 14:6).

1. Kor. 15:1-5. Veljet, minä palautan mieleenne sen evankeliumin, jonka olen julistanut teille. Te olette ottaneet sen vastaan ja pidätte siitä kiinni, ja sen avulla te myös pelastutte, jos säilytätte sen sellaisena kuin minä sen julistin; muuten olette turhaan tulleet uskoviksi. Ennen muuta annoin teille tiedoksi tämän, minkä itse olin saanut vastaanottaa: Kristus kuoli meidän syntiemme vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu, hänet haudattiin, hänet herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu, ja hän ilmestyi Keefakselle ja sitten niille kahdelletoista.

1. Kor. 11:23-26. Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." (Ei ainoastaan aineeton sielu pelastu, vaan saamme Jeesuksen palatessa myös ylösnousemusruumiin.) Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee. (Meidän tehtävämme on julistaa Herramme Jeesuksen Kristuksen kuolemaa. Jeesus on kuollut siksi, että saisimme syntimme anteeksi ja saisimme elämän. Se on evankeliumia.)

Matt. 26:26-28. Aterian aikana Jeesus otti leivän, siunasi, mursi ja antoi sen opetuslapsilleen sanoen: "Ottakaa ja syökää, tämä on minun ruumiini." Sitten hän otti maljan, kiitti Jumalaa, antoi heille ja sanoi: "Juokaa tästä, te kaikki. Tämä on minun vereni, liiton veri, joka kaikkien puolesta vuodatetaan syntien anteeksiantamiseksi. (Jumalan Pojan veri on vuodatettu kaikkien puolesta, joten jokainen voi pelastua, mikäli vain kääntyy Jumalan Pojan puoleen anomaan syntisenä armoa.)

Joh. 3:14-18. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava (ristille), jotta jokainen, joka uskoo häneen, saisi iankaikkisen elämän. Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon (sellaisella tavalla), että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen (ristille korotettuun Jumalan Poikaan) uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan. (Joka ei usko, jättäytyy itse tuomion alle, koska hän itse torjuu Jumalan rakkauden itseltään.)

1. Joh. 2:15. Älkää rakastako maailmaa, älkää sitä, mikä maailmassa on. Jos joku rakastaa maailmaa, Isän rakkaudella ei ole hänessä sijaa. (Tässäkin on kyse ihmisen itsensä tekemästä valinnasta.)

Joh. 10:9. Minä (Jeesus) olen portti. Se, joka tulee sisään minun kauttani, pelastuu. Hän voi vapaasti tulla ja mennä, ja hän löytää laitumen.

Joh. 14:6. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani.

Apt. 14:21-22. Sitten he palasivat Lystraan, Ikonioniin ja (Pisidian) Antiokiaan, rohkaisivat opetuslapsia ja kehottivat heitä pysymään uskossa. He sanoivat: "Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta."

Paavalia ja Barnabasta oli näissä paikoissa vainottu, Lystrassa oli Paavalia jopa kivitetty, joten opetuslapset eivät todennäköisesti odottaneet hyväksyntää maailman ihmisiltä. Jumala huolehti siitä, että ahdingosta huolimatta Herran sana levisi ja opetuslapset olivat täynnä iloa ja Pyhää Henkeä (Apt. 13:49-52).

Apt. 13:49-52. Herran sana levisi yli koko maakunnan. Mutta juutalaiset yllyttivät jumalaapelkääviä ylhäisiä naisia ja kaupungin johtomiehiä Paavalia ja Barnabasta vastaan, niin että heitä alettiin vainota ja heidät karkotettiin siltä seudulta. Silloin Paavali ja Barnabas todisteeksi heitä vastaan pudistivat kaupungin pölyt jaloistaan ja siirtyivät Ikonioniin. Mutta opetuslapset olivat täynnä iloa ja Pyhää Henkeä.

Kaikki seurakuntaan tulevat eivät kuitenkaan suostu kärsimään ahdinkoa tai vaivaa Jumalan valtakunnan vuoksi. Oma hyvinvointi on heille niin tärkeä, että ristiriitatilanteessa luovutaan Jumalan sanan noudattamisesta (Matt. 13:3-8, Matt. 13:18-23).

Myös osa Lystran, Ikonionin ja Pisidian Antiokian seurakuntien uskovista alkoi pian painostuksen alaisena luopua Paavalin opetuksista. Seurakuntaan tulleet judaistit vaativat pakanoidenkin ympärileikkausta ja siksi Paavali kirjoitti heille galatalaiskirjeen. (Tästä enemmän tietoa alustuksen lopussa.)

Matt. 13:3-8. ja hän (Jeesus) puhui heille pitkään vertauksin. Hän sanoi: "Mies lähti kylvämään. Ja kun hän kylvi, osa siemenestä putosi tien oheen, ja linnut tulivat ja söivät jyvät. Osa putosi kallioiseen paikkaan, missä jyville ei ollut paljon maata. Ne nousivat kohta oraalle, koska maata ei ollut syvälti, mutta auringon noustua oraat helteessä kuivettuivat, koska niillä ei ollut juurta. Osa taas putosi ohdakkeisiin, ja ohdakkeet kasvoivat ja tukahduttivat oraan. Mutta osa jyvistä putosi hyvään maahan ja antoi sadon, mikä sata, mikä kuusikymmentä, mikä kolmekymmentä jyvää.

Matt. 13:18-23. "Kuulkaa siis, mitä vertaus kylväjästä tarkoittaa. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen. Kylvö kallioiseen paikkaan kuvaa sitä, joka sanoman kuullessaan heti ottaa sen iloiten vastaan mutta joka kestää vain hetken, koska häneltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, hän luopuu kohta. (Tämä kallioinen paikka on sellaisen kivisydämen omistava ihminen, joka ei ole suostunut näkemään omaa syntisyyttään Jumalan sanan valossa ja siksi hän ei tarvitse Jeesusta syntiensä sovittajana. Hän on kristittyjen joukossa pelkästään tunteen tai järjen varassa.) Kylvö ohdakkeisiin tarkoittaa ihmistä, joka kuulee sanan mutta jossa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden viettelys tukahduttavat sen. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmistä, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen. Nämä ihmiset tuottavat satoa: kuka sata, kuka kuusikymmentä, kuka kolmekymmentä jyvää."

Apt. 14:23. Kullekin seurakunnalle he valitsivat vanhimmat, ja rukoiltuaan ja paastottuaan he jättivät opetuslapset Herran turviin, hänen, johon nämä nyt uskoivat.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali ja Barnabas asettuivat hengenvaaraan palatessaan Lystraan, Ikonioniin ja Pisidian Antiokiaan, mutta he tekivät sen, koska uskovat tarvitsivat apua seurakunnaksi järjestäytymisessä ja vanhimpien valitsemisessa.

Seurakunta kasvaa, kun sillä on Pyhän hengen johdatuksessa toimivia vastuunkantajia, niin pastoreita kuin vapaaehtoistyöntekijöitä. Oman seurakunnan vastuullisten puolesta tulee rukoilla ja heitä tulee tukea. Heidän taas tulee hoitaa tehtävänsä vastuuntuntoisesti.

Apt. 14:24-26. Kuljettuaan sitten Pisidian halki Paavali ja Barnabas tulivat Pamfyliaan. He julistivat sanaa Pergessä ja jatkoivat matkaansa Attaliaan. Sieltä he purjehtivat (Syyrian) Antiokiaan, missä heidät oli annettu Jumalan armon haltuun siihen työhön (sitä työtä varten), jonka he nyt olivat saattaneet päätökseen.

Vuoden 1933/38 käännös kertoo selvemmin, että Jumalan armo oli se, joka teki työn Paavalin ja Barnabaan välityksellä. Armo, eli Jumala armossaan, ei ole apulainen, vaan varsinaisen työn tekijä (1. Kor. 15:10, Ef. 3:7, Room. 5:21, Ef. 2:8-9 1933/38 käännös).

1. Kor. 15:10. Mutta Jumalan armosta minä olen se mikä olen, eikä hänen armonsa minua kohtaan ole mennyt hukkaan. Olen tehnyt enemmän työtä kuin kukaan heistä, en tosin minä itse, vaan Jumalan armo, joka on ollut voimani. (Paavali kerskasi heikkoudestaan, sillä silloin Jumalan armo ja sitä kautta myös Jumalan voima saivat hänessä enemmän tilaa.)

Ef. 3:7. Tämän evankeliumin palvelija minusta on tullut sen armolahjan (armon lahjan) perusteella, jonka Jumala on voimassaan minulle suonut. (Jumalan voima on Jumalan armossa, ja vasta ansaitsemattoman armon kokeminen saa meidät palvelemaan oikealla tavalla muita. Liian moni halveksii muiden palvelemista omalla lahjallaan mutta näin he vain estävät Jumalaa toimimasta heidän kauttaan.)

Room. 5:21. Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan (Kaikki pelastumattomat ovat kuolleessa tilassa Jumalaan nähden.), niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden. (Me tarvitsemme Jumalan armoa päivittäin syntisen luontomme vuoksi, joka on meissä pelastumisemme jälkeenkin. Ja siksi meidän on pysyttävä Kristuksen Jeesuksen sovintoveren suojassa.)

Ef. 2:8-9, 1933/38 käännös. Sillä armosta te olette pelastetut uskon kautta, ette itsenne kautta - se on Jumalan lahja - ette tekojen kautta, ettei kukaan kerskaisi. Sillä me olemme hänen tekonsa, luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme. (Hyvät teotkin ovat jumalan edeltä valmistamia, mutta ne toteutuvat vain, jos me suostumme elämään elämäämme Jeesuksen yhteydessä.)

Jumalan armo saadaan vain Jeesukseen Kristukseen uskomalla ja pyrkimällä elämään vastustuksesta huolimatta Hänen sanansa mukaan (1. Kor. 1:4-6, Room. 6:15-17, 1. Piet. 5:10-11, 2. Piet. 3:17-18).

1. Kor. 1:4-6. Minä kiitän aina teidän tähtenne Jumalaani siitä armosta, joka teille on annettu Kristuksessa Jeesuksessa. (Ellei ole Jeesuksen sovintoveren turvissa, on armon ulkopuolella.) Hänen yhteydessään te olette saaneet kaikkea rikkautta, niin tietoa kuin puhetaitoakin. Sanoma Kristuksesta on juurtunut lujasti teihin,

Room. 6:15-17. Miten siis on? Saammeko tehdä syntiä, koska emme elä lain vaan armon alaisina? Emme toki! Tehän tiedätte, että jos antaudutte orjina tottelemaan jotakuta, olette juuri sen orjia, jota tottelette. Te joko palvelette syntiä, mikä johtaa kuolemantuomioon, tai olette kuuliaisia Jumalalle, mikä johtaa vapauttavaan tuomioon. Jumalalle kiitos, te jotka olitte synnin orjia, olette nyt tulleet koko sydämestänne kuuliaisiksi sille opetukselle, jonka ohjattavaksi teidät on uskottu. (Armon alla eläminen edellyttää kuuliaisuutta Jumalan sanalle. Jumalan Pyhä Henki antaa siihen voiman. Ja kun lankeamme, voimme paeta Jeesuksen sovintoveren turviin.)

1. Piet. 5:10-11. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen. (Jeesus on luvannut olla sen kärsivän kanssa, joka uskoo ja luottaa Häneen.)

2. Piet. 3:17-18. Kun siis te, rakkaat ystävät, olette ennalta selvillä tästä kaikesta, niin olkaa varuillanne. Älkää antako jumalattomien (jotka omaksi tuhokseen vääristelevät sekä Paavalin kirjeitä että muitakin pyhiä kirjoituksia) johtaa itseänne harhaan, niin että putoatte omalta varmalta pohjaltanne. Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armossa ja tuntemisessa. Hänelle kunnia nyt ja iankaikkisuuden päivään asti. Aamen. (Armo ja Jeesuksen Kristuksen tunteminen kulkevat käsi kädessä. Jumalan tahto on, että me kasvaisimme näissä.)

Apt. 14:27-28. Perille saavuttuaan he kutsuivat seurakunnan koolle ja kertoivat, että Jumala oli heidän kauttaan tehnyt suuria tekoja ja että hän oli muillekin kuin juutalaisille avannut uskon oven. He viipyivät sitten jonkin aikaa opetuslasten keskuudessa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali kirjoitti kirjeen galatalaisille luultavasti asuessaan Antiokiassa vuonna 48 tai 49 ensimmäisen lähetysmatkansa jälkeen. On epäselvää, mille osalle Galatiasta hän osoitti kirjeensä. Yleisesti arvellaan, että vastaanottajia olivat Ikonionin, Lystran ja Derben seurakunnat. Galatalaiskirje kirjoitettiin luultavasti ennen Jerusalemin kokousta (Apt. 15:1-36), koska siitä ei vielä käy ilmi vastausta siihen, voitiinko pakanakristittyjä vaatia noudattamaan juutalaisten lakia. Apostolit tapasivat Jerusalemissa nimenomaan siksi, että he pohtivat ratkaisua tähän kysymykseen.

Ensimmäisestä lähetysmatkasta Galatiaan kului vain lyhyt aika siihen, että galatalaiset alkoivat harhaopettajien vaikutuksesta uskoa toisenlaiseen evankeliumiin. Sellaiseen, jossa Jumalan armo ei enää yksinään riitä. Tämä toisenlainen evankeliumi edellytti sitä, että ihmisen on itsekin tehtävä jotain pelastuakseen. Erkki Lemisen runo, ”armo”, kuvaa tätä:

Menin maksamaan velkaa,

kääntymistodistus,

tunnustukset,

ja katumuskyyneleet mukana.

Tarjosin niitä.

”Hyvät sinänsä”,

sanottiin,

”mutta maksuksi kelpaamattomat.”

Sitä paitsi

joku on jo maksanut kaiken.

Lähdin ostamaan taivasta,

tarjosin hyviä töitä.

”Aivan niin”,

sanottiin,

”mutta kuka nyt lahjasta maksaa?”

Jos paholainen ei saa vainon avulla pysäytetyksi evankeliumin leviämistä, hän yrittää vaikuttaa uskoviin harhaopettajien kautta. Galatiassa ne seurakuntaan tulleet juutalaiset, jotka halusivat pitää kiinni Mooseksen lain noudattamisesta pelastumisen edellytyksenä, olivat alttiita uskomaan sen paholaisen valheen, että pakanoilta piti vaatia samaa (Gal. 1:6-8, Gal. 6:11-18).

Gal. 1:6-8. Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa hänestä (Jeesuksesta), joka on armossaan kutsunut teidät, ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin. Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. (Paavalin julistama evankeliumi on yhtenevä Raamatun muun sanan kanssa. Ne, jotka haluavat elää Raamatun sanan vastaisesti, yrittävät nykyisin vesittää Paavalin julistusta.)

Gal. 6:11-18. Katsokaa, miten suurin kirjaimin minä nyt omakätisesti kirjoitan teille! Ne, jotka tahtovat saavuttaa arvonantoa ihmisten keskuudessa, yrittävät pakottaa teidät ympärileikkaukseen vain siksi, ettei heitä vainottaisi Kristuksen ristin tähden. Eiväthän ympärileikkauksen kannattajat itsekään noudata lakia (Paavali tiesi tämän omasta kokemuksestaan fariseuksena.), vaan he tahtovat saada teidät ympärileikatuiksi voidakseen kerskailla siitä, mitä teille on tehty. Minä taas en ikinä tahdo kerskailla mistään muusta kuin meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen rististä. (Mistä me kerskaamme? Kerskaammeko mekin Jeesuksen Kristuksen rististä, vai lisäämmekö me siihen omiamme?) Siinä on maailma minulle ristiinnaulittu ja minä maailmalle. On samantekevää, onko ihminen ympärileikattu vai ympärileikkaamaton. Tärkeää on, että hänet on luotu uudeksi. Tulkoon rauha ja laupeus niiden osaksi, jotka vaeltavat tämän ohjeen mukaan, koko Jumalan Israelin osaksi! (Jeesukseen pelastajanaan uskova seurakunta on Jumalan Israel, poikkeuksena vanhan liiton Israelista.) Älköön kukaan enää tämän jälkeen tuottako minulle vaivaa. Onhan minulla Jeesuksen arvet ruumiissani. (Paavali mm. kivitettiin Jeesuksesta puhumisen tähden.) Herramme Jeesuksen Kristuksen armo olkoon teidän kanssanne, veljet (ja sisaret). Aamen.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230405_Kysymys_ymparileikkauksesta.html">

Kysymys ympärileikkauksesta

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Kysymys ympärileikkauksesta

Apt. 15:1. Juudeasta tuli Antiokian seurakuntaan eräitä, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua."

Ympärileikkauksen noudattaminen oli/on juutalaisille sapatin viettoakin tärkeämpi Jumalan antama laki (Joh. 7:19-24). Joten ei ole ihme, että laista kiinni pitävät juutalaiset vaativat sitä pakanoiltakin pelastumisen edellytyksenä.

Joh. 7:19-24. Mooses antoi teille lain, vai kuinka? Silti yksikään teistä ei noudata sitä. Miksi te haluatte tappaa minut (Jeesuksen)?" Ihmiset sanoivat: "Sinussa on paha henki. Kuka sinut yrittäisi tappaa?" Jeesus vastasi: "Minä tein yhden ainoan teon, ja sitä te kaikki ihmettelette. Mooses sääti teille ympärileikkauksen - se ei tosin ole peräisin Moosekselta, vaan kantaisiltä - ja te toimitatte sen myös sapattina. Jos kerran ihminen ympärileikataan sapattinakin, ettei Mooseksen lakia rikottaisi, niin miksi te olette vihoissanne siitä, että minä sapattina paransin koko ihmisen? Älkää tuomitko sen mukaan, miltä asia päältä katsoen näyttää, vaan tuomitkaa oikein."

Jumala oli kuitenkin Paavalille näyttänyt, ettei Mooseksen lain noudattaminen vienyt Paavalia yhtään lähemmäksi Jumalaa (Gal. 3:21, Gal. 5:4). Sen sijaan yritys kelvata Jumalalle lakia noudattamalla oli saanut Paavalin, kuten muidenkin laista kiinni pitävien juutalaisten, vain vastustamaan uskoa Jeesukseen (Fil. 3:2-9, Room. 4:13-15).

Gal. 3:21. … Jos olisi annettu laki, joka pystyy tekemään eläväksi, silloin vanhurskaus todella perustuisi lain noudattamiseen (eikä Kristusta silloin tarvittaisi mihinkään).

Gal. 5:4. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle. (Nykyisin harva pyrkii noudattamaan vanhan testamentin lakia, mutta moni tekee joistakin muista teoista edellytyksiä pelastumiselleen.)

Fil. 3:2-9. Varokaa noita koiria, noita kelvottomia työntekijöitä, noita pilalle leikattuja! Todellisia ympärileikattuja olemme me, jotka palvelemme Jumalaa Hengen ohjaamina, ylpeilemme Kristuksesta Jeesuksesta emmekä luota mihinkään omaamme. Olisi minulla aihetta kyllä siihenkin, minä jos kukaan voisin luottaa siihen mitä minulla on ollut. Minut on kahdeksantena päivänä ympärileikattu, olen syntyperäinen israelilainen, Benjaminin heimoa, heprealainen heprealaisista vanhemmista. Lain noudattajana olin fariseus, intoni ja kiivauteni osoitin vainoamalla seurakuntaa, lakiin perustuva vanhurskauteni oli moitteeton. Mutta kaiken tämän, mikä oli minulle voittoa, olen Kristuksen tähden lukenut tappioksi. (Kaikki se, minkä Paavali ajatteli olevan itselleen voitollista, olikin tappiota, kuten ympärileikkaus ilman farisealaisen sydämen muutosta ja Jumalan hyväksynnän hakeminen tekojen avulla.) Pidän todella sitä kaikkea pelkkänä tappiona, sillä Herrani Kristuksen Jeesuksen tunteminen on minulle arvokkaampaa kuin mikään muu. Hänen tähtensä olen menettänyt kaiken, olen heittänyt kaiken roskana pois, jotta voittaisin omakseni Kristuksen ja jotta kävisi ilmi, että kuulun hänelle. Näin minulla ei enää ole mitään omaa, lain noudattamiseen perustuvaa vanhurskautta, vaan se vanhurskaus, jonka perustana on usko Kristukseen ja jonka Jumala antaa sille, joka uskoo. (Jumala katsoi Aabrahaminkin vanhurskaaksi jo paljon ennen kuin Mooseksen lakia tai ympärileikkausta oli edes olemassa, koska Aabraham uskoi, Room. 4:1-12, Gal. 3:5-14.)

Room. 4:13-15. Ei Jumala sen vuoksi luvannut Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen koko maailmaa perinnöksi, että Abraham noudatti lakia, vaan siksi, että Abraham katsottiin vanhurskaaksi, kun hän uskoi. Jos näet (Jumalan) perillisiä ovat ne, jotka vetoavat lain noudattamiseen, silloin usko menettää merkityksensä (usko on tyhjäksi tehty) ja lupaus raukeaa. Laki tuo mukanaan Jumalan vihan; (Kun joku haluaa noudattaa Vanhan testamentin lain vaatimuksia siksi, että hän on jo pelastunut, silloin se ei vie häntä kauemmaksi Jeesuksesta, Room. 14:1-23, 2. Kor. 10:7. Mikäli lain noudattamista vaatii muilta, kannattaa olla varovainen, että ei tekisi heidän uskoansa tyhjäksi. Ihminen haluaa luontaisesti tehdä itsekin jotain pelastumisensa eteen, sillä Jumalan tarjoama ansioton armo on vaikea ottaa ilmaiseksi vastaan.)

Apt. 15:2. Paavali ja Barnabas asettuivat vastustamaan heitä, ja asiasta käytiin kiivasta väittelyä. Niinpä päätettiin, että Paavali ja Barnabas ja muutamat muut lähtisivät Jerusalemiin apostolien ja vanhimpien puheille, jotta saataisiin selvyys tästä kiistakysymyksestä.

Niiden opetus, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua”, oli täysin vastakkainen Paavalin ja Barnabaan opetukselle (Gal. 4:2-4). Koska kumpikaan puoli ei luopunut kannastaan, asia päätettiin viedä apostolien ja Jeesuksen ensimmäisten opetuslasten ratkaistavaksi.

Gal. 4:2-4. Minä, Paavali, sanon teille: jos annatte ympärileikata itsenne, teille ei ole Kristuksesta mitään hyötyä. Vakuutan vielä kerran jokaiselle, joka antaa ympärileikata itsensä, että hän on velvollinen noudattamaan lain kaikkia määräyksiä. Te, jotka pyritte vanhurskauteen lakia noudattamalla, olette joutuneet eroon Kristuksesta, armon ulkopuolelle.

Monet esimerkkiratkaisut on kirjoitettuna meille Raamattuun, ja niihin meidän kannattaa omia ratkaisujamme peilata.

Apt. 15:3-4. Seurakunnan varustettua heidät matkalle he kulkivat Foinikian ja Samarian halki ja kertoivat veljille pakanoiden kääntymisestä. Kaikki ilahtuivat suuresti kuulemastaan. Kun he saapuivat Jerusalemiin, seurakunta, apostolit ja vanhimmat ottivat heidät vastaan, ja he kertoivat niistä suurista teoista, joita Jumala heidän matkallaan oli tehnyt.

Ennen kuin Paavali ja Barnabas ottivat esiin kiistakysymyksen, he kertoivat muille Jumalan tekemistä suurista teoista heidän lähetysmatkansa aikana. Näitä Jumalan suuria tekoja olivat;

Noidan voimien mitätöiminen Kyproksella, jonka seurauksena roomalainen käskynhaltija tuli uskoon (Apt. 13:8-12).

Pisidian Antiokiassa Jumalan sana levisi koko maakuntaan ympärileikattujen juutalaisten vastustuksesta huolimatta (Apt. 13:42-49).

Lystrassa Jumala paransi syntymästään saakka olleen ramman ja vahvisti näin pakanoille julistetun evankeliumin sanan (Apt. 14:8-10).

Lystrassa Jumala joko herätti Paavalin kuolleista tai paransi hänen kivityksestä saamansa vammat (Apt. 14:19-20).

Evankeliumin julistamisen vaikutuksesta monille paikkakunnille perustettiin seurakuntia, joiden jäsenet olivat pääasiassa pakanoita (Apt. 14:21-23).

Apt. 13:8-12. Mutta tuo tietäjä - sitä hänen toinen nimensä Elymas tarkoittaa - vastusti heitä ja yritti estää käskynhaltijaa tulemasta uskoon. Silloin Saul - eli Paavali - täynnä Pyhää Henkeä katsoi mieheen tiukasti ja sanoi: "Sinä Paholaisen sikiö, vilpin ja petoksen pesä, sinä kaiken hyvän ja oikean vihollinen! Etkö jo lakkaa vääristämästä Herran suoria teitä! Nyt Herra nostaa kätensä sinua vastaan. Sinä tulet sokeaksi etkä näe aurinkoa ennen kuin määrä on." Siinä samassa noidan ylle laskeutui synkkä pimeys, ja hän asteli haparoiden sinne tänne ja etsi taluttajaa. Kun käskynhaltija näki, mitä tapahtui, hän ihmetteli Herran opin voimaa ja uskoi.

Apt. 13:42-49. Kun Paavali ja Barnabas lähtivät synagogasta, heitä pyydettiin puhumaan näistä asioista seuraavanakin sapattina. … Seuraavana sapattina melkein koko kaupunki kerääntyi kuulemaan Herran sanaa. Kun juutalaiset näkivät väenpaljouden, kiihko valtasi heidät ja he kiistivät herjaten sen, mitä Paavali puhui. Silloin Paavali ja Barnabas sanoivat heille suorat sanat: "Kaikkein ensimmäiseksi Jumalan sana oli julistettava teille. Mutta koska te torjutte sen ettekä pidä itseänne iankaikkisen elämän arvoisina, me käännymme pakanoiden puoleen. … Tämän kuullessaan pakanat iloitsivat ja ylistivät Herran sanaa, … Herran sana levisi yli koko maakunnan.

Apt. 14:8-10. Lystrassa oli mies, joka syntymästään saakka oli ollut rampa, jaloistaan voimaton, eikä ollut koskaan kyennyt kävelemään. Mies istui kuuntelemassa Paavalin puhetta, kun Paavalin katse pysähtyi häneen. Paavali huomasi, että mies uskoi voivansa parantua. Hän sanoi kovalla äänellä: "Nouse seisomaan! Oikaise jalkasi." Mies hypähti pystyyn ja käveli.

Apt. 14:19-20. Antiokiasta ja Ikonionista tuli kuitenkin juutalaisia, jotka taivuttivat kansan puolelleen. Paavalia kivitettiin, ja hänet raahattiin kaupungin ulkopuolelle, koska hänen luultiin kuolleen. Mutta kun opetuslapset kerääntyivät hänen ympärilleen, hän nousi maasta ja palasi kaupunkiin.

Apt. 14:21-23. Paavali ja Barnabas julistivat Derbessä evankeliumia ja saivat monet kääntymään opetuslapsiksi. Sitten he palasivat Lystraan, Ikonioniin ja Antiokiaan, rohkaisivat opetuslapsia ja kehottivat heitä pysymään uskossa. He sanoivat: "Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta." Kullekin seurakunnalle he valitsivat vanhimmat, ja rukoiltuaan ja paastottuaan he jättivät opetuslapset Herran turviin, hänen, johon nämä nyt uskoivat.

Apt. 15:5. Silloin eräät uskoon tulleet fariseukset puuttuivat asiaan ja sanoivat, että kääntyneet pakanat oli ympärileikattava ja velvoitettava noudattamaan Mooseksen lakia.

Tässä on kaksi vaatimusta, ympärileikkaus ja Mooseksen lain noudattaminen.

Uskoon tulleet fariseukset, Vanhan testamentin kirjoitusten asiantuntijat, olivat omasta mielestään tässä asiassa oikeassa, vaikka olivat väärässä. He perustelivat kantaansa vanhan liiton säädöksillä, huomioimatta sitä, että Jeesus oli korvannut vanhan liiton uudella liitolla (Jer. 31:31-34, Luuk. 22:20, 2. Kor. 3:5-6, Hepr.8:13, Hepr. 9:13-14). Tässä ei kelpaa edes vetoaminen Jeesuksen omiin sanoihin, ”Laista ei katoa pieninkään piirto”, sillä Jeesus itse täytti lain ja täyttää lain myös meidän puolestamme, koska meistä yksikään ei siihen kykene, ei edes Jumalan lapsena uudessa liitossa (Luuk. 16:16-17, 1. Joh. 1:8-9). Jumala vaatii kaikilta luokseen tulevilta täydellistä vanhurskautta (Matt. 5:48), mutta sen Hän antaa lahjana niille, jotka uskovat Jeesuksen Kristuksen sovintoveren sovittaneen heidän syntinsä. Siksi ainoa reitti Jumalan luo on ainoastaan Jeesuksen sovintoveren kautta (Joh. 6:44, 1. Joh.2:23).

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä (uusi) liitto ei ole samanlainen kuin se (vanha lakiliitto), jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän (uuden) liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. (Tämä on mahdollista Pyhän Hengen saaneille.) Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

Luuk. 22:20. Aterian jälkeen hän (Jeesus) samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne. (Jeesuksen Kristuksen sovintoveressä meillä on uusi liitto.)

2. Kor. 3:5-6. Meidän kykymme on saatu Jumalalta, ja hän on myös tehnyt meidät kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, (Ihminen ei itse kykene palvelemaan Jumalaa uudessakaan liitossa. Vasta Jumalan antama Pyhä Henki vaikuttaa oikean palvelemisen.) jota ei hallitse kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman, mutta Henki tekee eläväksi.

Hepr.8:13. Puhuessaan uudesta liitosta Jumala osoittaa, että ensimmäinen liitto (lakiliitto) on vanhentunut. Ja se, mikä on vanhentunut ja aikansa elänyt, häviää pian. (Vanha liitto on korvautunut uudella liitolla Jeesuksen sovintoveressä. Kun suostumme tähän sovintoveren liittoon, täyttää Jeesus itse lain vaatimukset meissä ja meidän puolestamme Pyhän henkensä välityksellä.)

Hepr. 9:13-14. Jos jo pukkien ja härkien veri ja saastuneiden päälle vihmottava hiehon tuhka puhdistaa ihmisen ulkonaisiin menoihin kelvolliseksi (vanhassa liitossa suoritetut puhdistusmenot eivät puhdistaneet ihmistä sisäisesti), kuinka paljon paremmin puhdistaakaan Kristuksen veri! Ikuisen henkensä voimalla hän on antanut itsensä virheettömänä uhrina Jumalalle, ja hänen verensä puhdistaa meidän omantuntomme kuoleman teoista, niin että voimme palvella elävää Jumalaa.

Luuk. 16:16-17. "Lain ja profeettojen aika kesti Johannekseen (Johannes Kastajaan) asti. Siitä lähtien on julistettu hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta, ja jokaista vaaditaan tulemaan sinne. Mutta laista ei häviä piirtoakaan, ennemmin katoavat taivas ja maa.

1. Joh. 1:8-9. Jos väitämme, ettemme ole syntisiä, me petämme itseämme eikä totuus ole meissä. Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä.

Matt. 5:48. Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen.

Joh. 6:44. Ei kukaan voi tulla minun (Jeesuksen) luokseni, ellei Isä, joka minut on lähettänyt, vedä häntä. Sen, joka tulee, minä herätän viimeisenä päivänä.

1. Joh.2:23. Joka kieltää Pojan, hänellä ei ole Isääkään, mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä.

Samoin kuin uskoon tulleilla fariseuksilla oli vanhemmilta ja opettajilta omaksuttu oppi, josta oli vaikea luopua, samoin on meillä itse kullakin omat tulkintamme Raamatusta. Tämä on johtanut oppiriitoihin ja kristittyjen hajaannukseen. Omasta mielestäni tätäkin suurempi syy hajaannukseen on se, että me emme tahdo palvella muita, vaan haluamme olla johtajina ja olla esillä sekä oikeassa. (Jer. 17:9-10, Jaak. 1:26, 1. Kor. 10:12.)

Jer. 17:9-10. Petollinen on ihmissydän, paha ja parantumaton vailla vertaa! Kuka sen tuntee? Minä, Herra, tutkin sydämet, tiedän salaisimmatkin ajatukset. Minä annan kullekin sen mukaan, miten hän elää ja millaisia ovat hänen tekojensa hedelmät. (Jos jonkun toiminta saa seurakunnan hajaantumaan, kannattaa miettiä, ovatko hedelmät oikeita.)

Jaak. 1:26. Jos joku luulee olevansa Jumalan palvelija mutta ei pysty hillitsemään kieltään, hän pettää itsensä ja hänen jumalanpalveluksensa on turha. (Usko Jeesuksen Kristuksen sovintovereen ei ole turha, vaikka uskovan jumalanpalvelus jäisikin turhaksi, esim. kielen syntien vuoksi. Tällainenkin uskova voi pelastua, mutta ikään kuin tulen läpi, 1. Kor. 3:11-20.)

1. Kor. 10:12. Joka luulee seisovansa, katsokoon, ettei kaadu. (Jokaisen opettajan ja profeetan kannattaa miettiä, kuinka tarkoin hänen oppinsa tai julistuksensa perustuu Raamattuun. Jokaisen opettajan ja profeetan tulee olla valmis ottamaan vastaan häneen kohdistuva arvostelu, vaikka se olisi asiatontakin. Malliesimerkki tästä on Jeremia, Jer. 28:1-17.)

Perityt oppirakennelmat ohjaavat toisinaan Raamatun ymmärtämistä. Leif Nummela kertoi eräässä opetusvideossaan seuraavan tapahtuman;

Hän keskusteli junassa nuoren miehen kanssa Jeesuksesta. Mies väitti, että Jeesus ei ole Jumala. Leif sanoi, että jos hän osoittaa Raamatusta kuusi sellaista kohtaa, jotka suoraan kertovat Jeesuksen olevan Jumala ja vielä lukuisia muita epäsuoria kohtia, uskotko silloin? Mies mietti hetken ja sanoi; ”En usko, sillä meidän johtajamme eivät voi olla niin väärässä.”

Apt. 15:6-9. Apostolit ja vanhimmat kokoontuivat käsittelemään tätä kysymystä. Kun väittelyä oli kestänyt pitkään, Pietari nousi puhumaan ja sanoi: "Veljet, te tiedätte, että Jumala on jo aikoja sitten teidän keskuudessanne tehnyt valintansa: hän on antanut pakanoiden kuulla minun suustani evankeliumin ja tulla uskoon. Jumala, joka tuntee kaikkien sydämet, osoitti hyväksyvänsä heidät vuodattaessaan Pyhän Hengen heihin yhtä lailla kuin meihinkin. Hän ei tehnyt mitään eroa heidän ja meidän välillämme, vaan puhdisti heidän sydämensä uskolla.

Pietari tiesi vastauksen ongelmaan mutta viisaana ja Jumalan johdatuksesta hän ei tuonut sitä heti julki. Keskustelu tai väittely on tärkeää osallistujien hengelliselle kasvulle. Väittelyn / keskustelun tukahduttaminen alkuunsa on Hengen sammuttamista ja merkki epäpätevästä johtajuudesta.

Pietari toi sen näkökohdan esille, että silloin kun Jumala antoi Pyhän Hengen Korneliuksen kodissa oleville pakanoille ja liitti heidät uuteen liittoon, Jumala ei vaatinut näiltä vanhan liiton ympärileikkausta, ei ennen eikä jälkeen Pyhän Hengen saamisen (Apt. 10:44-47).

Apt. 10:44-47. Pietarin vielä puhuessa laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa. Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. Silloin Pietari sanoi: "Kuka voi estää kastamasta vedellä näitä, jotka ovat saaneet Pyhän Hengen niin kuin mekin?"

Apt. 15:10-11. Miksi te siis nyt uhmaatte Jumalaa ja panette opetuslasten harteille ikeen, jota eivät meidän isämme emmekä me itse ole jaksaneet kantaa? Mehän uskomme, että meidät pelastaa yksin Herran Jeesuksen armo, samalla tavoin kuin heidät."

”Meidän isämme” eli Vanhan testamentin juutalaiset olivat kerta toisensa jälkeen vihoittaneet Jumalan ja lopulta ristiinnaulinneet Jeesuksen ympärileikkauksestaan huolimatta (Jes. 1:11-20). ”Me itse”, eli opetuslapset olivat myös ympärileikattuja, mutta pakenivat lukittujen ovien taakse, kun Jeesusta ristiinnaulittiin. Jos vanhassa lakiliitossa ja sen vaatimassa ympärileikkauksessa itsessään olisi ollut voimaa, näin ei olisi tapahtunut.

Jes. 1:11-20. Mitä minä kostun teidän ainaisista uhreistanne, sanoo Herra. - Olen saanut kyllikseni polttouhreista, pässeistä ja syöttiläiden rasvasta, ei minua miellytä vuohien, ei mullien eikä karitsojen veri. Kuka teitä on käskenyt niitä tuomaan ja tungeksimaan minun esipihoillani, kun tulette kasvojeni eteen? Lakatkaa jo tarjoamasta turhia uhrejanne, minä inhoan niiden savua! Uusikuu ja sapatti, kokoukset ja juhlat - minä en siedä teidän pyhiä juhlianne ja pahoja tekojanne. Teidän uudenkuun menonne ja juhlapäivänne - minä vihaan niitä. Niistä on tullut minulle taakka, jota olen väsynyt kantamaan. (Vaikka Jumalan sanaa yrittäisi noudattaa kuinka tarkasti hyvänsä, se ei pelasta, jos Jumala ei ole saanut muuttaa ihmisen sydäntä.) Vaikka te levitätte kätenne rukoukseen, minä peitän silmäni, en tahdo teitä nähdä. Vaikka te rukoilemistanne rukoilisitte, minä en teitä kuuntele, koska kätenne ovat veren tahrimat. Peseytykää, puhdistautukaa, tehkää loppu pahoista töistänne, ne ovat aina silmissäni. Lakatkaa tekemästä pahaa. Opetelkaa tekemään hyvää, tavoitelkaa oikeudenmukaisuutta, puolustakaa sorrettua, hankkikaa orvolle oikeus, ajakaa lesken asiaa. Tulkaa, selvittäkäämme miten asia on, sanoo Herra. (Tämän Jumala sanoo meillekin. Niin kauan, kun tuomme uhraamisemme, pyhäpäivän viettomme ja rukouksemme omina saavutuksinamme Jumalalle, olemme ylpeitä. Me emme näe vanhan luontomme perinpohjaista syntisyyttä ennen kuin Jumala itse sen meille paljastaa.) Vaikka teidän syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi. Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin puhdas villa. (Jumala ohjaa meidät Jeesuksen luo selvittämään asiamme.) Jos te taivutatte mielenne kuulemaan minua, te saatte syödä maan hyvyyttä, mutta jos kovetatte mielenne ja torjutte minut, miekka syö teidät. Herran suu on puhunut.

Apt. 15:12. Koko joukko vaikeni. Kaikki kuuntelivat Barnabasta ja Paavalia, kun nämä kertoivat, miten suuria tunnustekoja ja ihmeitä Jumala oli kansojen keskuudessa tehnyt heidän kättensä kautta.

Pietarin puheen jälkeen vastustajatkin vaikenivat. Saman, minkä Jumala oli tehnyt Pietarin kautta, Jumala oli tehnyt myös Paavalin ja Barnabaan kautta.

Apt. 15:13-18. Kun he olivat lopettaneet, alkoi Jaakob puhua. Hän sanoi: "Veljet, kuulkaa mitä sanon. Simon kertoi, kuinka Jumala ensi kerran lähestyi pakanoita ottaakseen heistä itselleen oman kansan (kansan omalle nimellensä). Tämä käy yksiin sen kanssa, mitä profeetat ovat kirjoituksissa sanoneet: - Sen jälkeen minä palaan ja rakennan jälleen Daavidin sortuneen majan. Raunioista minä sen taas rakennan, minä pystytän sen uudelleen, jotta kaikki muutkin ihmiset etsisivät Herraa, kaikki kansat, jotka olen omikseni ottanut. Näin sanoo Herra, joka on antanut tästä tiedon jo ammoin.

Jaakob, joka oli Herran velipuoli Marian kautta, toimi tässä vaiheessa Jerusalemin seurakunnan johtajana. Kun kaikki olivat nyt sanoneet mielipiteensä ja niiden perustelut, oli mahdollista päästä yhteisymmärrykseen. Jaakob esitti yhteenvedon yhdistäen siihen Vanhasta testamentista kohtia, joiden sanoma oli, että Daavidin sukuun syntyy Messias, joka ottaa omakseen myös pakanat.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Vaikka kokouksessa oli juuri kuultu vaikuttavia puheenvuoroja, Jaakob kääntyi viime kädessä Jumalan sanan puoleen ja etsi sieltä totuutta. Koemme asiat eri tavoin, ja meillä on niistä omat käsityksemme. On ymmärrettävää, että arvioimme kysymyksiä oman mittapuumme mukaan ja haluamme muiden näkevän ne niin kuin itse näemme. Moni pitää omia käsityksiään oikeina ja olettaa, että ne toimivat elämänohjeina muillekin. Jos joku esittää erilaisen näkemyksen, sitä pidetään helposti vääränä tai puutteellisena. Tärkeintä on kuitenkin se, mitä Jumala sanoo Sanassaan. Mitä enemmän tutkimme Sanaa, sitä paremmin pystymme erottamaan, mikä on oikein tilanteessa, jossa on toisistaan eroavia mielipiteitä ja opillisia näkemyksiä.

Apt. 15:19-21. Tästä syystä ei mielestäni pidä hankaloittaa niiden elämää, jotka vieraista kansoista kääntyvät Jumalan puoleen. Meidän on kuitenkin lähetettävä heille kirje ja kehotettava heitä karttamaan sellaista, minkä epäjumalanpalvelus on saastuttanut, sekä haureutta, verta ja lihaa, josta verta ei ole laskettu. Onhan Mooseksen laki jo ikimuistoisista ajoista tullut tunnetuksi joka kaupungissa, kun sitä luetaan synagogissa jokaisena sapattina."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Jaakob päätti, ettei pakanoiden tarvinnut ympärileikkauttaa itseään. Heidän piti kuitenkin pysyä erossa epäjumalille uhratusta ruuasta sekä haureudesta, jota usein harjoitettiin epäjumalanpalveluksen yhteydessä. Lisäksi heidän tuli karttaa lihaa, josta veri oli laskematta, sekä verta (3. Moos. 17:14). Oli Jumalan mielen mukaista, että pakanakristityt pysyisivät erossa näistä. Näin heidän oli myös helpompi tulla toimeen juutalaisten uskonsisariensa ja uskonveljiensä kansa. Toki oli muitakin kristityille sopimattomia asioita, mutta juutalaiset olivat huolissaan nimenomaan näistä. Nyt saavutettu ratkaisu auttoi seurakuntaa kasvamaan ilman kulttuurierojen aiheuttamia hankaluuksia.

3. Moos. 17:14. sillä veressä on jokaisen elävän olennon elämänvoima. Siksi minä sanon israelilaisille: Älkää syökö minkään elävän olennon verta, sillä veressä on sen elämänvoima. Jokainen, joka syö verta, on poistettava kansansa keskuudesta. (Israelilaisille oli verensyöntikielto, pakanoille ei ollut. Tämä erilaisuus olisi rikkonut seurakuntayhteyden alkuunsa, ellei suositusta verensyntikielloksi olisi annettu.)

Apt. 15:22-23. Silloin apostolit ja vanhimmat yhdessä koko seurakunnan kanssa päättivät valita joukostaan muutamia miehiä ja lähettää heidät Antiokiaan Paavalin ja Barnabaksen kanssa. Valituiksi tulivat Juudas, jota kutsuttiin Barsabbakseksi, sekä Silas - molemmat seurakunnan johtavia miehiä. Heille annettiin mukaan seuraava kirje: "Apostolien ja vanhimpien veljellinen tervehdys pakanuudesta kääntyneille Antiokian, Syyrian ja Kilikian veljille.

Kirje apostolien päätöksestä on tarkoitettu kaikille kristityille.

Apt. 15:24-31. Me olemme kuulleet, että muutamat, jotka ovat tulleet meidän luotamme mutta joita me emme ole lähettäneet, ovat puheillaan järkyttäneet teitä ja saattaneet teidät hämmennyksiin. Siksi olemme yksimielisesti päättäneet lähettää edustajamme teidän luoksenne. He tulevat yhdessä rakkaiden veljiemme Barnabaksen ja Paavalin kanssa, jotka ovat panneet henkensä alttiiksi meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimen tähden. Lähetämme siis Juudaksen ja Silaksen, ja he tuovat tämän saman viestin myös suullisesti. Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin." Näin heidät lähetettiin matkaan. Antiokiaan saavuttuaan he kutsuivat seurakunnan koolle ja antoivat kirjeen veljille. Kirje luettiin, ja sen rohkaisevat sanat ilahduttivat kaikkia.

Jeesuksen opetuslasten ja Pyhän Hengen johdolla kristillinen seurakunta sanoutui irti niistä vaatimuksista, jotka olisivat edellyttäneet pakanakristittyjen ympärileikkausta ja velvoitetta noudattaa Mooseksen lain määräyksiä.

Apt. 15:32-35. Juudas ja Silas, jotka hekin olivat profeettoja, puhuivat veljille monin sanoin rohkaisten ja vahvistaen heitä. He viipyivät kaupungissa jonkin aikaa ja lähtivät sitten rauhantoivotusten saattelemina veljien luota niiden luo, jotka olivat heidät lähettäneet. Silas kuitenkin päätti jäädä heidän luokseen, ja niin Juudas lähti yksin. Paavali ja Barnabas sen sijaan jäivät vielä Antiokiaan. Yhdessä monien muiden kanssa he opettivat ja julistivat Herran sanaa.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230419_Armon_vastaanottaminen.html">

Armon vastaanottaminen

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Armon vastaanottaminen

Edelliseen alustukseen ”Kysymys ympärileikkauksesta” on esitetty pari kysymystä armosta, joten keskustelemme seuraavalla kerralla myös armon vastaanottamisesta.

Apt. 15:1. Juudeasta tuli Antiokian seurakuntaan eräitä, jotka opettivat: "Ellette anna ympärileikata itseänne, niin kuin Mooses on säätänyt, ette voi pelastua."

… yritys kelvata Jumalalle lakia noudattamalla oli saanut Paavalin, kuten muidenkin laista kiinni pitävien juutalaisten, vain vastustamaan uskoa Jeesukseen (Room. 4:13-15).

Room. 4:13-15. Ei Jumala sen vuoksi luvannut Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen koko maailmaa perinnöksi, että Abraham noudatti lakia, vaan siksi, että Abraham katsottiin vanhurskaaksi, kun hän uskoi. Jos näet (Jumalan) perillisiä ovat ne, jotka vetoavat lain noudattamiseen, silloin usko menettää merkityksensä (usko on tyhjäksi tehty) ja lupaus raukeaa. Laki tuo mukanaan Jumalan vihan; (Ihminen haluaa luontaisesti tehdä itsekin jotain pelastumisensa eteen, sillä Jumalan tarjoama ansioton armo on vaikea ottaa ilmaiseksi vastaan.)

Kysymys: Mutta eikö armo juuri sitä ole, ennalta suunnittelematonta lahjaa? Miksi sen vastaanotto olisi vaikeaa?

Esitetään ensin johdatteleva kysymys; Onko armon vastaanottaminen ihmisen oma teko, ihmisen teko yhdessä Jumalan kanssa (tai Jumalan avulla), vai kokonaan Jumalan teko ihmisessä?

Raamatun mukaan ihmisen vanha luonto on sodassa Jumalaa vastaan (Gal. 5:16-17). Ja ihmisen oma viisaus on riivaajien viisautta, koska se on Jumalan vastaisen vanhan luonnon viisautta (Jaak. 3:15). Ihminen on syntiensä vuoksi kuolleessa tilassa Jumalaan nähden (Ef. 2:1 ja 4-5, Kol. 2:13). Näiden asioiden vuoksi Jumala joutuu tekemään itse kaiken. Hän vaikuttaa meissä sekä oikean tahtomisen että oikean tekemisen (Fil. 2:13-16).

Niille ihmisille, jotka Jumalan vaikutuksesta suostuvat näkemään oman kelvottomuutensa, Jumala haluaa antaa oman luontonsa vanhan luonnon tilalle ja oman viisautensa vanhan luonnon viisauden tilalle (Jaak. 3:17). Jeesus Kristus on annettu meille myös viisaudeksi (1. Kor. 1:30). Jumala johtaa ihmisen Jeesuksen luo että tämä turvautuisi Kristuksen Jeesuksen sovintovereen, saisi syntinsä anteeksi ja pelastuisi (Ef. 1:6-7).

Gal. 5:16-17. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha (ihmisluonto) haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte.

Jaak. 3:14-17. Mutta jos teidän sydäntänne hallitsee katkera kateus ja riidanhalu, älkää vastoin totuutta kerskuko kuvitellulla viisaudellanne. Sellainen ei ole ylhäältä tulevaa viisautta, vaan maallista, ihmisistä tulevaa, pahojen henkien viisautta. Sillä siellä, missä kateus ja riidanhalu vallitsevat, on myös hillittömyyttä ja kaikenlaista pahaa. Mutta ylhäältä tuleva viisaus (Jumalan antama viisaus) on puhdasta ja pyhää, ja niin se myös rakentaa rauhaa, se on lempeää ja sopuisaa, täynnä armahtavaisuutta ja hyviä hedelmiä, se on tasapuolista ja teeskentelemätöntä.

Ef. 2:1, 4-5. Jumala on tehnyt eläviksi teidät, jotka olitte kuolleita rikkomustenne ja syntienne tähden. … Jumalan laupeus on kuitenkin niin runsas ja hän rakasti meitä niin suuresti, että hän teki meidät, rikkomustemme tähden kuolleet, eläviksi Kristuksen kanssa. Armosta teidät on pelastettu.

Kol. 2:13. Te olitte kuolleita rikkomustenne ja ympärileikkaamattomuutenne vuoksi, mutta Jumala teki teidät eläviksi yhdessä Kristuksen kanssa.

Fil. 2:13. Jumala saa teissä aikaan sen, että tahdotte tehdä ja myös teette niin kuin on hänen hyvä tarkoituksensa.

1. Kor. 1:30. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi, vanhurskaudeksi, pyhitykseksi ja lunastukseksi.

Ef. 1:6-7. Ylistetty olkoon hänen armonsa kirkkaus, kun hän antoi meille rakkaan Poikansa! Kristuksen veressä meillä on lunastus, rikkomustemme anteeksianto.

Ja sitten toinen johdatteleva kysymys; Miksi maailmassa on niin paljon niitä ihmisiä, jotka ohittavat Jumalan ilmoittaman tavan pelastua (2. Kor. 4:3-4, Matt. 13:18-23).

Onnellinen se ihminen, joka on syntynyt sellaiseen perheeseen, jossa uskotaan Jeesukseen Kristukseen pelastajana. Hän saa hyvän kasvupohjan elämälleen. Hänkin joutuu tosin kestämään koetukset, joita Jumalan vastainen oma luonto ja maailma viettelyksineen tuottaa.

2. Kor. 4:3-4. Jos meidän julistamamme evankeliumi on peitossa, se on peitossa niiltä, jotka joutuvat kadotukseen. Tarkoitan niitä, joiden mielen tämän maailman jumala on sokaissut, niin että he epäuskossaan eivät näe Kristuksen evankeliumin kirkkaudesta säteilevää valoa, Kristuksen, joka on Jumalan kuva.

Matt. 13:18-23. "Kuulkaa siis, mitä vertaus kylväjästä tarkoittaa. Aina kun joku kuulee sanoman valtakunnasta eikä ymmärrä sitä, tulee Paholainen ja sieppaa pois sen, mikä hänen sydämeensä on kylvetty. Tätä tarkoittaa tien oheen kylvetty siemen. Kylvö kallioiseen paikkaan kuvaa sitä, joka sanoman kuullessaan heti ottaa sen iloiten vastaan mutta joka kestää vain hetken, koska häneltä puuttuvat juuret. Kun tulee ahdinko tai vaino sanan tähden, hän luopuu kohta. Kylvö ohdakkeisiin tarkoittaa ihmistä, joka kuulee sanan mutta jossa sana ei tuota satoa, koska tämän maailman huolet ja rikkauden viettelys tukahduttavat sen. Mutta kylvö hyvään maahan kuvaa ihmistä, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen. Nämä ihmiset tuottavat satoa: kuka sata, kuka kuusikymmentä, kuka kolmekymmentä jyvää."

Jos armon vastaanottaminen olisi edes osittain ihmisen teko, silloinhan ihmisen omavanha luonto olisi tehnyt yhteistyötä Pyhän hengen kanssa vaikka se on jatkuvassa sodassa ”vihollistansa” Jumalaa vastaan. Ihmisen oma vanha luonto olisi silloin toiminut itseään vastaan ja oman luontonsa tavoitteiden vastaisesti.

Kysymys: Onko joillekin ihmisille ennemminkin vaikea tehdä jotakin, edes osittain, kuin vain ottaa vastaan?

Jumalalle kelpaavia tekoja meillä on mahdollista tehdä vasta pelastuttuamme. Sillä vasta silloin me suostumme vaeltamaan Pyhän Hengen johtamina niissä teoissa, jotka Jumala on meille ennalta valmistanut (Joh. 6:28-29, Ef. 2:8-10). Ennen pelastumistamme tekemillämme teoilla tai tekemättä jättämisillämme ei tässä mielessä ole merkitystä, koska olemme tehneet ne vanhan luontomme vaikutuksesta. Ne ovat saattaneet etäännyttää meidät Pelastajasta tai sitten Jumala käyttää niiden aiheuttamaa ahdistusta vetääkseen meitä Jeesuksen sovintoveren alle.

Joh. 6:28-29. He kysyivät: "Mitä meidän tulee tehdä, että tekomme olisivat Jumalan tekoja?" Jeesus vastasi: "Uskokaa häneen (Jeesukseen Kristukseen), jonka Jumala on lähettänyt. Se on Jumalan teko."

Ef. 2:8-10. Armosta Jumala on teidät pelastanut antamalla teille uskon. Pelastus ei ole lähtöisin teistä, vaan se on Jumalan lahja. Se ei perustu ihmisen tekoihin, jottei kukaan voisi ylpeillä. Mekin olemme Jumalan tekoa, luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

Jotkut ihmiset ovat passiivisia pelastuskysymyksiin nähden. Itsekin olen ollut sellainen. Toiset taas yrittävät tehdä jotain itsekin pelastumisensa eteen. Me olemme tässäkin mielessä erilaisia. Ei voi muuta kuin ihmetellen ylistää Jumalan suuruutta, kun Hän kykenee pelastamaan kumpiakin.

Muilta näihin kysymyksiin saatuja kommentteja:

Lahja on ilmainen (ei tarvetta vastalahjalle) ja kun lahjan saaja tämän elämänsä aikana sopivan kohdan tullen oikeasti ymmärtää, niin muuttuu sisältä päin (Pyhän hengen avustamana, kun on tämän sallinut). … Armollisuus myös siinä, että emme kuitenkaan kaikkeen tähän pysty mutta joka päivä saadaan olla Jeesuksen opetuksessa jos vain halutaan.

Apt. 15:5. Silloin eräät uskoon tulleet fariseukset puuttuivat asiaan ja sanoivat, että kääntyneet pakanat oli ympärileikattava ja velvoitettava noudattamaan Mooseksen lakia.

… Jumala vaatii kaikilta luokseen tulevilta täydellistä vanhurskautta (Matt. 5:48), mutta sen Hän antaa lahjana niille, jotka uskovat Jeesuksen Kristuksen sovintoveren sovittaneen heidän syntinsä.

Matt. 5:48. Olkaa siis täydellisiä, niin kuin teidän taivaallinen Isänne on täydellinen.

Kysymys: Onko tuo Matt. 5:48 oikea viittaus? Se on: ”olkaa siis täydellisiä niin kuin teidän taivaallinen isänne on täydellinen”. Onko täydellinen vanhurskaus siis sama kuin olla täydellinen?

Lause; ”olkaa siis täydellisiä niin kuin teidän taivaallinen isänne on täydellinen”, on sellainen lain vaatimus, jonka tarkoituksena onkin tehdä mahdottomiksi meidän omat yrityksemme saavuttaa taivasten valtakunnan kansalaisuus.

Jumala edellyttää meiltä Jeesuksen täydellisyyttä. Siihen ei yksikään meistä kykene. Sen vuoksi Jumala itse pukee meidät, Jeesuksen veren turviin paenneet, Jeesuksen puhtauteen ja pyhyyteen, jolloin Jeesuksen täydellisyys peittää meidän vajavaisuutemme, saastaisuutemme, syntimme, jne. Tämä on se, mikä tapahtuu silloin kun ihminen pelastuu.

Pelastumisen jälkeen alkaa kasvu Jumalan lapsena. Jumalan lahjoittama Pyhä Henki ohjaa meitä yhä syvenevään armon tuntemiseen, jolloin alamme vähitellen tajuta oman kelvottomuutemme syvyyttä mutta myös Jumalan armon kattavuutta.

Joten me itsessämme olemme edelleen epätäydellisiä, pelastuneinakin, vaikka meillä on täydellinen vanhurskaus.

Muilta tähän kysymykseen saatuja kommentteja:

”Jeesus lasien” kautta Jumala meitä arvio. Pelastumiseen ei omia tekoja tarvita.”

”Onneksi meidän ei tarvitse olla Jeesuksen kaltaisia (emme voi olla).”

”Kyllä se armon vastaanottaminen onkin siis Pyhän Hengen ansiota.”

”Miksi Jumala näki niin paljon vaivaa takiani.” Koin olevani velkaa ja etsin tapoja maksaa tai ainakin lyhentää sitä. No eihän ole mahdollista maksaa tuota velkaa. Kun tuon tajusin niin helpotti.”

Apt. 15:10-11. Miksi te siis nyt uhmaatte Jumalaa ja panette opetuslasten harteille ikeen, jota eivät meidän isämme emmekä me itse ole jaksaneet kantaa? Mehän uskomme, että meidät pelastaa yksin Herran Jeesuksen armo, samalla tavoin kuin heidät."

”Meidän isämme” eli Vanhan testamentin juutalaiset olivat kerta toisensa jälkeen vihoittaneet Jumalan ja lopulta ristiinnaulinneet Jeesuksen ympärileikkauksestaan huolimatta (Jes. 1:11-20). ”Me itse”, eli opetuslapset olivat myös ympärileikattuja, mutta pakenivat lukittujen ovien taakse, kun Jeesusta ristiinnaulittiin. Jos vanhassa lakiliitossa ja sen vaatimassa ympärileikkauksessa itsessään olisi ollut voimaa, näin ei olisi tapahtunut.

Jes. 1:11-20. Mitä minä kostun teidän ainaisista uhreistanne, sanoo Herra. - Olen saanut kyllikseni polttouhreista, pässeistä ja syöttiläiden rasvasta, ei minua miellytä vuohien, ei mullien eikä karitsojen veri. Kuka teitä on käskenyt niitä tuomaan ja tungeksimaan minun esipihoillani, kun tulette kasvojeni eteen? Lakatkaa jo tarjoamasta turhia uhrejanne, minä inhoan niiden savua! Uusikuu ja sapatti, kokoukset ja juhlat - minä en siedä teidän pyhiä juhlianne ja pahoja tekojanne. Teidän uudenkuun menonne ja juhlapäivänne - minä vihaan niitä. Niistä on tullut minulle taakka, jota olen väsynyt kantamaan. (Vaikka Jumalan sanaa yrittäisi noudattaa kuinka tarkasti hyvänsä, se ei pelasta, jos Jumala ei ole saanut muuttaa ihmisen sydäntä.)

Kysymys: Onko sapatin pitäminen siis syntiä, jota Jumala vihaa?

Kyseinen Jesajan kohta kannattaa liittää siihen tilanteeseen, jossa Israelin kansa kyseisenä aikana oli. He kyllä uhrasivat Jumalan heiltä edellyttämät uhrit, mutta muuna aikana elivät Jumalan sanan vastaisissa pahoissa teoissa. Tällainen sapatin vietto on ulkokultaisuutta. Jos kuutena päivänä elää ilman Jumalaa ei seitsemännen päivän ”pyhittämisestä” ole mitään hyötyä.

Jumala on tehnyt lepopäivän meitä ihmisiä varten, meidän parhaaksemme, joten se kannattaa pitää (Mark. 2:27). Lepopäivä kannattaa pyhittää Jumalalle, ellei sitten ole pyhittänyt Hänelle jo kaikkia päiviä (Room. 14:4-6).

Mark. 2:27. Ja Jeesus sanoi heille: "Sapatti on ihmistä varten eikä ihminen sapattia varten.

Room. 14:4-6. Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu - vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä. Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma. Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi,

Muilta tähän kysymykseen saatuja kommentteja:

Eiköhän se liity siihen, että juutalaiset olivat tekopyhiä. Eli eivät arkielämässään noudattaneet Jumalan lakia vaan ajattelivat, että voivat toimia miten vain jos sitten vain tuovat uhrit ja noudattavat sapattia.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230517_Pyhan_Hengen_johdossa.html">

Pyhän Hengen johdossa

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Pyhän Hengen johdossa

Apt. 15:36. Jonkin ajan kuluttua Paavali sanoi Barnabakselle: "Lähde kanssani uudelle matkalle kaikkiin niihin kaupunkeihin, joissa olemme julistaneet Herran sanaa. Käymme katsomassa, mitä veljille kuuluu." Oheisena kuva Paavalin ensimmäisestä lähetysmatkasta, jonka jälkeen Paavali joutui kirjoittamaan näiden paikkakuntien uskoville galatalaiskirjeen. Seurakuntiin oli tullut sellaisia Jeesukseen messiaanaan uskovia juutalaisia, jotka vaativat pakanakristityiltäkin ympärileikkausta. Apt. 15:37-39. Barnabas halusi ottaa mukaan myös Johanneksen, jota kutsuttiin Markukseksi,

mutta Paavali ei hyväksynyt häntä matkatoveriksi, koska hän oli Pamfyliassa luopunut heistä eikä ollut lähtenyt heidän kanssaan työhön. Tästä sukeutui niin kova riita, että kumpikin lähti omille teilleen. Barnabas otti Markuksen mukaansa ja purjehti Kyprokseen.

Oheisena kuva tästä

Paavalin toisesta lähetysmatkasta. Johannes Markus oli Barnabaan serkku, mikä saattoi vaikuttaa siihen, että Barnabas olisi halunnut hänet mukaan. Hyvä puoli tässä on se, että nyt käytiin Kyproksessakin, mitä muuten ei olisi tehty. Paavalin ja Johannes Markuksen välit tulivat myöhemmin kuntoon. Apt. 15:40-41. Paavali

puolestaan valitsi toverikseen Silaksen. Veljet jättivät hänet Herran armon haltuun, ja niin hän lähti matkaan, vaelsi Syyrian ja Kilikian halki ja rohkaisi seurakuntia.

Kun ollaan ”Herran armon hallussa”, silloin luotetaan siihen, että Jumala on kaiken johdossa. Tämä ei kuitenkaan estä vanhaa luontomme viemästä meitä väärille teille, joten armon alla oleva joutuu jatkuvasti valvomaan ja kilvoittelemaan. Pyhä Henki pyrkii näyttämään meille Jumalan sanasta poikkeavat valintamme ja ohjaa meitä Kristus-tielle. Pyhän Hengen on Jumalan antanut meille puolustajaksi, ei määrääjäksi.

1. Piet. 5:5-11. Ja te kaikki: pukeutukaa keskinäiseen nöyryyteen, sillä Jumala on ylpeitä vastaan, mutta nöyrille (köyhä, nöyrä, ahdistettu) hän antaa armon. Nöyrtykää siis Jumalan väkevän käden alle, niin hän ajan tullen korottaa teidät. Heittäkää kaikki murheenne hänen kannettavakseen, sillä hän pitää teistä huolen. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Vastustakaa häntä, uskossa lujina! Tiedättehän, että veljenne kaikkialla maailmassa joutuvat kokemaan samat kärsimykset. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen. (Pyhä Henki kasvattaa meissä oikeaa nöyryyttä. Vanha luontomme matkii nöyryyttä nöyristelemällä.)

Apt. 16:1-3. Paavali saapui sitten Derbeen ja Lystraan. Lystrassa oli Timoteus-niminen opetuslapsi, jonka äiti oli kristitty juutalainen mutta isä kreikkalainen. Hän oli hyvässä maineessa Lystran ja Ikonionin veljien keskuudessa. Paavali halusi ottaa Timoteuksen matkalle mukaan, ja siksi hän ympärileikkasi tämän. Näin hän teki niiden seutujen juutalaisten tähden, sillä kaikki tiesivät, että Timoteuksen isä oli kreikkalainen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Timoteus oli juutalaisen äidin ja kreikkalaisen isän poika, eli juutalaisten silmissä hän oli sekakansaa, kuten samarialaiset. Paavali pyysi että Timoteus ympärileikkauttaisi itsensä, jotta juutalaisten epäluulot tätä kohtaan voisivat hälvetä. Jerusalemin kokouksen päätöksen mukaisesti ympärileikkausta ei vaadittu (katso Apt. luku 15), mutta Timoteus teki sen vapaaehtoisesti, koska halusi poistaa kaikki esteet evankeliumin leviämisen tieltä. Joskus on taivuttava luopumaan joistain oikeuksistaan, jotta Jumalan valtakunta voisi kasvaa.

Timoteusta ei olisi tarvinnut ympärileikata, mutta koska hän oli äidin puolelta juutalainen, ympärileikkaus voitiin tehdä. Näin Timoteus pystyi paremmin olemaan Paavalin apuna silloinkin, kun Paavali puhui synagogissa (1. Kor. 9:20-21, 1. Kor. 10:32-33).

1. Kor. 9:20-21. Voittaakseni hänen (Kristuksen) omikseen juutalaisia olen näille ollut kuin juutalainen; voittaakseni lain alaisina eläviä olen näille ollut kuin lain alainen, vaikka en olekaan lain alainen. Voittaakseni ilman lakia eläviä olen näille ollut kuin eläisin ilman lakia, vaikka en olekaan Jumalan lakia vailla - onhan minulla Kristuksen laki. (Uudestisyntyneellä Jumalan lapsella on Jumalan antama Pyhä henki, joka ohjaa ja neuvoo noudattamaan Jumalan sanaa.)

1. Kor. 10:32-33. Älkää loukatko sen enempää juutalaisia kuin kreikkalaisiakaan älkääkä liioin Jumalan seurakuntaa. Minäkin yritän aina tulla toimeen kaikkien kanssa; en etsi omaa etuani vaan muiden ihmisten parasta, jotta he pelastuisivat.

Apt. 16:4. He kulkivat sitten kaupungista kaupunkiin ja ilmoittivat samalla uskoville apostolien ja vanhimpien Jerusalemissa tekemistä päätöksistä velvoittaen heidät noudattamaan niitä (antoivat heille noudatettaviksi).

Paavalilla ja Silaksella oli mukanaan Jerusalemin kokouksessa tehty päätös siitä, ettei pakanakristityiltä saanut vaatia ympärileikkausta eikä Mooseksen lain noudattamista.

Apt.15:28-29. Pyhä Henki ja me (Jerusalemin seurakunnan apostolit ja vanhimmat) olemme nähneet hyväksi, ettei teidän (pakanakristittyjen) kannettavaksenne pidä panna mitään taakkaa. Annamme ainoastaan nämä välttämättömät ohjeet: karttakaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja sellaista lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta. Kun näitä vältätte, kaikki on kohdallaan. Voikaa hyvin."

Apt. 16:5. Seurakunnat vahvistuivat uskossa ja kasvoivat päivä päivältä.

Yksi merkittävä tekijä seurakuntien kasvussa eri paikkakunnilla oli keskinäinen sopu juutalaisten ja kristittyjen välillä. Siellä, missä julkisesti puhuttiin pahaa Herran tiestä, kristityt alkoivat kokoontua erikseen (Apt. 19:8-9).

Apt. 19:8-9. Kolmen kuukauden ajan Paavali sitten kävi synagogassa, keskusteli siellä ja puhui rohkeasti ja vetoavasti Jumalan valtakunnasta. Kun muutamat kuitenkin kovettivat sydämensä eivätkä uskoneet, vaan puhuivat Herran tiestä pahaa kaikkien kuullen, Paavali lähti heidän luotaan ja vei opetuslapset mukanaan. Siitä alkaen hän opetti ja keskusteli päivittäin Tyrannoksen koulussa.

Netistä, Israel-Apu ry / Joseph Shulam ”Synagoga Laitos ja sen vaikutus varhaismessiaaniseen juutalaisuuteen”, on luettavissa seuraavaa;

Synagogat oli rakennettu Tooran lukemista ja käskyjen opiskelemista varten (Vanhan testamentin kirjoitukset). … Alkuseurakunnan ja synagogan samankaltaisuus oli muodossa ja tyylissä, ero oli teologiassa ja Pyhän Hengen lahjoissa.

Juutalaiset pyysivät häntä (Paavalia lähetysmatkoillaan) lukemaan Tooraa ja ”keskustelemaan kanssaan Kirjoituksista, ja hän selitti ne ja osoitti, että Messiaan piti kärsiä ja nousta kuolleista.” Voin kuvitella tämän tapahtuneen vain siinä tapauksessa, että apostoli Paavali näytti juutalaiselta, käyttäytyi kuin juutalainen ja julisti Tooraa kuin juutalainen. ”Alkuseurakunta” oli, kokoontumisissaan ja yhdessä ollessaan, synagoga. Sekä UT että Talmudin lähteet antavat paljon todisteita siitä, että juutalaiset uskovat ja juutalaiset, jotka eivät uskoneet Jeshuaan, jatkoivat yhdessä rukoilemista aina toiselle vuosisadalle asti. On todistettu tosiasia, että se mitä kutsutaan nimellä ”Birkat haMinim” Amida-rukouksessa (jossa Jeesukseen Messiaanaan uskovat kirottiin), kirjoitettiin Bar Kochba-kapinan jälkeen (vuoden 132 jälkeen). Rukous laadittiin erottamaan synagogassa olevasta väkijoukosta ne, jotka uskoivat Jeshuaan Messiaana ja Jumalan Poikana. Sellaisen rukouksen laatimiseen ei olisi mitään syytä, jos Jeshuan juutalaisia seuraajia ei olisi synagogassa ”ei-uskollisten” juutalaisten veljiensä kanssa.

Synagogan ja seurakunnan suhde mutkistui pääasiassa siksi, että synagoga hylkäsi Jeshuan juutalaiset seuraajat – ei siksi, että nämä juutalaiset uskovat halusivat lähteä synagogasta. Useimmat apostoli Paavalin saamista kontakteista, ja itse asiassa uskonratkaisuista, tapahtuivat synagogissa, joihin näitä uskovia kutsuttiin saarnaamaan ja keskustelemaan juutalaisten kanssa Kirjoituksista ja siitä, mitä he opettavat Messiaasta. Näin oli Pisidian Antiokiassa, Efesoksessa, Korintissa, Lystrassa, Derbessä, Ikonionissa, Bereassa, Tessalonikassa jne.

Apt. 16:6-8. He jatkoivat sitten matkaa Frygian ja Galatian halki, sillä Pyhä Henki esti heitä julistamasta sanaa Aasian maakunnassa. Mysian puolelle tultuaan he yrittivät lähteä Bityniaan, mutta Jeesuksen Henki ei sallinut sitä, ja niin he kulkivat Mysian kautta ja tulivat Troakseen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ei tiedetä, miten Pyhä Henki kertoi Paavalille, ettei hänen ja hänen matkatoveriensa ollut hyvä mennä Aasiaan. Neuvo saattoi tulla profetian, näyn tai sisäisen varmuuden kautta, tai sitten olosuhteet estivät lähdön. Jumala johtaa omiaan monin eri tavoin. Etsiessämme Jumalan tahtoa voimme pyytää neuvoa kokeneemmilta kristityiltä, tutkia hänen sanansa periaatteita sekä arvioida omia vaikuttimiamme. Rukouksessa voimme pyytää Jumalaa avaamaan ja sulkemaan ovet niin kuin hän hyväksi näkee.

”Jeesuksen Henki” on toinen nimi Pyhälle Hengelle. Pyhä Henki oli jo kahdesti sulkenut oven Paavalin edestä, joten apostoli varmaan ihmetteli, mihin suuntaan hänen oli tarkoitus lähteä viemään evankeliumia. Lopulta Paavali sai näyssä tarkat ohjeet, ja hän matkusti seuralaisineen Makedoniaan.

Pyhä Henki johtaa meitä oikeisiin paikkoihin, mutta Hän ohjaa meitä myös pysymään poissa paikoista, joihin meidän ei kuuluisi mennä. Kun kysymme Jumalan tahtoa, meidän täytyy selvittää, mitä Jumala haluaa meidän tekevän ja minne menevän. Samalla meidän täytyy tietää, mitä Jumala ei halua meidän tekevän ja mihin hän ei halua meidän menevän.

Jumalan tai Pyhän Hengen ohjaukseen ei voi vedota, jos aikoo tehdä jotain Jumalan sanan, Raamatun, vastaista. Liian moni vetoaa ”rakkauden jumalaan ja rakkauden ja vapauden henkeen” saadakseen itselleen luvan tehdä vastoin Raamatun opetusta. (Kirjoitin tarkoituksella rakkauden jumalan ja vapauden hengen pienillä alkukirjaimilla, koska Jumalan sanan väärinkäyttäjä palvoo rakkauden nimellä kulkevaa epäjumalaa.)

Matt. 7:21-23. "Ei jokainen, joka sanoo minulle (Jeesukselle): 'Herra, Herra', pääse taivasten valtakuntaan. Sinne pääsee se, joka tekee taivaallisen Isäni tahdon. (Jumalan tahto on, että me uskomme Jeesukseen Kristukseen sellaisena, jona Raamattu Hänet meille ilmoittaa, Joh. 6:29. Ja jos uskomme Häneen, silloin pyrimme myös elämään Hänen sanansa mukaan.) Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!' (Vääryydentekijä on se, joka tekee vastoin Jumalan sanaa. Pyhä Henki ohjaa enenevään totuuteen niitä Jumalan lapsia, joilla on pyrkimys elää Jumalan sanan mukaan.)

Apt. 16:9-10. Yöllä Paavali näki näyn. Makedonialainen mies seisoi hänen edessään ja pyysi: "Tule meren yli tänne Makedoniaan ja auta meitä." Kun Paavali oli nähnyt tämän näyn, me hankkiuduimme heti lähtemään Makedoniaan, sillä ymmärsimme, että Jumala oli kutsunut meidät julistamaan evankeliumia siellä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Luukas puhuu tässä ”meistä”, mikä viittaa siihen, että hän oli ilmeisesti liittynyt Paavalin, Silaksen ja Timoteuksen seuraan heidän lähetysmatkallaan. Luukas oli useiden Apostolien tekojen myöhempiin lukuihin kirjoitettujen tapahtumien silminnäkijä.

Apt. 16:11-12. Niin siis lähdimme Troaksesta. Purjehdimme suoraan Samothrakeen ja sieltä seuraavana päivänä Neapoliiseen. Sieltä jatkoimme matkaa Filippiin, roomalaiseen siirtokuntaan, joka on ensimmäisiä kaupunkeja Makedoniaan tultaessa. Viivyimme siellä muutamia päiviä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Filippi oli tärkeä paikkakunta Makedoniassa. Paavali perusti sinne seurakunnan tämän vierailun aikana, vuosina 50-51. Myöhemmin Paavali kirjoitti seurakunnalle kirjeen (katso Paavalin kirje filippiläisille). Kirjoitusajankohta saattaa ajoittua Paavalin vankeusaikaan Roomassa eli noin vuoteen 61.

Apt. 16:13. Sapattina menimme kaupungin ulkopuolelle joen rantaan; arvelimme, että siellä olisi rukouspaikka. Istuuduimme sinne ja puhuimme naisille, joita siellä oli koolla.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Filippin juutalaisessa yhteisössä ei ilmeisesti ollut riittävästi aikuisia miehiä synagogan muodostamiseen, joten juutalaisten piti kokoontua muualla. Koska Rooman viranomaiset eivät sallineet epävirallisten uskonnollisten ryhmien kokoontumista kaupungin alueella, naiset kerääntyivät rukoilemaan kaupungin ulkopuolelle joen rantaan.

Synagogan muodostamiseen tarvittiin vähintään 10 miehen ryhmä. Määrä perustui siihen minimimäärään, jolla Jumala olisi jättänyt Sodoman ja Gomorran hävittämättä (1. Moos. 18:20-32).

1. Moos. 18:20-32. Ja Herra sanoi: "Valitushuuto Sodoman ja Gomorran asukkaiden takia on suuri ja heidän syntinsä on hyvin raskas. … Herra jäi vielä puhumaan Abrahamin kanssa. Abraham astui lähemmäksi ja kysyi: "Aiotko sinä tuhota vanhurskaan yhdessä jumalattoman kanssa? Ehkä kaupungissa on viisikymmentä hurskasta. Tuhoaisitko sen silloinkin? … Herra sanoi: "Jos löydän Sodomasta viisikymmentä hurskasta, niin heidän tähtensä minä säästän koko kaupungin." … Mutta Abraham sanoi: "Älä suutu, Herra, vaikka puhun vielä tämän kerran. Entä jos sieltä löytyy kymmenen?" Herra sanoi: "Niiden kymmenen takia jätän sen hävittämättä."

Apt. 16:14. Meitä kuuntelemassa oli myös muuan Lyydia, jumalaapelkäävä nainen, joka oli kotoisin Tyatirasta ja kävi kauppaa purppurakankailla. Herra avasi hänen sydämensä ottamaan vastaan sen mitä Paavali puhui,

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Seurattuaan Pyhän Hengen johdatusta Makedoniaan Paavali kertoi evankeliumin ensin pienelle ryhmälle naisia. Paavali ei koskaan pitänyt sukupuolta tai kulttuuria esteenä, kun hän saarnasi evankeliumia. Lyydia-niminen vaikutusvaltainen kauppias tuli uskoon, mikä avasi Paavalin seurueelle mahdollisuuden toimia pidempään sillä seudulla. Varhaisissa kristillisissä seurakunnissa Jumala toimi usein naisten elämässä ja vei sanomaa eteenpäin heidän kauttaan.

Jo kristillisyytensä alkuajoista lähtien Paavali piti ihmisiä samanarvoisina riippumatta heidän sukupuolestaan tai yhteiskunnallisesta asemastaan (Gal. 3:26-28).

Gal. 3:26-28. Te kaikki olette Jumalan lapsia, kun uskotte Kristukseen Jeesukseen. Kaikki te, jotka olette Kristukseen kastettuja, olette pukeneet Kristuksen yllenne. Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi.

Apt. 16:15. ja hänet ja hänen perhekuntansa kastettiin. Hän sanoi sitten meille: "Jos kerran pidätte minua Herraan uskovana, tulkaa kotiini ja jääkää vieraikseni." Hän vaatimalla vaati meitä tulemaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Lyydian koko perhekunta kastettiin sen jälkeen, kun hän oli ottanut evankeliumin sanoman vastaan. Apostolien teoissa kokonaiset perheet kääntyivät kristityiksi usein sen vaikutuksesta, että yksi perheenjäsen oli tullut uskoon.

Lyydia aneli Paavalia ja Silasta vieraikseen. Hän ei pitänyt miehiä taakkana eikä heidän palvelemistaan perheen totuttuja tapoja rikkovana häiriötekijänä vaan osoitti heille erityistä vieraanvaraisuutta.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230531_Jumalan_toiminta_ahdistusten_kautta.html">

Jumalan toiminta ahdistusten kautta

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Jumalan toiminta ahdistusten kautta

Apt. 16:16-17. Kun taas olimme menossa rukouspaikalle, kohtasimme orjatytön, jossa oli tietäjähenki ja joka ennustamalla hankki isäntäväelleen hyvät rahat. Tyttö lähti Paavalin ja meidän muiden perään ja huusi: "Nämä miehet ovat Korkeimman Jumalan palvelijoita ja osoittavat teille pelastuksen tien!"

Tällainen tietäjähenki (riivaaja) sotketaan toisinaan Jumalan antamaan tiedon sanojen armolahjaan, varsinkin silloin kun se näyttäisi puhuvan totta. Henki kuitenkin yritti Jeesuksen sijasta tuottaa kunniaa Paavalille ja Silakselle ja näin saada heidät lankeamaan ylpeyteen. Tietäjähenki puhui tarkoituksella Jumalasta epäselvästi sellaisella tavalla, jonka epäjumalien palvelijatkin voivat mainiosti hyväksyä. Orjatytössä olevan tietäjähengen kautta paholainen pyrki myös jatkuvasti valvomaan Paavalin ja Silaksen tekemisiä voidakseen tehdä tyhjäksi Jumalan työn.

Tässä nähdään, miten lähelle oikeaa kristillistä oppia voivat paholainen ja hänen vaikutusvallassaan olevat ihmiset tulla. Paholainen toimii:

Suoraan riivattujen ihmisten kautta.

Välillisesti pelastumattomien ihmisten kautta, koska heillä ei ole Jumalan antamaa Pyhää Henkeä.

Sellaiset pelastuneet ihmiset, jotka tottelevat vanhaa luontoaan ja murehduttavat Pyhän hengen, toimivat tietämättään paholaisen hyväksi.

Mistä tietää, että itsellemme omaksuma oppi on oikea? Meillä ei ole muuta, mihin oppimaamme voisimme verrata, kuin apostolien oppi, eli se, mikä meille on Raamattuun kirjoitettuna. Oikea oppi ei sisällä apokryfikirjoja eikä muitakaan myöhempiä tulkintoja. Osa niistä voi kyllä olla hyödyllistä luettavaa mutta niillä ei ole auktoriteettiasemaa. Raamattuun sisältyviin kirjoituksiin (kaanoniin) on otettu mukaan vain Vanhan testamentin kirjoitukset ja apostolien elinaikana syntyneet kirjoitukset.

Mistä sitten tietää, että raamatunkäännös on oikea? Kaikki käännökset ovat puutteellisia niiden aikakaudesta ja kielestä riippumatta, koska alkukieliä (hepreaa, arameaa ja kreikkaa) ei ole mahdollista kääntää siten, että käännös sisältäisi kaikki alkuperäiset merkitysvivahteet. Sitten on tarkoituksella tehtyjä väärennöksiä, kuten Jehovan todistajien ja mormonien tekemät käännökset.

Apt. 16:18. Näin hän teki useana päivänä, kunnes Paavali menetti kärsivällisyytensä (se vaivasi Paavalia), kääntyi ja sanoi hengelle: "Jeesuksen Kristuksen nimessä minä käsken sinua: lähde hänestä!" Siinä samassa henki lähti.

Vuoden 1933/38 käännös on tässä kohtaa parempi, sillä ei Paavali kärsivällisyyttänsä menettänyt. Kärsivällisyys on Hengen hedelmää (Gal. 5:22.). Paavali sen sijaan kipuili asian kanssa useamman päivän ajan ja seurasi Hengen johdatusta (Gal. 5:25).

Gal. 5:22-26. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä. Näitä vastaan ei ole laki. Ne, jotka ovat Jeesuksen Kristuksen omia, ovat ristiinnaulinneet vanhan luontonsa himoineen ja haluineen. Jos me elämme Hengen varassa, meidän on myös seurattava Hengen johdatusta. Emme saa tavoitella turhaa kunniaa emmekä ärsyttää ja kadehtia toisiamme.

Jeesuksen Kristuksen nimessä on voima. Kuka tahansa voi ”huutaa” Jeesusta avuksi pelastuakseen (Room. 10:13) mutta Jeesus-nimen tarkoituksellinen väärinkäyttö voi olla vaarallista (Apt. 19:13-16, Matt. 12:36-37).

Room. 10:13. Onhan kirjoitettu: "Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu."

Apt. 19:13-16. Myös jotkut kiertelevät juutalaiset henkienmanaajat alkoivat loitsiessaan lausua Herran Jeesuksen nimeä. Karkottaessaan sairaista pahoja henkiä he sanoivat: "Minä vannotan teitä sen Jeesuksen nimessä, jota Paavali julistaa." Näin tekivät myös juutalaisen ylipapin Skeuaksen seitsemän poikaa, mutta paha henki vastasi heille: "Jeesuksen minä tunnen ja Paavalinkin tiedän, mutta keitä te olette?" Ja mies, jossa paha henki oli, ryntäsi heidän kimppuunsa, nujersi heidät kaikki ja runteli heitä niin, että heidän oli alasti ja verissä päin paettava talosta. (Jeesus ei ollut näiden miesten sydämessä, joten he olivat paholaiselle vaarattomia. Paholainen kävi kuitenkin heidän kimppuunsa, koska ei voi sietää Jeesuksen Kristuksen nimeä.)

Matt. 12:36-37. Minä (Jeesus) sanon teille: jokaisesta turhasta sanasta, jonka ihmiset lausuvat, heidän on tuomiopäivänä tehtävä tili. Sanojesi perusteella sinut julistetaan syyttömäksi, ja sanojesi perusteella sinut tuomitaan syylliseksi." (Niille, jotka Jeesuksessa Kristuksessa ovat, ei kuitenkaan ole kadotustuomiota, vaikka heidän jumalanpalveluksensa jäisikin turhaksi; Room. 8:1, Jaak. 1:26.)

Martti Lutherin toisen käskyn selitys kuuluu seuraavasti:

Meidän tulee niin pelätä ja rakastaa Jumalaa, että emme hänen nimessään toivota pahaa, vanno, noidu, valehtele emmekä petä, vaan huudamme hänen nimeään avuksi kaikessa hädässämme, rukoilemme, ylistämme ja kiitämme sitä.

Apt. 16:19-21. Mutta kun tytön isännät huomasivat, ettei heillä enää ollut toivoa tuloista, he ottivat Paavalin ja Silaksen kiinni ja raahasivat heidät torille viranomaisten luo. Kaupungin hallitusmiesten edessä he sanoivat: "Nämä miehet aiheuttavat levottomuutta kaupungissamme. He ovat juutalaisia (Paavali ja Silas tunnistettiin juutalaisiksi ilmeisesti ulkonäön ja vaatetuksen perusteella.) ja opettavat tapoja, joita meidän ei ole lupa omaksua eikä noudattaa, koska olemme roomalaisia."

Syyte oli väärä, koska juutalaisuus oli Rooman valtakunnassa sallittu uskonto. Tietoa siitä ei ilmeisesti kaupungissa ollut, eihän siellä ollut synagogaakaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Jotkut välittävät enemmän taloudellisesta menestymisestä kuin Jumalan kunniasta ja kadotettujen sielujen pelastumisesta. Se on merkki epäjumalanpalveluksesta, ahneudesta ja maailmallisuudesta.

Apt. 16:22. Kansakin nousi heitä vastaan. Hallitusmiehet käskivät repiä heiltä vaatteet päältä ja ruoskittivat heidät.

Paholainen sai kansassa syntymään lynkkausmielialan, jolloin syytteen asiallisuutta ei edes tutkittu. Paholainen on aina vihannut juutalaisia ja on yrittänyt ja yrittää edelleenkin tuhota heidät. (Jeesus ei voi palata Öljymäelle lupauksensa mukaan, jos juutalaisvaltiota ei ole.) Ennen Jeesuksen syntymää saatana yritti estää Jumalan lupaaman ”vaimon siemenen” eli Jeesuksen syntymisen (1. Moos. 3:14-15). Paholainen yrittää estää myös evankeliumin leviämisen.

1. Moos. 3:14-15. Vuoden 1933/38 käännös.. Ja Herra Jumala sanoi käärmeelle: "Koska tämän teit, kirottu ole sinä kaikkien karjaeläinten ja kaikkien metsän eläinten joukossa. Vatsallasi sinun pitää käymän ja tomua syömän koko elinaikasi. Ja minä panen vainon sinun ja vaimon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä (Siemen on yksikkömuodossa, joten se tarkoittaa yhtä tiettyä henkilöä, Jeesusta Kristusta.) välille; se on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän." (Paholaisen pää murskattiin Golgatalla, jossa ristin naula lyötiin Jeesuksen kantapäiden läpi.)

Apt. 16:23-25. Kun heidät oli perin pohjin piesty, heidät teljettiin vankilaan. Vartija sai määräyksen valvoa heitä tarkoin, ja niinpä hän saamansa käskyn mukaisesti vei heidät vankilan perimmäiseen soppeen ja vielä varmuudeksi pani heidät jalkapuuhun. Keskiyön aikaan Paavali ja Silas rukoilivat ja laulaen ylistivät Jumalaa, ja toiset vangit kuuntelivat heitä.

Paavali ja Silas olivat lähteneet lähetysmatkalle Herran armon varassa ja he halusivat myös pysyä armon alla (Apt. 15:40-41). Koska he eivät olleet syyllistyneet mihinkään sellaiseen, joka olisi aiheuttanut pieksämisen ja vankeuden, he ottivat ne Herran kädestä tulevina ja kiittivät niistä Herraa (Fil. 4:6-8). Paavali ja Silas eivät tässä vaiheessa tienneet, että Jumala tulisi pelastamaan vanginvartijan tämän tapahtuman kautta.

Apt. 15:40-41. Paavali puolestaan valitsi toverikseen Silaksen. Veljet jättivät hänet Herran armon haltuun, ja niin hän lähti matkaan, vaelsi Syyrian ja Kilikian halki ja rohkaisi seurakuntia.

Fil. 4:6-8. Älkää olko mistään huolissanne, vaan saattakaa aina se, mitä tarvitsette, rukoillen, anoen ja kiittäen Jumalan tietoon. Silloin Jumalan rauha, joka ylittää kaiken ymmärryksen, varjelee teidän sydämenne ja ajatuksenne, niin että pysytte Kristuksessa Jeesuksessa. Lopuksi, veljet, ajatelkaa kaikkea mikä on totta, mikä on kunnioitettavaa, mikä oikeaa, puhdasta, rakastettavaa ja kaunista, mikä vain on hyvää ja ansaitsee kiitoksen. (Jotkut haluavat ajatella kärsimiänsä vääryyksiä ja perustelevat sitä vielä Raamatun sanalla, ”sillä onhan se totta”. Se on kyllä totta mutta se ei ole rakastettavaa eikä kaunista eikä se ansaitse kiitosta.)

Apt. 16:26-28. Yhtäkkiä tuli raju maanjäristys. Vankilan perustukset järkkyivät, kaikki ovet lennähtivät auki, ja kaikkien kahleet irtosivat. Vartija havahtui unestaan, ja kun hän näki vankilan ovet selkoselällään, hän luuli vankien karanneen ja tempasi miekan surmatakseen itsensä. Silloin Paavali huusi kovalla äänellä: "Älä tee itsellesi mitään! Me olemme kaikki täällä."

Rooman lakien mukaan vartija vastasi hengellään vangeistaan. Paavali tiesi tämän ja Hengen vaikutuksesta hän huusi vanginvartijalle estäen tätä surmaamasta itseään.

Apt. 16:29-30. Vartija pyysi valoa, ryntäsi sisään ja heittäytyi vavisten Paavalin ja Silaksen eteen. Hän vei heidät ulos ja kysyi: "Herrat! Mitä minun on tehtävä, että pelastuisin?"

Paavalin ja Silaksen puheet sekä asenne, jolla he suhtautuivat heihin kohdistettuun pahoinpitelyyn ja vankeuteen, oli jo tehnyt vanginvartijaan vaikutuksen. Kun Paavalin huuto lisäksi oli estänyt hänen kuolemansa, esteet pelastumisen vastaanottamiselle murtuivat.

Apt. 16:31-32. He vastasivat: "Usko Herraan Jeesukseen, niin pelastut, sinä ja sinun perhekuntasi." He puhuivat sitten Herran sanaa hänelle ja koko talonväelle.

Vanginvartija oli kysynyt, mitä tekoja tekemällä hän pelastuisi. Paavali ja Silas vastasivat samoilla sanoilla kuin mitä Jeesus itse oli käyttänyt (Joh. 6:28-29). Uskon syntyminen ihmisessä on aina Jumalan teko.

Joh. 6:28-29. He (ihmiset) kysyivät: "Mitä meidän tulee tehdä, että tekomme olisivat Jumalan tekoja?" Jeesus vastasi: "Uskokaa häneen, jonka Jumala on lähettänyt. Se on Jumalan teko."

Apt. 16:33-34. Heti paikalla, keskellä yötä, vanginvartija otti heidät hoiviinsa ja pesi ruoskaniskujen haavat, ja hänet ja hänen perhekuntansa kastettiin heti. Hän vei heidät kotiinsa ja kattoi heille ruokapöydän, ja yhdessä koko talonväkensä kanssa hän riemuitsi, kun nyt uskoi Jumalaan.

Vanginvartijan ja hänen perhekuntansa käyttäytymisessä näkyi se, että he olivat saaneet Pyhän Hengen uskomalla evankeliumin ja tulemalla kastetuiksi. Hengen hedelmään kuuluu myös ilo (Gal. 5:22-23).

Gal. 5:22-23. Hengen hedelmää taas ovat rakkaus, ilo, rauha, kärsivällisyys, ystävällisyys, hyvyys, uskollisuus, lempeys ja itsehillintä.

Apt. 16:35-37. Aamulla hallitusmiehet lähettivät oikeudenpalvelijoita tuomaan sanan: "Päästä ne miehet vapaaksi." Vartija ilmoitti tämän Paavalille. Hän sanoi: "Hallitusmiehet ovat lähettäneet sanan, että teidät on päästettävä vapaaksi. Lähtekää siis, menkää rauhassa." Mutta Paavali vastasi oikeudenpalvelijoille: "He ovat tutkimatta ja tuomitsematta julkisesti ruoskittaneet meidät, Rooman kansalaiset, ja heittäneet meidät vankilaan. Nytkö he vähin äänin toimittaisivat meidät täältä pois? Ei, tulkoot itse päästämään meidät täältä."

Filippin seurakunnan tulevaisuuden kannalta oli hyväksi se, että seurakunta sai julkisuutta. Juutalaisuus oli Rooman valtakunnassa sallittu uskonto ja tässä vaiheessa kristittyjä pidettiin vielä yhtenä juutalaisuuden lahkona.

Apt. 16:38-40. Oikeudenpalvelijat veivät Paavalin vastauksen hallitusmiehille, ja nämä säikähtivät, kun kuulivat miesten olevan Rooman kansalaisia. He tulivat vankilaan, puhuivat suostutellen ja saatettuaan miehet ulos pyysivät heitä lähtemään kaupungista. Vankilasta lähdettyään Paavali ja Silas menivät Lyydian luo. Tavattuaan siellä uskonveljiä he rohkaisivat näitä, ja sitten he lähtivät kaupungista.

Lyydia ja hänen luonaan kokoontuvat uskovat olivat varmasti joutuneet ahdistukseen, kun heille Jumalan sanaa puhuneet apostolit vangittiin. Koska Paavali ja Silas olivat vankeudessa ollessaankin luottaneet Jumalaan, oli vangitsemisen seurauksena kristittyjen määrä lähtenyt kasvuun. Jumala voi kääntää lastensa kokeman ahdistuksen, jonka he ovat jättäneet Hänen käsiinsä, itsellensä kunniaksi ja evankeliumin menestykseksi.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa Kristuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla (teillä on ahdistus), mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

1. Joh. 5:4-5. Kaikki, mikä on syntyisin Jumalasta, voittaa maailman. Ja tämä on se voitto, tämä on maailman voittanut: meidän uskomme. Kuka sitten voittaa maailman, ellei se, joka uskoo, että Jeesus on Jumalan Poika? (Meidän uskomme voittaa maailman, koska se on Jumalan antamaa. Mikään meistä itsestämme lähtöisin oleva ei voita maailmaa.)

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230614_Pyhat_kirjoitukset.html">

Pyhät kirjoitukset

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Pyhät kirjoitukset

Kaikista maailman uskontojen pyhinä pidetyistä kirjoituksista vain Vanhassa- ja Uudessa testamentissa kerrotut tapahtumat voidaan historiallisesti ja argeologisesti todistaa. Vain Raamatussa kerrotut tapahtumat voidaan todistaa todella tapahtuneiksi sillä tavalla ja siihen aikaan, kuin ne on Kirjassa kerrottu – ja tämä sisältää myös luomakunnan ja ihmisen luomisen.

Tämän väitteen todistaminen vaatii syvällisen tutustumisen sekä Raamattuun että muiden uskontojen kirjoituksiin. Itse olen lukenut muslimien, Jehovan todistajien sekä mormonien pyhien kirjojen suomennokset sekä darvinistiseen kehitysoppiin uskovien ateistien kerronnan, mutta en suosittele niiden lukemista kenellekään. Paljon hyödyllisempää on tutustua Raamattuun. Jos välttämättä haluaa tutustua muiden uskontojen pyhiin kirjoituksiin, mukaan lukien kehitysoppi, kannattaa lukea yhteenvetoja niistä. Mieluimmin sellaisen kirjoittajan, joka omassa elämässään noudattaa Raamatun sanaa, koska Raamattu velvoittaa puhumaan totta silloinkin, kun se vahingoittaa itseä. Muissa uskonnoissa tätä velvoitetta ei ole.

Apt. 17:1-3. Amfipoliin ja Apollonian kautta kuljettuaan he (Paavali ja Silas) tulivat Tessalonikaan. Juutalaisilla oli siellä synagoga, ja tapansa mukaan Paavali meni sinne. Kolmena sapattina hän keskusteli heidän kanssaan pyhien kirjoitusten pohjalta ja selitti ne heille. Hän osoitti, että Messiaan täytyi kärsiä ja nousta kuolleista, ja sanoi: "Juuri Jeesus, jota minä teille julistan, on tämä Messias, Kristus."

Paavali, vaikka oli kristitty, meni tapansa mukaan synagogaan. Uudelle paikkakunnalle tullessaan Paavali aina aloitti synagogasta, mikäli paikkakunnalla vain oli sellainen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo synagogajumalanpalveluksesta seuraavaa;

Synagogajumalanpalveluksessa luettiin ensin Shema eli uskontunnustus (5. Moos. 6:4), jonka juutalaiset toistivat useita kertoja päivässä. Jumalanpalvelukseen kuuluivat tietyt rukoukset, lain eli Mooseksen kirjojen lukeminen, lakia havainnollistava profeettojen kirjojen lukeminen sekä saarna. Tapana oli kutsua puhujiksi vierailevia opettajia.

Paavali saarnasi säännöllisesti synagogissa niin pitkään kuin juutalaiset sallivat sen. Monesti rukoushetkiin tuli pakanoita kuuntelemaan Paavalin puheita.

Synagogassa puhuessaan Paavali aloitti viisaasti Vanhan testamentin kirjoituksista ja selitti, miten Messias oli täyttänyt ne. Hän siirtyi tutusta tuntemattomaan ja se on hyvä etenemismalli myös nykyaikana. Kun kertoo ihmisille Jeesuksesta, kannattaa ensin vahvistaa sitä osaa totuudesta, jonka he jo tuntevat. Sen jälkeen voi esitellä Kristuksen, joka on itse Totuus.

5. Moos. 6:4, 1933/38 käännös. Kuule, Israel! Herra (yksikössä), meidän Jumalamme (monikossa), Herra on yksi (ykseys).

Hän osoitti, että Messiaan täytyi kärsiä ja nousta kuolleista (Joh. 16:7-11, Room. 4:25) – tämä on pyhien kirjoitusten pääasia ja sen julistaminen on välttämätöntä, että usko syntyisi ja ihminen pelastuisi. Jos ne julistajan puheista puuttuvat, on julistus turhaa (1. Kor. 15:14).

Joh. 16:7-11. Mutta minä sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä (Jeesus) menen pois. (Jeesus kuoli ristillä, haudattiin, nousi kolmantena päivänä kuolleista ja astui ylös taivaisiin.) Ellen mene, ei Puolustaja voi tulla luoksenne. (Jeesuksen kuolema meidän syntiemme sovittajana ja ylösnousemus olivat edellytyksiä Pyhän Hengen lähettämiselle ja uskominen näihin on edellytys Pyhän Hengen saamiselle.) Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne, ja hän tulee ja paljastaa, että maailma on väärässä, hän paljastaa, mitä on synti, mitä vanhurskaus ja mitä tuomio. Synti on siinä, että ihmiset eivät usko minuun (Jeesukseen Kristukseen syntien sovittajana), vanhurskaus tulee julki siinä, että minä menen Isän luo ettekä te enää näe minua (Meidän vanhurskautemme on taivaassa, koska Jeesus Kristus on siellä. Mutta samaan aikaan Kristus on Pyhän Henkensä kautta lahjavanhurskautena myös Häneen uskovan sydämessä. Ihmisellä ei ole omaa vanhurskautta, vain omavanhurskaus joka on saastaa, Jes. 64:5/6.), ja tuomio on siinä, että tämän maailman ruhtinas on tuomittu. (Paholaisen ja häneen liittyneiden tuomio on jo julistettu ja varma asia. Sen täytäntöönpanotapakin on ilmoitettu, Ilm. 20:7, 14-15.)

Room. 4:25. Jumala antoi Kristuksen kuolla meidän rikkomustemme tähden ja herätti hänet kuolleista meidän vanhurskauttamisemme tähden.

1. Kor. 15:14. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, silloin meidän julistuksemme on turhaa puhetta, turhaa myös teidän uskonne.

Apt. 17:4-9. Muutamat juutalaiset vakuuttuivat asiasta ja asettuivat kannattamaan Paavalia ja Silasta, samoin suuri joukko jumalaapelkääviä kreikkalaisia sekä useat ylhäiset naiset. Tämä sai juutalaiset kateuden ja kiihkon valtaan. He värväsivät torilla maleksivia kelvottomia miehiä, haalivat koolle kansaa ja nostattivat kaupungissa mellakan. Sitten he ryntäsivät Jasonin talolle ja yrittivät saada Paavalin ja Silaksen käsiinsä viedäkseen heidät kansan eteen. Kun näitä ei löytynyt, he raahasivat Jasonin ja joitakin muita veljiä kaupungin viranomaisten luo ja huusivat: "Nyt ne koko maailman villitsijät ovat tulleet tännekin, ja Jason on ottanut heidät kotiinsa. Kaikki he rikkovat keisarin säädöksiä ja pitävät kuninkaana toista miestä, erästä Jeesusta." Näin puhuen he saivat kansanjoukon ja viranomaiset kiihdyksiin. Jasonilta ja hänen tovereiltaan vaadittiin takuusumma, ja sitten heidät päästettiin vapaaksi.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo mm. seuraavaa;

Juutalaiset eivät yrittäneet osoittaa Paavalin ja Silaksen oppia vääräksi, mutta he olivat kateellisia näiden kiertävien saarnaajien suosiosta. he aloittivat mellakan kateuden takia, eivät puolustaakseen opillista puhtautta.

Juutalaisten päämiehillä oli vaikeuksia keksiä syytös, jonka kaupungin viranomaiset ottaisivat todesta. Roomalaiset eivät olleet kiinnostuneita juutalaisten oppiriidoista kristittyjen saarnaajien kanssa. Valtionpetos sen sijaan oli vakava rikkomus Rooman valtakunnassa. Paavali ja Silas eivät yllyttäneet ihmisiä kapinaan Roomaa vastaan, mutta heidän uskollisuutensa toiselle kuninkaalle kuullosti epäilyttävältä.

Jaasonista ei tiedetä kovinkaan paljon. Jaasonin rohkeuden ansiosta Paavali ja Silas pystyivät tekemään palvelutyötään. Jumala käyttää myös huomaamattomissa tehtävissä toimivia kristittyjä. heidän uskollisuutensa mahdollistaa sen, että monen elämä voi muuttua.

Apt. 17:10-12. Vielä yötä myöten veljet auttoivat Paavalin ja Silaksen matkalle Beroiaan. Sinne saavuttuaan he menivät synagogaan. Juutalaiset olivat täällä avarakatseisempia kuin Tessalonikassa. He ottivat sanan halukkaasti vastaan ja tutkivat päivittäin kirjoituksista, pitikö kaikki paikkansa. Monet heistä tulivatkin uskoon, samoin useat arvossa pidetyt kreikkalaiset naiset ja miehet.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo mm. seuraavaa;

Miten arvioida saarnoja ja hengellistä opetusta? Beroialaiset tutkivat itse kirjoituksia (Vanha testamentti), jotta pystyisivät toteamaan, oliko heidän kuulemansa opetus totuuden mukaista. Kun saarnaaja puhuu puhdasta Jumalan sanaa, hänen ei tarvitse tehdä tyhjäksi mitään kohtaa Raamatusta.

Oikean saarnaajan tuntomerkki on se, että hän ei tee tyhjäksi mitään kohtaa Raamatusta. Toinen tuntomerkki on se, että saarnaaja pyrkii itse elämään Raamatun sanan mukaisesti.

”Kahdentoista apostolin opetus, Didakhe” jonka kirjoitusajankohta on 70-100 jKr. paikkeilla, antaa oikeasta saarnaajasta jäljempänä kerrotut tuntomerkit. Tätä kirjoitusta ei ole otettu mukaan Raamatun kirjoituksiin, koska se ei ole kenenkään apostolin tai näiden seuralaisen laatima vaan kokoelma opetuksia.

Jos joku tulee ja opettaa teille kaikkea mitä yllä on selostettu (Didakhessa edellä), ottakaa hänet vastaan. Mutta jos se joka opetusta antaa, kääntyy siitä pois ja opettaa toisin, niin että hän kumoaa sen, älkää kuulko häntä. Mutta jos hän opettaa niin, että enentää vanhurskautta ja Herran tuntemusta, ottakaa hänet vastaan kuin Herra. Mitä sitten apostoleihin ja profeettoihin tulee, tehkää evankeliumin säädöksen mukaan seuraavalla tavalla. Jokainen apostoli, joka tulee teidän luoksenne, otettakoon vastaan kuin itse Herra. Hän ei kuitenkaan tule viipymään enempää kuin päivän tai, jos on tarpeen, toisenkin; mutta jos hän viipyy kolme päivää (eläen teidän kustannuksellanne), hän on väärä profeetta. …

Ei kuitenkaan jokainen, joka puhuu hengessä, ole profeetta, vaan se, jolla on Herran tavat. Tavoistansa siis voidaan tuntea väärä profeetta ja profeetta. … Jokainen profeetta, joka opettaa totuutta, on väärä profeetta, jos hän ei tee niin kuin hän opettaa. …

Viimeisinä päivinä myös lisääntyvät väärät profeetat ja viettelijät; lampaat muuttuvat susiksi ja rakkaus kääntyy vihaksi. Laittomuus lisääntyy, ihmiset vihaavat ja vainoovat toisiansa ja antavat toisiansa alttiiksi. Silloin ilmestyy maailman eksyttäjä muka Jumalan poikana ja tekee tunnustekoja ja ihmeitä. …

Matt. 7:20-23. Hedelmistä te siis tunnette heidät. "Ei jokainen, joka sanoo minulle (Jeesukselle): 'Herra, Herra', pääse taivasten valtakuntaan. Sinne pääsee se, joka tekee taivaallisen Isäni tahdon. Monet sanovat minulle sinä päivänä: 'Herra, Herra! Sinun nimessäsihän me profetoimme, sinun nimessäsi me karkotimme pahoja henkiä ja sinun nimessäsi teimme monia voimatekoja.' Mutta silloin he saavat minulta vastauksen: 'En tunne teitä. Menkää pois minun luotani, vääryydentekijät!'

Apt. 17:13-15. Mutta kun Tessalonikan juutalaiset saivat tietää, että Paavali julisti Jumalan sanaa myös Beroiassa, he tulivat sinne ja alkoivat sielläkin villitä ja kiihottaa kansaa. Silloin veljet lähettivät heti Paavalin matkaan kohti rannikkoa. Silas ja Timoteus jäivät vielä Beroiaan. Saattajat veivät Paavalin Ateenaan saakka ja lähtivät sitten paluumatkalle. Heidän mukanaan Paavali lähetti Silakselle ja Timoteukselle sanan, että näiden oli mitä pikimmin tultava hänen luokseen.

Paavalista oli tullut sellainen Kristusta saarnaava megajulkkis, jonka kristinuskon vastustajat yrittivät hiljentää. Megajulkkiksien kautta kristinusko saa näkyvyyttä. Nämä kuitenkin aina sortuvat ylpeyteen ja sen myötä muihin synteihin elleivät he suostu elämään Jumalan heille salliman nöyräksi tekevän ”pistimen” alaisena (2. Kor. 12:7). Evankeliumi menee pääsääntöisesti eteenpäin tavallisten kristittyjen kautta (1. Piet. 3:14-16).

Saadakseen tilanteen rauhoittumaan, muut kristityt veivät Paavalin Ateenaan saakka, jossa ei vielä tiedetty Paavalista mitään.

2. Kor. 12:7. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua (Paavalia) ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi.

1. Piet. 3:14-16. Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Sana elämään kommentaariraamatun mukaan (Matt. 5:17-22 kohdan selitys);

Vanhassa testamentissa on kolmenlaisia lakeja: puhtauslakeja, siviilioikeutta käsitteleviä lakeja ja moraalilakeja. Ne oli tarkoitettu uskonnon harjoittamiseen, yhteisten asioiden hoitamiseen ja hyvään elämään.

Puhtauslait liittyivät israelilaisten jumalanpalvelukseen (katso esim. 3. Moos. 1:2-3). Niiden päätarkoitus oli viitoittaa tietä Kristuksen luo. Siksi ne menettivät merkityksensä Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen jälkeen eivätkä enää sido meitä. Kuitenkin niihin liittyvät periaatteet palvoa ja rakastaa pyhää Jumalaa ovat yhä voimassa. Fariseukset syyttivät usein Jeesusta juuri näiden lakien rikkomisesta.

Siviililait koskivat päivittäistä elämää (katso esim. 5. Moos. 24:10-11). Nyky-yhteiskuntamme ja kulttuurimme ovat niin erilaisia kuin Vanhan testamentin aikana, että säännöksiä on mahdotonta noudattaa sellaisenaan. Kuitenkin käskyjen takana olevat periaatteet ovat ajattomia. Jeesus osoitti esimerkillään, kuinka niitä voi toteuttaa käytännössä.

Kymmenen käskyn kaltaiset moraalilait ovat Jumalan ajattomia käskyjä, joita tulee noudattaa edelleen (katso esim. 2. Moos. 20:13). Moraalilait paljastavat Jumalan täydellisen hyvän tahdon ja luonteen. Jeesus noudatti niitä täydellisesti.

Jeesuksen sanat ”Mutta minä sanon teille” eivät tarkoita sitä, että hän aikoi kumota lain tai lisätä siihen omiaan. Jeesus halusi auttaa kuulijoitaan ymmärtämään miksi Jumala alun perin antoi kyseisen lain. Esimerkiksi Mooseksen sanat ”älä tapa” (2. Moos. 20:13), tulee ymmärtää käskynä olla vihastumatta niin paljon, että haluaisi tappaa jonkun. Fariseukset kokivat noudattaneensa lain käskyä, koska eivät olleet tappaneet ketään – mutta samaan aikaan he suunnittelivat vihoissaan Jeesuksen murhaamista. Jos ei ymmärrä Jumalan antamien elämänohjeiden taustalla olevia periaatteita, ei voi ymmärtää niiden todellista tarkoitusta.

3. Moos. 1:2-3. "Sano israelilaisille: Aina kun joku teistä tahtoo tuoda Herralle uhrilahjaksi karjaeläimen, hän voi tuoda naudan, lampaan tai vuohen. "Jos hän tahtoo antaa polttouhriksi naudan, hän ottakoon virheettömän sonnin ja tuokoon sen pyhäkköteltan ovelle, jotta Herra olisi hänelle suosiollinen.

5. Moos. 24:10-11. "Jos lainaat toiselle panttia vastaan jotakin, älä mene hänen kotiinsa panttia hakemaan. Jää ulkopuolelle odottamaan, että se, jolle lainaat, voi itse käydä hakemassa pantin.

2. Moos. 20:13. "Älä tapa (älä murhaa).

Luterilainen.net / kaanon –sivulta netistä löytyy seuraava esitys siitä, mikä on Raamatun kaanon, eli millä perusteilla kirjoitukset on otettu mukaan Raamattuun.

Kreikan sana kanoon tarkoittaa mittakeppiä, mittapuuta tai ohjesääntöä. Pyhän Raamatun kaanonilla tarkoitetaan sitä ohjeellisten kirjojen joukkoa, joka muodostaa Raamatun kokonaisuuden. Vanhan testamentin kaanon sisältää samat kirjat kuin juutalaisten pyhät kirjoitukset. ... Lisäksi on olemassa joukko niin sanottuja Vanhan testamentin apokryfikirjoja, jotka ovat kristitylle hyödyllisiä lukea, mutta eivät ohjeellisia, koska ne puuttuvat heprealaisesta Raamatusta ja ne on kirjoitettu niiden 400 vuoden aikana ennen Kristuksen syntymää, jolloin Israelissa ei ollut profeettoja.

Uuden testamentin kaanon sisältää 27 kirjaa, jotka ovat Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumit, Apostolien teot, 13 Paavalin kirjettä (Roomalaiskirje, kaksi Korinttolaiskirjettä, kirjeet Galatalaisille, Efesolaisille, Filippiläisille, Kolossalaisille, kaksi kirjettä Tessalonikalaisille, kaksi kirjettä Timoteukselle, kirjeet Tiitukselle ja Filemonille), Heprealaiskirje, kaksi Pietarin kirjettä, kolme Johanneksen kirjettä, Jaakobin kirje, Juudaan kirje ja Johanneksen ilmestys.

Uuden testamentin kaanonin muotoutuessa oli kolme kriteeriä, joiden mukaan kirkko tunnisti ja otti vastaan ohjeelliset Jumalan antamat kirjat. Ensiksi Uuden testamentin kanonisen kirjan tuli olla apostolinen eli olla joko jonkun apostolin kirjoittama tai perustua apostolien historialliseen silminnäkijätodistukseen Jeesuksesta. Toiseksi kirjan tuli … sisältää oikea apostolinen oppi. Kolmanneksi kirjan tuli olla … seurakunnissa yleisesti tunnettu, tunnustettu ja käytetty. Tähän liittyen voidaan eritellä vielä neljäs kriteeri, jonka mukaan kirjan tuli … olla yleisesti käytössä myös jumalanpalveluselämässä.

Näiden kriteerien perusteella Uuden testamentin kirjat jakaantuvat kahteen ryhmään: niin sanottuihin tunnustettuihin kirjoihin, joiden apostolisuutta, oikeauskoisuutta ja katolisuutta (”Kristuksen kirkkoon kuuluvuutta”) ei vanhassa kirkossa koskaan ole epäilty, ja niin sanottuihin vastaansanottuihin kirjoihin, joiden kohdalla jotain mainituista kriteereistä on vanhan kirkon aikana epäilty. Tunnustettuihin kirjoihin kuuluvat neljä Evankeliumia, Apostolien teot, Paavalin kirjeet sekä Pietarin ja Johanneksen ensimmäiset kirjeet. Vastaansanottuihin kuuluvat Heprealaiskirje, Pietarin toinen kirje, Johanneksen toinen ja kolmas kirje, Jaakobin ja Juudaan kirjeet sekä Johanneksen ilmestys. Koettelun jälkeen vanha kirkko tunnusti myös vastaansanottujen kirjojen kanonisuuden. ... Molemmat ovat kuitenkin yhtä lailla Jumalan sanaa ja ilmoitusta.

Raamattu on kaanon eli mittapuu, koska se mittaa ja arvioi kaiken ihmiselämän ja kaikki opit ja osoittaa tien pelastukseen Kristuksessa. …

Sana elämään kommentaariraamatun mukaan;

Jeesus kuoli ristillä, nousi kuolleista ja astui ylös taivaisiin 30 jKr

Kirje galatalaisille kirjoitettiin vuonna 49

Jaakobin kirje kirjoitettiin vuonna 49

1. ja 2. kirje tessalonikalaisille kirjoitettiin vuonna 51/52

Kirje Roomalaisille kirjoitettiin vuonna 57

Markuksen evankeliumi kirjoitettiin vuonna 58/60

Kirje efesolaisille kirjoitettiin vuonna 60

Kirje kolossalaisille kirjoitettiin vuonna 60

Kirje Filemonille kirjoitettiin vuonna 60

Kirje filippiläisille kirjoitettiin vuonna 61

Matteuksen evankeliumi kirjoitettiin vuonna 61/64

Luukkaan evankeliumi kirjoitettiin vuonna 61/64

1. kirje Timoteukselle kirjoitettiin vuonna 64

Kirje Tiitukselle kirjoitettiin vuonna 64

1. Pietarin kirje kirjoitettiin vuonna 64/65

Juudaksen kirje kirjoitettiin vuonna 65

Apostolien teot kirjoitettiin vuonna 66/68

2. Pietarin kirje kirjoitettiin vuonna 66/68

2. kirje Timoteukselle kirjoitettiin vuonna 66/67

Kirje heprealaisille kirjoitettiin vuonna 68/70

Johanneksen evankeliumi kirjoitettiin vuonna 85

1., 2. ja 3. Johanneksen kirje kirjoitettiin vuonna 85/90

Ilmestyskirja kirjoitettiin vuonna 95

Luterilaiset tunnustuskirjat opettavat mm. seuraavaa;

Yksimielisyyden ohje / Tiivistelmä /Opin summa, sääntö ja ohje, jonka mukaan kaikkea oppia on arvioitava ja syntyneet kiistat kristillisesti selvitettävä ja ratkaistava;

Me uskomme, opetamme ja tunnustamme, että Vanhan ja Uuden testamentin profeetalliset ja apostoliset kirjoitukset ovat ainoa sääntö ja ohje, jonka mukaan kaikki opit ja opettajat on koeteltava ja arvioitava. Kirjoitettu on: "Sinun sanasi on minun jalkaini lamppu ja valkeus minun teilläni" (Ps. 119). Pyhä Paavali sanoo: (Gal. 1:8) "Vaikka tulisi taivaan enkeli ja julistaisi toisin, hän olkoon kirottu".

Muita vaikka kuinka nimekkäiden vanhojen ja uusien opettajien kirjoituksia ei ole pidettävä Pyhän Raamatun vertaisina, vaan ne on kaikki tyynni alistettava sen alaisiksi. ...

Ps. 119:105. Sinun sanasi on lamppu, joka valaisee askeleeni, se on valo minun matkallani.

Gal. 1:8. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu.

Jokaisen luterilaisen (ja muidenkin kristittyjen) kannattaisi lukea ainakin tunnustuskirjojen yksimielisyyden ohjeen tiivistelmä kokonaisuudessaan.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230628_Epajumalien_palvonta.html">

Epäjumalien palvonta

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Epäjumalien palvonta

Apt. 17:16. Odotellessaan Ateenassa matkakumppaneitaan Paavali näki joka puolella kaupunkia epäjumalankuvia, ja tämä sai hänet kuohuksiin.

Kaikkialla vastaantulevat epäjumalakuvat Ateenassa aiheuttivat Paavalille voimakkaan tunnetilan. Me saatamme pitää itseämme näitä ateenalaisia parempina, koska vastaavaa epäjumalankuvien paljoutta meillä ei ole. Niin me luulemme, vaikka televisio on täynnä Jumalan sanan vastaisia asioita ja kuvia, joihin me voimme olla sidoksissa (1. Kor. 6:12). Luonto-ohjelmissakin, niin hyviä kuin ne muutoin ovat, niiden tekijät ylistävät luojanaan luontoa ja palvovat omaa järkeään. Joko tietämättään tai tietoisesti he palvovat Gaiaa. Gaia on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, maaemo, joka on useiden jumalten äiti.

1. Kor. 6:12. "Kaikki on minulle luvallista" - mutta kaikki ei ole hyödyksi. "Kaikki on minulle luvallista" - mutta en saa antaa minkään hallita itseäni. (Sellainen Jumalan sanan vastaisuus, mistä ei halua eroon, vaan puolustelee sitä joko sen vähäpätöisyydellä tai sillä että kyseinen toiminta on laillista, se hallitsee ihmistä ja on siten hänen epäjumalansa. Sen sijaan sellainen asia joka vaivaa, mutta josta ei tunnu pääsevän eroon vaikka jatkuvasti vie sen Herralle, voi olla Jumalan sallima pistin. Eron tekeminen näiden kahden välillä edellyttää rukousta ja Jumalan Sanan tuntemista.)

Apt. 17:17-18. Hän keskusteli synagogassa juutalaisten ja jumalaapelkäävien kanssa ja puhutteli joka päivä torilla kaikkia, joita sattui tapaamaan. Muutamat epikurolaiset ja stoalaiset filosofit ryhtyivät puheisiin hänen kanssaan, ja jotkut heistä sanoivat: "Minkähän tiedonjyvän tuokin luulee noukkineensa?" "Taitaa olla vieraiden jumalien julistajia", sanoivat toiset, sillä Paavali julisti evankeliumia Jeesuksesta ja ylösnousemuksesta.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Epikurolaiset ja stoalaiset olivat kreikkalaisen kulttuurin keskeisimpiä filosofeja. Epikurolaiset pitivät elämän tärkeimpänä päämääränä mielihyvän etsintää. Stoalaiset sen sijaan asettivat ajattelun tunteiden edelle. He pyrkivät elämään kurinalaisesti tukahduttaen mielihalunsa ja pysymään sopusoinnussa järjen ja luonnon kanssa.

Apt. 17:19-23. He veivät hänet mukanaan Areiopagille ja sanoivat: "Saisimmeko tietää, mikä on se uusi oppi, jota sinä julistat? Me olemme kuulleet sinun puhuvan perin outoja asioita. Mistä oikein on kysymys? Sen me haluaisimme tietää." Ateenalaiset samoin kuin kaupungissa asuvat muukalaisetkin olivat näet tavattoman kiinnostuneita kaikista uusista asioista ja puheenaiheista. Paavali astui keskelle Areiopagia ja alkoi puhua: "Ateenalaiset! Kaikesta näkee, että te tarkoin pidätte huolta jumalien palvonnasta. Kun kiertelin kaupungilla ja katselin teidän pyhiä paikkojanne, löysin sellaisenkin alttarin, jossa oli kirjoitus: 'Tuntemattomalle jumalalle.' Juuri sitä, mitä te tuntemattanne palvotte, minä teille julistan.

Se ei ateenalaisia pelastanut, jos he palvoivat muiden jumaliensa lisäksi satunnaisesti myös oikeaa Jumalaa. Ei sellainen kahden tien kulkeminen pelasta meitäkään.

2. Kor. 6:14-16. Älkää ryhtykö epäuskoisten aisapariksi. Mitä tekemistä on keskenään oikeudella ja vääryydellä, mitä yhteistä on valolla ja pimeydellä? Voivatko Kristus ja Beliar (pahojen henkien herra) olla yhtä mieltä? Mikä voi liittää uskovan sellaiseen, joka ei usko? Miten jumalien kuvat soveltuvat Jumalan temppeliin? Mehän olemme elävän Jumalan temppeli, niin kuin Jumala on sanonut: Minä asetun heidän keskelleen ja vaellan heidän mukanaan. Minä olen oleva heidän Jumalansa ja he minun kansani. (Jumala asuu sekä yksittäisen lapsensa sydämessä että seurakuntansa keskellä. Jes. 57:15.)

Joh. 14:21. Joka on ottanut vastaan minun (Jeesuksen) käskyni ja noudattaa niitä, se rakastaa minua. Ja minun Isäni rakastaa sitä, joka rakastaa minua, (Rakkaus Jeesukseen on sitä, että pyrkii noudattamaan Jumalan sanaa.) ja häntä minäkin rakastan ja ilmaisen hänelle itseni." (Jeesus ilmaisee itsensä vain sille, joka pyrkii noudattamaan Raamattua Jumalan sanana. Se, joka muuttaa Raamatun sanan mieleisekseen, seurustelee Jeesuksen sijasta Beliarin kanssa, Matt. 7:21-23.)

2. Moos. 20:3. "Sinulla ei saa olla muita jumalia.

Paavalin puheesta Areiopagilla on Sammeli Juntunen Savonlinnan seurakunnasta tehnyt hyvän raamattuluennon, joka kannattaa lukea. Se on löydettävissä netistä osoitteesta; Savonlinnan seurakunta / tutki uskoa / Sammeli Juntusen raamattuluennot / Apostolien teot 26.

Apt. 17:24-25. "Jumala, joka on luonut maailman ja kaiken, mitä siinä on, hän, joka on taivaan ja maan Herra, ei asu ihmiskäsin tehdyissä temppeleissä. Häntä ei myöskään palvella ihmiskäsin, ikään kuin hän tarvitsisi jotakin - itse hän antaa kaikille elämän, hengen ja kaiken muun.

Paavali sanoo tässä, että Jumalaa ei voi palvella ihmiskäsin. Miten me sitten voimme palvella Jumalaa? Emme voikaan. Jumala itse palvelee meitä – toisinaan myös muiden ihmisten välityksellä, jos he sen Jumalalle sallivat.

Sellainen ihminen, joka ei ole uudestisyntynyt ylhäältä, ei kuolleessa tilassaan voi palvella Jumalaa, sillä hän ei ole edes alkanut elää (Joh. 3:36). Sellainen ihminen joka on luopunut Jumalan sanan noudattamisesta, on matkalla eroon Jumalasta takaisin kuolemaan (Ilm. 3:1-2).

Joh. 3:36. Sillä, joka uskoo Poikaan (Jeesukseen Kristukseen), on ikuinen elämä, mutta joka ei tottele Poikaa, se ei pääse näkemään elämää, vaan Jumalan viha pysyy hänen yllään. (Pelastava usko näkyy pyrkimyksenä totella Jumalan sanaa.)

Ilm. 3:1-2. "Sardeksen seurakunnan enkelille kirjoita: "Näin sanoo hän, jolla on Jumalan seitsemän henkeä ja seitsemän tähteä: "Minä tiedän sinun tekosi. Sinä olet elävien kirjoissa, mutta sinä olet kuollut. Herää ja vahvista sitä, mikä vielä on jäljellä, sitä, mikä jo oli kuolemaisillaan. Olen havainnut, että tekosi eivät täytä minun Jumalani vaatimusta. (Tässäkin seurakunnassa tehtiin tekoja ihmisten tavoittamiseksi mutta ne teot olivat sellaisten kuolleiden tai kuolemaa tekevien tekemiä, joille Jumalan sana ei enää ollut auktoriteetti. Tällaiseen seurakuntaan Jumala ei voi antaa herätystä, sillä kuolleet eivät kykene antamaan ruokaa uudestisyntyneelle Jumalan lapselle. Tällaisen seurakunnan toivo on siinä, että Jumala voi herättää seurakunnan kuolleet.)

Uudestisyntynyt kristitty pyrkii elämään elämäänsä Jumalan sanan mukaisesti (2. Tim. 3:16-17). Silloin Jumala antaa hänen tehtäväkseen ne teot, jotka Jumala itse on ennalta valmistanut hänen tehtäväkseen (Joh. 6:28-29, Ef. 2:10, 1. Kor. 12:27-28). Tosin me liian usein murehdutamme Pyhän Hengen, kun elämme vanhan luontomme ohjauksessa itsekkäästi (Jaak. 1:26-27).

2. Tim. 3:16-17. Jokainen pyhä, Jumalan Hengestä syntynyt kirjoitus on hyödyllinen opetukseksi, nuhteeksi, ojennukseksi ja kasvatukseksi Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Näin Jumalan ihmisestä tulee täydellinen ja kaikkeen hyvään kykenevä. (Jumalan sana kasvattaa ihmisestä hyvään kykenevän. Se, joka ei vietä aikaansa Jumalan sanan kanssa, jää kristittynä kitukasvuiseksi.)

Joh. 6:28-29. He (ihmiset) kysyivät: "Mitä meidän tulee tehdä, että tekomme olisivat Jumalan tekoja?" Jeesus vastasi: "Uskokaa häneen, jonka Jumala on lähettänyt. Se on Jumalan teko." (Jo se, että uskoo Jeesukseen Kristukseen Herranaan, on Jumalan teko.)

Ef. 2:10. Mekin olemme Jumalan tekoa, (se on Jumalan teko, kun joku uudestisyntyy Jumalan lapseksi.) luotuja Kristuksen Jeesuksen yhteyteen toteuttamaan niitä hyviä tekoja, joita tekemään Jumala on meidät tarkoittanut.

1. Kor. 12:27-28. Te olette Kristuksen ruumis, ja jokainen teistä on tämän ruumiin jäsen. Jumala on seurakunnassaan asettanut ensinnäkin jotkut apostoleiksi, toiseksi jotkut profeetoiksi ja vielä jotkut opettajiksi. Muutamilla on voima tehdä ihmeitä, toisilla parantamisen lahja, toisilla kyky auttaa muita, toimia johtajana tai puhua kielillä. (Jumala antaa tehtävän seurakunnassa ja asettaa jonkun tekemään sen.)

Jaak. 1:26-27. Jos joku luulee olevansa Jumalan palvelija mutta ei pysty hillitsemään kieltään, hän pettää itsensä ja hänen jumalanpalveluksensa on turha. Puhdasta, Jumalan ja Isän silmissä tahratonta palvelusta on huolehtia orvoista ja leskistä, kun he ovat ahdingossa, ja varjella itsensä niin, ettei maailma saastuta. (Jumalan palveleminen jää turhaksi, ”teot palavat”; 1. Kor. 3:11-16. Maailman saastutus on todellinen vaara, johon langetaan, kun aletaan tehdä kompromisseja Jumalan sanan suhteen.)

Apt. 17:26. Yhdestä ihmisestä hän on luonut koko ihmissuvun, kaikki kansat asumaan eri puolilla maan päällä, hän on säätänyt niille määräajat ja asuma-alueiden rajat,

Ihmissuku on saanut alkunsa täydellisestä Aadamista. Luomakunnan rappeutuminen alkoi syntiinlankeemuksesta. Tiede vahvistaa sen, että jokaisella syntyvällä lapsella on 100-300 geenivirhettä enemmän kuin mitä hänen vanhemmillaan oli. Ihmiskunta ei kehity paremmaksi vaan taantuu vähitellen kohti sukupuuttoa.

1. Moos. 1:7. Ja Herra Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen. Näin ihmisestä tuli elävä olento (elävä sielu).

1. Moos. 2:22. Herra Jumala teki tästä (Adamin) kylkiluusta naisen ja toi hänet miehen luo.

Jumalan ohje ihmiselle oli lisääntyä ja täyttää maa (1. Moos. 1:27-28, 1. Moos. 9:1). Israelin kansa on esimerkkinä siitä, miten Jumala valvoo antamiaan lupauksia kansojen asuma-alueesta (1. Moos. 15:18, 1. Moos. 17:19).

1. Moos. 1:27-28. Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät. Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu."

1. Moos. 9:1. Jumala siunasi Nooan ja hänen poikansa ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset ja lisääntykää ja täyttäkää maa.

1. Moos. 15:18. Sinä päivänä Herra teki Abramin kanssa liiton ja lupasi hänelle: "Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan Egyptin rajapurosta Eufratin suureen virtaan saakka

1. Moos. 17:19. Jumala sanoi (Abramille): "Vaimosi Saara synnyttää sinulle pojan, ja sinun tulee antaa hänelle nimeksi Iisak. Minä pidän voimassa liiton myös hänen kanssaan, ja se pysyy ikuisesti voimassa hänen jälkeläistensäkin kanssa.

Apt. 17:27-28. jotta ihmiset etsisivät Jumalaa ja kenties hapuillen löytäisivät hänet. "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme.

Kaikki näkyvä ja näkymätön, Kolmiyhteistä Jumalaa itseään lukuun ottamatta, on luotu Jumalan Sanalla. Jumalan Sana pitää kaiken myös olemassa olevana. (Kol. 1:15-17, Hepr. 11:3.) Jumalan Sanaa vastaan sotivatkin ovat olemassa vain, koska Jumalan Sana pitää heitä olemassa olevina. Nyt on vielä aika kääntyä Jumalan Pojan Kristuksen Jeesuksen puoleen, saada syntinsä anteeksi ja pelastua (2. Kor. 5:20-6:2).

Kol. 1:15-17. Hän (Jeesus Kristus) on näkymättömän Jumalan kuva, esikoinen, ennen koko luomakuntaa syntynyt. Hänen välityksellään luotiin kaikki, kaikki mitä on taivaissa ja maan päällä, näkyvä ja näkymätön, valtaistuimet, herruudet, kaikki vallat ja voimat. Kaikki on luotu hänen kauttaan ja häntä varten. Hän on ollut olemassa ennen kaikkea muuta, ja hän pitää kaiken koossa.

Hepr. 11:3. Uskon avulla me ymmärrämme, että maailmat on luotu Jumalan sanalla: näkyvä on syntynyt näkymättömästä.

2. Kor. 5:20-6:2. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden. Jumalan työtovereina me vetoamme teihin: ottakaa Jumalan armo vastaan niin, ettei se jää turhaksi! Hänhän sanoo: - Oikealla hetkellä olen kuullut sinua, pelastuksen päivänä olen tuonut sinulle avun. Juuri nyt on oikea hetki, juuri nyt on pelastuksen päivä.

Apt. 17:28-29. Ovathan muutamat teidän runoilijannekin sanoneet (200-luvulla eKr. eläneet Aratos ja Kleantes): 'Me olemme myös hänen sukuaan.' Koska me siis olemme Jumalan sukua, meidän ei pidä luulla, että jumaluus olisi samankaltainen kuin kulta, hopea tai kivi, kuin ihmisen mielikuvituksen ja taidon luomus.

”Kuin ihmisen mielikuvituksen luomus”? Jokainen meistä kuvittelee Jumalan jonkinlaiseksi – mutta tunnemmeko me Hänet? Ainoa tapa oppia tuntemaan Jumala on oppia tuntemaan Jeesus Kristus (Joh. 14:6-9, 2. Tim. 1:12). Muuta tapaa ei kerta kaikkiaan ole olemassa.

Ja ainoa tapa oppia tuntemaan Jeesus Kristus, on avata sydämensä ovi Hänelle ja suostua lähtemään elämän pituiselle matkalle Hänen kanssaan. Tällä matkalla Jeesus ilmaisee itsensä (Ilm. 3:19-20, Joh. 14:21).

Joh. 14:6-9. Jeesus vastasi: "Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani. Jos te tunnette minut, opitte tuntemaan myös minun Isäni. Te tunnette hänet jo nyt, olettehan nähneet hänet." Filippus sanoi hänelle: "Herra, anna meidän nähdä Isä, muuta emme pyydä." Jeesus vastasi: "Etkö sinä, Filippus, tunne minua, vaikka olen jo näin kauan ollut teidän seurassanne? Joka on nähnyt minut, on nähnyt Isän.

2. Tim. 1:12, v. 1933/38 käännös. … sillä minä tunnen hänet (Jeesuksen Kristuksen), johon minä uskon, ja olen varma siitä, että hän on voimallinen siihen päivään (tulemisensa päivään) asti säilyttämään sen, mikä minulle on uskottu.

Ilm. 3:19-20. Jokaista, jota rakastan, minä nuhtelen ja kuritan. Tee siis parannus, luovu penseydestäsi! Minä (Jeesus) seison ovella ja kolkutan. Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä tulen hänen luokseen, ja me aterioimme yhdessä, minä ja hän.

Joh. 14:21. Joka on ottanut vastaan minun (Jeesuksen) käskyni ja noudattaa niitä, se rakastaa minua. Ja minun Isäni rakastaa sitä, joka rakastaa minua, ja häntä minäkin rakastan ja ilmaisen hänelle itseni."

Apt. 17:30. "Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen.

Mitä on parannus (kääntymys)? Seuraava selityksen antaa Raamatun Tietosanasto Heikki Palva;

Vanhassa testamentissa ei lainkaan esiinny "kääntymystä" merkitsevää substantiivia, vaan asia ilmaistaan aina verbillä "kääntyä, palata". Käsitteellinen substantiivi "kääntyminen", kuuluu vasta myöhempään juutalaiseen kielenkäyttöön. Verbi "kääntyä, palata" esiintyy uskonnollisena terminä Vanhassa testamentissa 118 kertaa. Se merkitsee tällöin Jumalasta poispäin kulkevan elämänsuunnan havaitsemista, katumista, kääntymistä ja paluuta elämään Jumalan yhteydessä. Väärän suunnan ulkonaisina tuntomerkkeinä ovat pahat teot ja epäjumalien palvonta, parannuksen merkkejä ovat lain noudattaminen ja sen tekeminen, mikä on oikein.

Syvemmin kääntymystä kuvaa Hoosea, joka vertaa Jumalasta luopuneen kääntymystä uskottoman vaimon paluuseen rakastavan aviomiehen luo. Paluu ei edellytä "suorituksia", mutta uskoton vaimo ei palaa ennen kuin hänen mielensä on muuttunut, sillä paluu on nöyryyttävä. Se on osoitus uskosta: ei ole järkeä palata hylkäämänsä miehen luo, ellei usko tämän antavan anteeksi ja ottavan takaisin luokseen niin kuin mitään ei olisi tapahtunut. Jeremia jättää kääntymyksen ja pelastuksen keskinäisen suhteen Jumalan harkinnan varaan. Oikean kääntymyksen tekijä ei voi pitää pelastusta selviönä, sillä hän tuntee ansainneensa rangaistuksen. Jumala ei kuitenkaan voi olla armahtamatta sitä, joka luopuu pahuudesta ja kääntyy hänen puoleensa. Jumalan luokse palannut antautuu kokonaan hänen johtoonsa ja hän saa Jumalalta synnit anteeksi sekä uuden sydämen ja uuden hengen. Jos Israel kääntyy, se saa kokea pelastuksen.

Heprean "kääntyä, palata" -sanan vastineena käytetään Uudessa testamentissa kreikan sanaa "muuttaa mielensä". Sanalla ei ole enää samaa kuvallista voimaa kuin vastaavalla heprean sanalla, mutta sen uskonnollinen käsitesisältö on käytännöllisesti katsoen sama.

Johannes Kastajan saarnan ensimmäiset sanat olivat "Kääntykää, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle!"; sama oli Jeesuksen ensimmäisten puheiden alku. Kääntymisellä oli erityinen kiire: maailmanaika oli juuri muuttumassa ja valta vaihtuisi kohta. Muiden valtojen aika oli ohitse ja Jumala oli perustava lupaamansa valtakunnan. Sen jäseniksi päästiin tekemällä sisäinen muutos, tunnustamalla synti ja ottamalla kaste. Valtakunnan kansalaisuutta ei kenellekään luvattu perintönä. Kuuluminen Israelin kansaan ei auttanut, vaan jokaisen oli itse tehtävä hedelmää, jossa kääntymys näkyy.

Samaa kääntymykseen ajavaa saarnaa jatkoivat Pietari ja Paavali. Ilman kääntymystä ei voi pelastua eikä ilman uskoa luopua synnistä. Käytännössä usko siis on omaan elämään ratkaisevasti vaikuttava voima, joka syntyy luottamuksesta siihen, että Jumala rakastaa ihmistä ja on aina valmis ottamaan luopuneen takaisin. Uusi testamentti ei tunne rajoja kääntymykselle yhtä poikkeusta lukuun ottamatta. Tämä poikkeus on Hepr. 6:4-6, jonka mukaan kerran Pyhästä Hengestä osalliseksi päässyt ja sitten luopunut ei voi toistamiseen kääntyä.

Apt. 17:31. Hän on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista."

Jumala on lyönyt lukkoon sen päivän, jolloin Jeesus Kristus tuomitsee maailman. Nykyinen armon aika, jolloin Jumala vielä odottaa, että saisi kirjoittaa ihmisen nimen elämän kirjaan, ei kestä ikuisesti.

Ilm. 20:11-15. Minä näin suuren valkean valtaistuimen ja sen, joka sillä istuu. Hänen kasvojensa edestä pakenivat maa ja taivas, eikä niistä jäänyt jälkeäkään. Näin myös kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä. Kirjat avattiin, avattiin myös elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli merkitty, kukin tekojensa mukaan. Meri antoi kuolleensa, Kuolema ja Tuonela antoivat kuolleensa, ja kaikki heidät tuomittiin tekojensa mukaan. Kuolema ja Tuonela heitettiin tuliseen järveen. Tämä on toinen kuolema: tulinen järvi. Jokainen, jonka nimeä ei löytynyt elämän kirjasta, heitettiin tuohon tuliseen järveen.

Apt. 17:32-34. Jotkut ivailivat Paavalia, kun kuulivat hänen puhuvan kuolleiden ylösnousemuksesta, toiset taas sanoivat: "Kenties saamme kuulla sinulta tästä vielä toistekin." Niin Paavali lähti heidän luotaan. Muutamat kuitenkin hakeutuivat hänen seuraansa ja tulivat uskoon. Heidän joukossaan oli Dionysios, Areiopagin tuomioistuimen jäsen, Damaris-niminen nainen sekä muutamia muita.

Evankeliumiin suhtaudutaan tänäänkin samalla tavalla. Jotkut ivaavat, jotkut jättävät kääntymisen hamaan tulevaisuuteen, muutamat kääntyvät ja tulevat uskoon.

Yhteenvetona voisi sanoa, että se, joka laistaa tietoisesti Raamatun sanan noudattamisen, palvelee jotain sellaista asiaa, joka on noussut hänelle epäjumalaksi.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230629_Apostolien_teot_26_Sammeli_Juntunen.html">

Apostolien teot 26 - Sammeli Juntunen

Apostolien teot 26

Apt.17:22-34

Viime kerralla tässä Alusta alkaen –ohjelmassa käsittelimme Apostolien tekoja. Siinä olimme Paavalin mukana hänen toisella lähetysmatkallaan. Hän oli siinä päässyt Ateenaan ja keskustellut kaupungin toreilla epikurolaisten ja stoalaisten filosofien kanssa. Jotkut heistä kiinnostuivat Paavalin sanomasta ja veivät hänet mukanaan Areiopagi –nimiselle kukkulalle saadakseen siellä kuulla häneltä lisää hänen opettamistaan asioista.

Jatkamme nyt Apostolien tekojen luvun 17 jakeesta 22.

Paavali astui keskelle Areiopagia ja alkoi puhua: "Ateenalaiset! Kaikesta näkee, että te tarkoin pidätte huolta jumalien palvonnasta. Kun kiertelin kaupungilla ja katselin teidän pyhiä paikkojanne, löysin sellaisenkin alttarin, jossa oli kirjoitus: 'Tuntemattomalle jumalalle.' Juuri sitä, mitä te tuntemattanne palvotte, minä teille julistan (Apt. 17:22-23).

Tämä Paavalin puhe Areiopagilla on syystäkin kuuluisa. Se tapahtuu tilanteessa, jossa nuori kristinusko tulee tekemisiin kokonaan ei-juutalaisen ajatusmaailman kanssa. Sellaisessa tilanteessa kristinuskon sanoma on jollain tavalla ”käännettävä” sille alunperin vieraan maailmankatsomuksen kielelle, jotta sanoman kuulijoiden olisi mahdollista se ymmärtää. Areiopagi –puheessaan Paavali tekee tällaista käännöstyötä stoalaisen filosofian maailmankatsomukseen. Hän tekee sen lähtemällä liikkeelle siitä, että maailma on Jumalan luoma. Se ajatus on jotenkin ymmärrettävissä myös pakanallisille filosofeille. Siinä Paavali tarjoaa heille ymmärryksen tarttumapinnan. Sen päälle hän sitten myöhemmin puheessaan yrittää rakentaa sanomaa Jeesuksesta, Luojan maailmaan lähettämästä pelastajasta.

Retoriikan mestariteos

Areiopagi –puhe on huomionarvoinen siksikin, että se on puhetaidon eli retoriikan mestariteos. Ensinnäkin se on täynnä tyylillisiä kikkoja, joita ei oikein voi kääntää: samalta kuulostavien sanojen käyttöä, runomittaa jne.

Retorista taitoa osoittaa myös se, miten Paavali lähtee liikkeelle: hän yrittää voittaa puolelleen kuulijoiden hyväntahtoisuuden kehumalla heitä: ”Ateenalaiset! Kaikesta näkee, että te tarkoin pidätte huolta jumalien palvonnasta.” Eli: ”Te olette syvällisiä ihmisiä, joita uskonnolliset asiat kiinnostavat. Sellaisista minä olen teille puhumassa. Kannattaa siis kuunnella.”

Kaikessa puhumisessa olennainen sääntö on se, että kuulijat otetaan huomioon. Keitä he ovat? Mikä heitä kiinnostaa? On luotava silta heidän luokseen, on saatava heidät kiinnostumaan, on tehtävä heistä vastaanottavaisia. Sen Paavali tekee näillä muutamalla lauseella.

Tuntemattomalle jumalalle

Tutkimus on paljastanut, että Ateenassa tosiaan oli ”tuntemattomille jumalille” osoitettu alttari, kaupungista Phaleroniin lähtevän kadun varrella. Ja on sellaisia löydetty muualtakin, mm. Olympiasta. Kyse oli varmaankin siitä, että kreikkalaiset ajattelivat, että jos joku jumalista tekee heille hyvää heidän tietämättään, ja he eivät kiitä häntä siitä, niin tuo heille tuntematon jumala saattaa loukkaantua. Varotoimenpiteenä uhrattiin siksi myös tuntemattoman jumalan alttarilla.

Tosin noissa arkeologien löytämissä alttareissa kirjoitus on monikossa, ”tuntemattomille jumalille” eikä yksikössä eli ”tuntemattomalle jumalalle”. Ehkä Paavali muutti tietoisesti tuota sanamuotoa hieman, jotta olisi voinut puhua yhdestä ja ainoasta oikeasti Jumalasta, ja siksi hän viilasi monijumalaisen alttarin kirjoitusta hieman tarkoitukseensa sopivaksi. Tai saattaahan asia tosiaan olla, että jossain Ateenan monista alttareista kirjoitus esiintyy yksikössä.

Joka tapauksessa Paavali sai tuosta alttarin tekstistä hyvän retorisen keinon sanomansa ymmärrettäväksi tekemiseen: ”Te ateenalaiset palvotte tuntemattanne sitä Jumalaa, josta minä kohta teille kerron. Te ette tiedä, kuka hän on, mutta osaatte silti aavistaa, että hän on olemassa. Minä osoitan teille tien, jolla te opitte tuntemaan hänet, ei vain tuntemattomana jumalana.”

Paavali on stoalaisempi kuin stoalaiset itse

"Jumala, joka on luonut maailman ja kaiken, mitä siinä on, hän, joka on taivaan ja maan Herra, ei asu ihmiskäsin tehdyissä temppeleissä. Häntä ei myöskään palvella ihmiskäsin, ikään kuin hän tarvitsisi jotakin - itse hän antaa kaikille elämän, hengen ja kaiken muun (Apt. 17:24-25).

Tässäkin Paavali ottaa kuulijansa esimerkillisesti huomioon. Se, että temppelit ja niiden uhrit ovat itse asiassa turhia todellisen jumaluuden tavoittamiseksi, se oli eräs stoalaisten filosofien keskeisiä opetuksia. Noissa lauseissa Paavali siis osoittautuu stoalaisemmaksi kuin stoalaiset filosofit itse. Hänen puheessaan on jopa kätketty piikki stoalaisia filosofeja vastaan: ”Kuinka te sallitte ateenalaisilta tällaista epäfilosofista mielettömyyttä, että he rakentavat niin paljon temppeleitä ja uhraavat niissä? Eihän oikea jumaluus tarvitse ihmisiltä mitään, vaan päinvastoin lahjoittaa heille kaiken.”

Samalla Paavali kuitenkin hienovaraisesti liittää stoalaiseen maailmankuvaan raamatullisia ajatuksia, kuten sen, että Jumala on luomisessa puhaltanut ihmisen sieraimiin elämän hengen.

Tässä on kyse jostain samanlaisesta kuin mitä rippikouluopetus on: lähdetään liikkeelle kuulijoita kiinnostavista ja heille ymmärrettävistä asioista ja sitten yritetään liittää niihin heille vieraampia mutta tärkeitä teemoja Raamatun ilmoituksesta.

Nyt Paavalin teemana on se, että me ihmiset olemme Jumalasta täysin riippuvaisia. Hän antaa meille elämän ja hengen ja kaiken muun.

Tämä näkyy mm. siinä, miten ihmiskunta on saanut syntynsä ja levittäytynyt yli koko maan piirin:

Yhdestä ihmisestä hän on luonut koko ihmissuvun, kaikki kansat asumaan eri puolilla maan päällä, hän on säätänyt niille määräajat ja asuma-alueiden rajat, jotta ihmiset etsisivät Jumalaa ja kenties hapuillen löytäisivät hänet (Apt. 17:26-27).

Ihmisen tehtävänä on siis ”etsiä Jumalaa”. Se ei tarkoita ainakaan pelkästään filosofista ja ”tieteellistä” Jumalan etsimistä vaan sitä, että ihminen on Jumalalle kiitollinen ja kunnioittaa häntä elämällä oikein. Sellainen jumalanetsiminen on arvokasta, sillä siinä on ihmisen elämän tarkoitus: etsiä Häntä, josta koko elämäni riippuu; kääntyä Hänen puoleensa kuin puu, joka janoaa vettä ja elämää. Silti tuollainen jumalanetsiminen on kuin hapuilua.

Hänessä me elämme, liikumme ja olemme

Mutta se ei ole hapuilua siksi, että Jumala olisi kaukana:

"Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä: hänessä me elämme, liikumme ja olemme. Ovathan muutamat teidän runoilijannekin sanoneet: 'Me olemme myös hänen sukuaan.' Koska me siis olemme Jumalan sukua, meidän ei pidä luulla, että jumaluus olisi samankaltainen kuin kulta, hopea tai kivi, kuin ihmisen mielikuvituksen ja taidon luomus (Apt. 17:28-29).

Tuossa Paavali jälleen käyttää stoalaisten filosofien ymmärtämää kieltä. Esimerkiksi Seneca –niminen runoilija oli sanonut ”Lähellä sinua on Jumala, hän on sinun kanssasi, hän on sinussa.”

Paavalin ajatus on kuitenkin loppujen lopuksi erilainen kuin Senecan tai stoalaisten. Paavalille Jumalan lähellä oleminen jokaista ihmistä selittyy sillä, että Jumala on luonut kaiken ja pitää kaiken olemassaolon yllä jatkuvalla vaikutuksellaan. Silti Raamatun Jumala on maailmasta erillinen. Hän on Luoja, maailma ja kaikki sen olennot ovat luotuja; Jumalasta täysin riippuvaisia mutta silti eri asia kuin hän. Senaca taas jatkoi em. lausettaan näin: ”Siksi sinun on kunnioitettava häntä omassa sisimmässäsi”; eli siis etsittävä Jumalaa omasta sisimmästäsi. Paavali ei ajatellut näin. Hänen mukaansa Jumala ei löydy omasta sisimmästä, vaan Jumalan maailmaan lähettämästä pelastajasta, Jeesuksesta.

Silti kreikkalaisten runoilijoiden runon siteeraaminen kelpasi Paavalille evankeliumin puhumisen välineeksi: ”Ovathan muutamat teidän runoilijannekin sanoneet: 'Me olemme myös hänen sukuaan.'” Siitä Paavali pääsee jälleen kritisoimaan stoalaisia heidän omalla kotipihallaan: ”Miten te oikein voitte sietää sellaista, että jumaluudesta tehdään patsaita, joita sitten palvotaan? Teidän uskontonne on rappeutunut siitä, millaista se teidän omien standardienne mukaan kuuluisi olla.”

Varsinainen asia

Tästä Paavali pääsee viimeinkin varsinaiseen asiaansa, Jeesukseen:

Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi: hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen. Hän on näet määrännyt päivän, jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman, ja tuomarina on oleva mies, jonka hän on siihen tehtävään asettanut. Siitä hän on antanut kaikille takeet herättämällä hänet kuolleista. (Apt. 17:30-31).

Ensin Paavali tykittää kovia sanoja: ”Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt.” Se tarkoittaa kreikkalaista filosofiaa, kreikkalaista taidetta, kreikkalaista runoutta. Siinä voi jollain tavalla näkyä hapuilu kohti Jumalaa, mutta silti se on pohjimmiltaan tietämättömyyttä Jumalasta. Ja sellaisena se on syyllisyyttä Jumalan edessä, koska ihmiset kuvittelevat sen avulla pääsevänsä Jumalan yhteyteen.

”Mutta nyt sen aika on ohi.” Jumala on tuonut maailmaan evankeliumin Jeesuksesta ja nyt se on tullut Ateenaan Paavalin mukana. Siksi kaikkien on tehtävä parannus eli ”muutettava mielensä” (metanoein). Siihen haastaa se, että tulossa on oikeudenmukainen tuomio kaikesta vääryydestä ja eksymyksestä pois Jumalan yhteydestä. Tuomarina on oleva Jumalan siihen tehtävään valitsema mies. Todisteena tästä on se, että Jumala on herättänyt hänen kuolleista.

Tässä kohden Paavali puhuu Jeesuksesta tavattoman niukasti, edes mainitsematta hänen nimeään. Mutta aiemmin Apostolien tekojen luvussa 17 on kerrottu, että kyllä Paavali puhui muutakin: "Taitaa olla vieraiden jumalien julistajia", sanoivat toiset, sillä Paavali julisti evankeliumia Jeesuksesta ja ylösnousemuksesta.” (jae 18) Juuri tuon perusteellahan Paavali oli viety Areiopagille puhettaan pitämään.

Lopputulema

Mikä oli puheen tulos? No se oli ristiriitainen:

Jotkut ivailivat Paavalia, kun kuulivat hänen puhuvan kuolleiden ylösnousemuksesta, toiset taas sanoivat: "Kenties saamme kuulla sinulta tästä vielä toistekin." Niin Paavali lähti heidän luotaan. Muutamat kuitenkin hakeutuivat hänen seuraansa ja tulivat uskoon. Heidän joukossaan oli Dionysios, Areiopagin tuomioistuimen jäsen, Damaris-niminen nainen sekä muutamia muita (Apt. 17:32-34).

Eli Areiopagilla julistettu evankeliumi sai osakseen toisaalta pilkkaa, toisaalta kiinnostusta. Ja niistä, jotka kiinnostuivat, jotkut ottivat Jeesuksesta kertovan sanoman vastaan eli ”tulivat uskoon”.

Näin kai se on evankeliumin suhteen tänäänkin: toiset pilkkaavat, toiset kiinnostuvat, jotkut tulevat uskoon.

Mikä siis on Paavalin Areiopagi –puheen sanoma nykypäivän evankeliumin julistajille? Se on se, että evankeliumia julistettaessa on oltava retorisesti taitava. Kuulijat ja heidän kiinnostuksensa kohteet ja tietotasonsa on otettava huomioon. On voitettava heidän luottamuksensa, eli puhujan on huolehdittava omasta ”ethoksestaan” eli siitä, että hän tuntuu kuulijoista kuuntelemisen arvoiselta. On tunnettava heidän maailmankuvansa ja ajattelutapansa ja niiden avulla pyrittävä luomaan ymmärtämistä mahdollistavia linkkejä. On puhuttava mielenkiintoisesti ei siten, että sitä jaksaa kuunnella.

Kaiken sen päämääränä tulee olla Jeesus Kristus. Että hänen pelastustekonsa ihmiskunnan puolesta tulisi ymmärrettäväksi.

Kun evankeliumin julistaja on tehnyt kaikkensa tuon eteen, niin siltikään sanoman perillemeno ei ole selvää. Vaikka hän onnistuisi täydellisesti, silti jotkut, useimmiten suurin osa kuulijoista suhtautuu sanomaan välinpitämättömästi, torjuvasti tai pilkallisesti. Mutta joissain kuulijoissa Jumalan Pyhä Henki vaikuttaa niin, että he ottavat sanoman vastaan, ja uskovat sen.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230726_Henki_vai_henki.html">

Henki vai henki

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Henki vai henki?

Apt. 18:24-25. Efesokseen tuli Apollos, Aleksandriassa syntynyt juutalainen, joka oli etevä puhuja ja tunsi kirjoitukset perin pohjin. Hänelle oli opetettu Herran tie (ilmeisesti se, miten Jeesus oli täyttänyt Vanhan testamentin kirjoitukset / ennustukset Messiaasta), ja pyhää intoa hehkuen hän julisti sanaa ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta hän tunsi vain Johanneksen kasteen.

Tämä vuoden 1992 käännös sanoo, että Apollos ”hehkui pyhää intoa”. Vuoden 1933/38 käännöksessä lukee, että Apollos oli ”hengessä palava” (Apt. 18:25, vuoden 1933/38 käännös). Vuoden 1933/38 käännöksessä henki –sana on kirjoitettu pienellä alkukirjaimella, joten kummankaan käännöksen mukaan Apollos ei ollut ”Pyhässä Hengessä palava”. Apollosta ei ollut kastettu kristillisellä kasteella, sillä Apollos ei edes tuntenut kristillistä kastetta. Pelastumisessa ovat molemmat tärkeitä, usko Jumalan Poikaan, Jeesukseen Kristukseen, ja kaste Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen (Mark. 16:15, Matt. 28:19-20). Johannes Kastajan opetuslapsena Apolloksella ei ollut tietoa kristillisestä kasteesta eikä opetusta tai kokemusta Pyhän Hengen toiminnasta.

Apt. 18:25, vuoden 1933/38 käännös. Tälle (Apollokselle) oli opetettu Herran tie, ja hän puhui palavana hengessä (alkutekstissä; tuuli, henkäys, henki, sielu) ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta tunsi ainoastaan Johanneksen kasteen.

Mark. 16:15. Hän (Jeesus) sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.

Matt. 28:19-20. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun (Jeesuksen Kristuksen) opetuslapsikseni: kastakaa heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja opettakaa heitä noudattamaan kaikkea, mitä minä olen käskenyt teidän noudattaa. Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti." (Usko näkyy siinä, että pyrkii elämään Jumalan sanan mukaisesti. Sillä tiellä oppii tuntemaan Jeesuksen Kristuksen.)

Vaikka pelastumisessa kaste on tärkeä, Jumala voi pelastaa myös kastamattoman (Luuk. 23:39-43). Joku onkin todennut, että ei kastamattomuus vie kadotukseen, vaan kasteen halveksiminen.

Luuk. 23:39-43. Toinen ristillä riippuvista pahantekijöistä herjasi hänkin Jeesusta. Hän sanoi: "Etkö sinä ole Messias? Pelasta nyt itsesi ja meidät!" Mutta toinen moitti häntä: "Etkö edes sinä pelkää Jumalaa, vaikka kärsit samaa rangaistusta? Mehän olemme ansainneet tuomiomme, meitä rangaistaan tekojemme mukaan (syntien tunnustaminen), mutta tämä mies ei ole tehnyt mitään pahaa." Ja hän sanoi: "Jeesus, muista minua, kun tulet valtakuntaasi." (turvautuminen Kristukseen Jeesukseen) Jeesus vastasi: "Totisesti: jo tänään olet minun kanssani paratiisissa."

Iso Raamatun tietosanakirja kertoo henki / Henki -sanasta mm. seuraavaa:

Fyysinen merkitys; Sanalla henki on Raamatussa useissa kohdin puhtaasti fyysinen merkitys; elämän henki, hengitys, elinvoima, se joka antaa ruumiille /aineelle elämän (Job. 27:3). Ruumis ilman henkeä on kuollut (Ps. 146:4, Jaak. 2:26). Kuolemisesta puhutaan hengen antamisena tai heittämisenä (Valit. 2:12, Mat. 27:50). Siitä, joka toisaalta on ollut lähellä kuolemaa, mutta on sitten saanut uutta elinvoimaa, sanotaan että hänen henkensä elpyi (Tuom. 15:19). Kuolleista herätettyyn on henki palannut (Luuk. 8:55). Henki on Jumalan lahja (Apt. 17:25) ja Hänestä lähtöisin (Ilm. 11:11).

Job 27:3-4, vuoden 1933/38 käännös. niin kauan kuin minussa vielä henkeä on ja Jumalan henkäystä sieraimissani, eivät minun huuleni puhu petosta, eikä kieleni vilppiä lausu.

Ps. 146:3-4. Älkää luottako maan mahtaviin, älkää luottako yhteenkään ihmiseen - ei ihmisestä ole auttajaksi. Hänen henkensä lähtee, hän tulee jälleen maaksi, ja sinä päivänä kaikki hänen hankkeensa raukeavat.

Jaak. 2:26. Niin kuin ruumis ilman henkeä on kuollut, niin on uskokin kuollut ilman tekoja.

Valit. 2:12. He sanovat äidilleen: "Anna leipää, anna viiniä!" He vaipuvat maahan kaupungin kaduille kuin kuolettavasti haavoittuneet ja heittävät henkensä äidin sylissä.

Matt. 27:50. Mutta Jeesus huusi taas kovalla äänellä ja antoi henkensä.

Tuom. 15:19, vuoden 1933/38 käännös. Silloin Jumala avasi hampaankolon leukaluussa, ja siitä vuoti vettä; hän (Simson) joi, ja hänen henkensä elpyi, ja hän virkistyi.

Luuk. 8:53-55. He nauroivat hänelle (Jeesukselle), koska tiesivät, että tyttö oli kuollut. Mutta Jeesus otti tyttöä kädestä ja sanoi kuuluvalla äänellä: "Tyttö, nouse!" Silloin henki palasi tyttöön. Hän nousi heti jalkeille, ja Jeesus käski antaa hänelle syötävää.

Apt. 17:25. Häntä (Jumalaa) ei myöskään palvella ihmiskäsin, ikään kuin hän tarvitsisi jotakin - itse hän antaa kaikille elämän, hengen ja kaiken muun.

Ilm. 11:11. Mutta noiden kolmen ja puolen päivän kuluttua tuli profeettoihin elämän henki, jonka Jumala oli lähettänyt, ja he nousivat jaloilleen. Kauhu valtasi kaikki, jotka sen näkivät.

Henkinen merkitys; Raamatussa hengellä on myös henkinen merkitys: Sana tarkoittaa ihmisen persoonallisuuden aineetonta, sisäistä, näkymätöntä osaa. Sekin on Jumalan luomistekoja (Sak. 12:1). Yhdessä ihmisen aineellisen, näkyvän, ulkoisen osan, lihan eli ruumiin kanssa se muodostaa kokonaisen persoonallisuuden. Täydelliseen pyhitykseen kuuluu puhdistus kaikesta, mikä tahraa lihaa tai henkeä. Vaikka syntisen luopion aineellinen persoonallisuus, liha, menehtyykin, koska sitä on käytetty väärin himojen tyydyttämiseen ja on rikottu elämän lakeja vastaan, on kuitenkin mahdollista, että aineeton sisäinen osa, henki, pelastuu sen kautta, että syntien seurauksena olevat kärsimykset voivat johtaa ihmisen järkiinsä, parannukseen ja anteeksiantoon (1. Kor. 5:5).

Sak. 12:1. Tämä on Herran sana Israelille. Näin sanoo Herra, joka on levittänyt taivaat, laskenut maan perustukset ja luonut hengen ihmisen sisimpään.

1. Kor. 5:5. tuo mies on luovutettava Saatanalle ja niin annettava hänen ruumiinsa tuhoutua, jotta hänen henkensä pelastuisi Herran päivänä. (Syntien seurauksena olevat kärsimykset voivat joissakin tapauksissa johtaa ihmisen tekemään parannuksen.)

Psykologinen merkitys; Sanalla henki on myös psykologinen, sielutieteellinen, merkitys. Pelon ja arkuuden henki ei tule Jumalalta (2. Tim. 1:7). Epäilyksen ja epäluulon henki voi vallata ihmisen (4. Moos. 5:14). Orjuuden henki ajaa lain alla olevan ihmisen pelkoon, josta usko Kristukseen hänet vapauttaa (Room. 8:15).

2. Tim. 1:7. Eihän Jumala ole antanut meille pelkuruuden henkeä, vaan voiman, rakkauden ja terveen harkinnan hengen. (”Pelkuruuden henki” ei ole riivaajavalta vaan ihmisen oman vanhan luonnon ominaisuus. Tällaista ”henkeä” ei voi ajaa riivaajana pois.)

4. Moos. 5:14, vuoden 1933/38 käännös. mutta luulevaisuuden henki on vallannut miehen ja hän luulee vaimoansa, joka onkin saastuttanut itsensä, tahi jos luulevaisuuden henki on vallannut miehen ja hän luulee vaimoansa, vaikka tämä ei ole saastuttanut itseänsä,

Room. 8:15. Te ette ole saaneet orjuuden henkeä, joka saattaisi teidät jälleen pelon valtaan. Olette saaneet Hengen, joka antaa meille lapsen oikeuden, ja niin me huudamme: "Abba! Isä!"

Moraalinen merkitys; Voiman ja raittiuden henki on Jumalan lahja uskovalle (2. Tim. 1:7), samoin rakkauden ja sävyisyyden henki, joka tekee uskovasta kalliin Jumalan silmissä (1. Piet. 3:4), ja samalla sopivan ojentamaan heikkoja (Gal. 6:1).

2. Tim. 1:7. Eihän Jumala ole antanut meille pelkuruuden henkeä, vaan voiman, rakkauden ja terveen harkinnan hengen. (Pyhä henki vaikuttaa meissä Hengen hedelmää.)

1. Piet. 3:4. Teidän kaunistuksenne olkoon katoamatonta: salassa oleva sydämen ihminen, lempeä ja sävyisä henki. Tämä on Jumalan silmissä kallisarvoista.

Gal. 6:1, vuoden 1933/38 käännös. Veljet, jos joku tavataan jostakin rikkomuksesta, niin ojentakaa te, hengelliset, häntä sävyisyyden hengessä; ja ole varuillasi, ettet sinäkin joutuisi kiusaukseen.

Pelastushistoriallinen merkitys; Hengellä on tietyissä yhteyksissä Raamatussa pelastushistoriallinen sisältö: se on pelastustienä lain vastakohta. Luonteenomaista vanhalle liitolle on kirjain, kun taas uutta liittoa luonnehtii Henki, joka toimii evankeliumissa ja evankeliumin kautta. Samoin kuin lain kirjain kuolettaa ihmisen tuomitsemalla hänen syntinsä, samoin Henki tekee hänet eläväksi armahtamalla hänet (Room. 5:12-21). Kuolettavan kirjaimen vaihtoehtona ei ole se, että hylätään kirjain ja turvataan ainoastaan Henkeen, vaan se, että annetaan Hengen vaikuttaa kirjaimessa ja tulkita sitä (Joh. 6:63, 2. Piet. 1:20-21).

Room. 5:12-21. Yhden ainoan ihmisen (Aadamin) teko toi maailmaan synnin ja synnin mukana kuoleman. Näin on kuolema saavuttanut kaikki ihmiset, koska kaikki ovat tehneet syntiä. … Yhden ainoan ihmisen rikkomus on tosin tuottanut kaikille kuoleman, mutta vielä paljon runsaammin ovat Jumalan armo ja hänen lahjansa tulleet yhden ainoan ihmisen, Jeesuksen Kristuksen, ansiosta kaikkien osaksi. … Niin kuin siis yhden ainoan (Aadamin) rikkomus tuotti kaikille ihmisille kadotustuomion, niin riittää yhden ainoan (Jeesuksen Kristuksen) vanhurskas teko antamaan kaikille ihmisille vanhurskauden ja elämän. … Niin kuin synti on hallinnut ja vienyt kuolemaan, niin on armo hallitseva ja johtava ikuiseen elämään, koska Herramme Jeesus Kristus on lahjoittanut meille vanhurskauden.

Joh. 6:63. Henki yksin tekee eläväksi, lihasta ei ole mitään hyötyä. Ne sanat, jotka olen teille puhunut, ovat henki ja elämä.

2. Piet. 1:20-21. Ennen muuta teidän on oltava selvillä siitä, etteivät pyhien kirjoitusten ennustukset ole kenenkään omin neuvoin selitettävissä. Yksikään profeetallinen sana ei ole tullut julki ihmisten tahdosta, vaan ihmiset ovat puhuneet Pyhän Hengen johtamina sen, minkä ovat Jumalalta saaneet.

Persoonallinen henkiolento; Sanaa henki käytetään ilmaisemaan itsenäisiä persoonallisia henkiolentoja, joilla ei ole aineellista ruumista (Luuk. 24:39). Niin hyvistä, pyhistä enkeleistä (Hepr. 1:14), kuin pahoista hengistä, perkeleestä ja sen enkeleistä (Luuk. 7:21).

Luuk. 24: 36-40, vuoden 1933/38 käännös. Mutta heidän tätä puhuessaan Jeesus itse seisoi heidän keskellään ja sanoi heille: "Rauha teille!" Niin heidät valtasi säikähdys ja pelko, ja he luulivat näkevänsä hengen. Mutta hän sanoi heille: "Miksi olette hämmästyneet, ja miksi nousee sellaisia ajatuksia teidän sydämeenne? Katsokaa minun käsiäni ja jalkojani ja nähkää, että minä itse tässä olen. Kosketelkaa minua ja katsokaa, sillä ei hengellä ole lihaa eikä luita, niin kuin te näette minulla olevan." (Jeesuksella oli tässä vaiheessa jo ylösnousemusruumis.) Ja tämän sanottuaan hän näytti heille kätensä ja jalkansa.

Hepr. 1:14. Eivätkö enkelit ole palvelevia henkiä? Heidät lähetetään palvelemaan niitä, jotka saavat osakseen autuuden.

Luuk. 7:21. Jeesus oli silloin juuri parantanut monien taudit ja vaivat, karkottanut pahoja henkiä ja antanut monelle sokealle näön.

Jumala on Henki; (Joh. 4:24).

Joh. 4:24. Jumala on henki (Henki), ja siksi niiden, jotka häntä rukoilevat, tulee rukoilla hengessä ja totuudessa."

Kristus on eläväksi tekevä Henki.

1. Kor. 15:45. Onkin kirjoitettu: "Ensimmäisestä ihmisestä, Aadamista, tuli elävä olento." Mutta viimeisestä Aadamista (Jeesuksesta Kristuksesta) tuli eläväksi tekevä henki (Henki).

Hepr. 9:14. kuinka paljon paremmin puhdistaakaan Kristuksen veri! Ikuisen henkensä (Henkensä) voimalla hän on antanut itsensä virheettömänä uhrina Jumalalle, ja hänen verensä puhdistaa meidän omantuntomme kuoleman teoista, niin että voimme palvella elävää Jumalaa.

Pyhä Henki; Henki absoluuttisessa merkityksessä tarkoittaa jumaluuden kolmatta persoonaa, ja se mainitaan n. 90 kertaa Uudessa testamentissa.

Esim. Luuk. 3:21-22. Paljon kansaa oli kastettu. Kun myös Jeesus oli kastettu, niin taivas aukeni hänen rukoillessaan ja Pyhä Henki laskeutui hänen ylleen näkyvässä muodossa, kyyhkysen kaltaisena. Ja taivaasta kuului ääni: "Sinä olet minun rakas Poikani, sinuun minä olen mieltynyt."

Joku voisi nyt ajatella, että ”henki” –sanan eri merkitykset menevät Raamatussa sekaisin. Yhteys, jossa sanaa käytetään, selventää kuitenkin aina sanan merkityssisällön. Asian selventämiseksi on eri käännöksissä käytetty alkutekstissä olevan sanan sijasta sellaista korvaavaa sanaa, joka selventää tekstin sanomaa. Tästä on esimerkkinä tämä Apt. 18:25 kohta, jossa ”hengessä palava” on käännetty ”pyhää intoa hehkuen”.

Apt. 18:26. Apollos alkoi rohkeasti puhua synagogassa. Kuultuaan hänen julistustaan Priscilla ja Aquila ottivat hänet huostaansa ja perehdyttivät hänet tarkemmin Jumalan tiehen.

Apollos tunsi kyllä Vanhan testamentin kirjoitukset mutta hänen julistuksessaan ei ollut Pyhän Hengen voimaa (Mark. 12:24). Ilman Pyhän Hengen sisäistä vaikutusta Kristuksen merkitys ei kirkastu oikealla tavalla (Joh. 16:13-14). Apolloksen puhujan lahjat eivät olleet muuttuneet evankelistan tai opettajan armolahjoiksi. Apolloksella ei vielä ollut sellaista tietoa Kristuksesta, josta Pyhä Henki olisi voinut ammentaa (Joh. 14:26). Voisi sanoa, että Apollos yritti olla kristitty ilman Jumalan Pyhää Henkeä. Vastaavasta tilanteesta on kerrottu Apt. 19:1-6 kohdassa (Apt. 19:1-6).

Mark. 12:24. Jeesus vastasi heille (saddukeuksille): "Te kuljette eksyksissä, ja mistä syystä? Koska ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa. (Saddukeukset olivat hylänneet osan kirjoituksista ja menivät siksi Jumalan sanan tutkimisessa ja opettamisessa hakoteille. Koska heidän mielestään Mooseksen kirjoissa ei puhuta Hengestä, he eivät uskoneet Pyhään Henkeen eivätkä ylösnousemukseen.)

Joh. 16:13-14. Kun Totuuden Henki tulee, hän johtaa teidät tuntemaan koko totuuden. Hän ei näet puhu omissa nimissään, vaan puhuu sen, minkä kuulee, ja ilmoittaa teille, mitä on tuleva. Hän kirkastaa minut (Jeesuksen Kristuksen), sillä sen, minkä hän teille ilmoittaa, hän saa minulta. (Ellei Pyhä Henki saa kirkastaa meille Kristusta, me emme opi tuntemaan kumpaakaan, emme Jeesusta Kristusta emmekä Pyhää henkeä. Jos Henki irrotetaan ristiinnaulitusta Kristuksesta, silloin vaikuttamassa on joku muu kuin Pyhä Henki, sillä Pyhä henki ei puhu itsestään vaan Kristuksesta.)

Joh. 14:26. Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä minun nimessäni lähettää, opettaa teille kaiken ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä olen teille puhunut.

Apt. 19:1-6. Apolloksen ollessa Korintissa Paavali vaelsi ylänköseutujen halki ja tuli Efesokseen. Hän tapasi siellä muutamia opetuslapsia ja kysyi heiltä: "Saitteko Pyhän Hengen, kun tulitte uskoon?" "Emme me ole kuulleetkaan mistään Pyhästä Hengestä", nämä vastasivat. "Millä kasteella teidät sitten on kastettu?" kysyi Paavali. He vastasivat: "Johanneksen kasteella." Silloin Paavali sanoi: "Johannes tosin kastoi vedellä parannukseen, mutta hän kehotti ihmisiä uskomaan toiseen, joka oli tuleva hänen jälkeensä, Jeesukseen." Tämän kuultuaan he ottivat kasteen Herran Jeesuksen nimeen, ja kun Paavali pani kätensä heidän päälleen, Pyhä Henki tuli heihin ja he puhuivat kielillä ja profetoivat. (Joku saattaa luulla, että hänen saamansa kristillinen kaste ei olisi riittävä, vaikka hän uskoo ja hänessä toimivat Pyhän hengen armolahjat. Tässä raamatunkohdassa Paavali kumoaa tämän luulon.)

Apt. 18:27-28. Kun Apollos sitten halusi lähteä Akhaiaan, veljet kannustivat häntä ja kirjoittivat opetuslapsille, että nämä ottaisivat hänet suopeasti vastaan. Akhaiaan saavuttuaan hän Jumalan armosta oli suureksi avuksi uskoville. Kaikkien kuullen hän vakuuttavasti kumosi juutalaisten väitteet ja osoitti kirjoituksiin vedoten, että Jeesus on Messias.

Apollos jatkoi Paavalin aloittamaa työtä Korintissa. Nyt Pyhä Henki toimi Apolloksessa muiden hyödyksi.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230809_Saitteko_Pyhan_Hengen_kun_tulitte_uskoon.html">

Saitteko Pyhän Hengen kun tulitte uskoon

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Saitteko Pyhän Hengen, kun tulitte uskoon?

Tämä kysymys esitettiin 12 henkilölle Efesoksessa.

Ap. t. 19:1. Apolloksen ollessa Korintissa Paavali vaelsi ylänköseutujen halki ja tuli Efesokseen.

Paavali jatkoi kolmatta lähetysmatkaansa. Paavali oli tehnyt Herran työtä Korintissa noin kaksi vuotta ja Apollos jatkoi sitä. Paholainen yritti saada seurakunnan hajalle käyttämällä seurakuntalaisten vanhaa luontoa riidan kylvämiseen seurakuntalaisten keskuuteen sekä myös Paavalin ja Apolloksen välille. Paavalin ensimmäinen kirje korinttilaisille kertoo näistä seurakuntaan muodostuneiden ryhmittymien välisistä kiistoista (1. Kor. 11:18-19, 1. Kor. 3:1-16).

1. Kor. 11:18-19. Olen ensinnäkin kuullut, että teillä seurakunnan kokouksissa ilmenee hajaannusta, ja osittain sen myös uskon. Täytyyhän teillä ollakin keskuudessanne ryhmäkuntia, jotta nähtäisiin, ketkä teistä osoittautuvat luotettaviksi. (Ryhmäkunnan aatteiden puolustaminen ei ole sama kuin Raamatun sanan puolustaminen. Nykyisin hajaannusta seurakunnissa aiheuttaa suhtautuminen ns. sateenkaariväkeen. Ihmisiä tulee siunata, jopa vihollisia (Luuk. 6:27-28, Room. 12:14), mutta kenenkään tekoja, jotka selkeästi ovat Raamatun sanan vastaisia, ei tule siunata (1. Kor. 6:9, Gal. 5:19-21). Minun ratkaisuni ei ole se, että jättäisin seurakunnan, vaikka seurakunnassa siunataan Raamatun sanan vastaisia asioita. Vaan se, etten vaikene sateenkaariväenkään harjoittamista Jumalan sanan vastaisista teoista ja rukoilen, että he sekä näiden tekojen hyväksyjät heräisivät näkemään harjoittamiensa tekojen Raamatun vastaisuuden ja tekisivät parannuksen. Kun seurakuntaan kutsutaan ihmisiä, ongelmia aiheuttaa kaksi asiaa; uskovat vaativat pelastumattomilta jo ennakkoon sellaista, minkä vain Jumalan antama usko voi pelastuneessa vaikuttaa. Ne taas, jotka eivät tunne Raamatun sanaa tai ovat siitä vieraantuneet, vaativat muita menemään mukaan siunaamaan sellaista elämäntapaa, jonka harjoittajat eivät Raamatun mukaan peri Jumalan valtakuntaa. Koska Jumalan lapsi ei voi tähän suostua, häntä kutsutaan ahdasmieliseksi. Molemmat vaatimukset vievät ihmiset kauemmaksi pelastuksesta. Suomen maallistunut lainsäädäntö ei tee asiaa yhtään helpommaksi.)

1. Kor. 3:1-16. Minä en voinut puhua teille, veljet, niin kuin hengellisille ihmisille puhutaan, vaan niin kuin puhutaan vanhan luontonsa vallassa oleville, niille jotka ovat Kristuksen tuntemisessa vielä pikkulapsia. Annoin teille ravinnoksi maitoa, en vahvaa ruokaa, sillä sitä te ette olisi vielä kestäneet. Ette kestä sitä vielä nytkään, sillä olette yhä vanhan luontonne vallassa. (Jokaisessa uudestisyntyneessä Jumalan lapsessa on hänen vanha luontonsa tallella. Päivittäisten syntiemme tähden me tarvitsemme Jeesusta Kristusta ristiinnaulittuna. Vain sitä mukaa, kuin annamme Pyhän Hengen kirkastaa meille Kristusta Jeesusta, me kasvamme Jumalan lapsina.) Kun teillä kerran on keskinäistä kateutta ja riitaa, silloinhan vanha luontonne vallitsee teitä ja te elätte niin kuin ihmiset elävät. Jos yksi sanoo: "Minä olen Paavalin puolella", toinen taas: "Minä Apolloksen", ettekö silloin ole kuin (pelastumattomat) ihmiset ainakin? (Nykyisin joku sanoo; ”minä olen rakkauden ja suvaitsevaisuuden puolella, joten en hyväksy Paavalin kirjoituksia”. Hän hylkää Paavalin kirjoitukset Raamatussa – mutta samalla hän sanoutuu irti myös Jumalan ilmoittamasta totuudesta Raamatussa.) Mikä sitten Apollos on? Tai Paavali? He ovat palvelijoita, jotka ovat johtaneet teidät uskoon, kumpikin siinä tehtävässä, jonka Herra on hänelle antanut. (Nykyseurakunnan ero Paavalin aikaiseen seurakuntaan on se, että nykyisin seurakunnassa vähemmistö on enää sellaisia uskovia, jotka lukevat rukoillen Raamattua. Oikea oppi, jos siitä pidetään kiinni, varjelee seurakuntaa maallistumiselta ja ihmisten korvasyyhyyn saarnaamiselta. Seurakunnassa suolana oleva vähemmistö pitää seurakuntaa elossa. Jos he lähtevät ja muodostavat oman ryhmittymän, seurakunta kuolee; Ilm. 3:1.) Minä istutin, Apollos kasteli, mutta Jumala antoi kasvun. Istuttaja ei siis ole mitään, ei myöskään kastelija, vaan kaikki on Jumalan kädessä, hän suo kasvun. (Jumala antaa kasvun vain sellaiseen seurakuntaan, jossa pidetään esillä Jeesuksen sovintoveren tuomaa syntien anteeksiantoa. Jumala ei synnytä lapsia kuolemassa olevan seurakunnan syliin, sillä siellä vastasyntyneet Jumalan lapset jätetään heitteille. Tämä tarkoittaa myös sitä, että suurempaa herätystä ei tule, ennen kuin seurakunnassa on riittävä määrä hengellisiksi vanhemmiksi kasvaneita.) Istuttaja ja kastelija ovat samassa työssä, mutta kumpikin saa palkan oman työnsä mukaan. Me olemme Jumalan työtovereita, te olette Jumalan pelto ja Jumalan rakennus. Jumalalta saamani armon mukaan olen taitavan rakentajan tavoin laskenut perustuksen, jolle joku toinen rakentaa. Mutta kukin katsokoon, miten rakentaa. Perustus on jo laskettu, ja se on Jeesus Kristus. (Paavali puhui Korinttiin tullessaan korinttilaisille Jeesuksesta Kristuksesta ristiinnaulittuna.) Muuta perustusta ei kukaan voi laskea. (Jos perustusta rakennettaessa vaietaan Jeesuksen sovintoverestä ja rakennetaan vain rakkaudelle ja suvaitsevaisuudelle, se on pettävälle hiekalle rakentamista; Matt. 7:24-27.) Rakennetaanpa tälle perustukselle (Jeesus-perustukselle) kullasta, hopeasta, jalokivistä, (Pyhän Hengen vaikuttamat teot.) puusta, heinistä tai oljista, (Ihmisen oman vanhan luonnon vaikuttamat teot.) aikanaan tulee ilmi, mitä kukin on saanut aikaan. Tuomiopäivä sen paljastaa: se päivä ilmestyy tulenliekeissä, ja tuli koettelee, millainen itse kunkin aikaansaannos on. Se, jonka rakennus kestää, saa palkan. Se taas, jonka rakennus palaa, kärsii vahingon. Itse hän tosin pelastuu, mutta kuin tulen läpi. (Koska oli Kristus-kalliolla.) Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä?

Ap. t. 19:1-2. Hän (Paavali) tapasi siellä (Efesoksessa) muutamia opetuslapsia ja kysyi heiltä: "Saitteko Pyhän Hengen, kun tulitte uskoon?" "Emme me ole kuulleetkaan mistään Pyhästä Hengestä", nämä vastasivat.

Voiko Jeesukseen uskoa ilman, että on saanut Pyhän Hengen? Tämän raamatunkohdan ja Apt. 8:5-16 mukaan voi (Apt. 8:5-16). Jeesukseen Kristukseen voivat uskoa nekin, jotka eivät ole uudestisyntyneet Jumalan lapseksi. Yleensä tällainen usko on pinnallista tai vain pään tietoa.

Ap. t. 8:5-16. Filippos tuli Samarian pääkaupunkiin ja julisti sen väelle sanomaa Kristuksesta. (Filippoksella itsellään oli Jumalan Pyhä Henki.) … Monet vapautuivat saastaisista hengistä, jotka lähtivät heistä kovalla äänellä huutaen, ja monet halvaantuneet ja rammat paranivat. … kun ihmiset kääntyivät uskomaan Filipposta, joka julisti hyvää sanomaa Jumalan valtakunnasta ja Jeesuksesta Kristuksesta, he ottivat kasteen, sekä miehet että naiset. … Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulivat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettivät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille tultuaan nämä rukoilivat Samarian uskovien puolesta, että he saisivat Pyhän Hengen. Henki näet ei ollut vielä laskeutunut kehenkään heistä; heidät oli ainoastaan kastettu Herran Jeesuksen nimeen. (Jos samarialaiset olisivat saaneet Pyhän Hengen jo kasteessa, he eivät olisi tarvinneet yhteyttä Jerusalemin seurakuntaan ja heistä olisi tullut sisäänlämpiävä seurakunta.)

Kasteen, uskoon tulon ja Pyhän Hengen saamisen järjestyksestä ei kannata kiistellä (2. Tim.2:22-25). Raamatussa on esimerkkejä monista uskoon tulon variaatioista.

2. Tim.2:22-25. … pyri tasapuolisuuteen, uskoon, rakkauteen ja rauhaan niiden kanssa, jotka vilpittömin sydämin pyytävät avukseen Herraa. Pysy erossa typeristä ja asiattomista väittelyistä; sinähän tiedät, että niistä syntyy riitoja. Herran palvelija ei saa riidellä, vaan hänen on oltava ystävällinen kaikille, taitava opettamaan ja kärsivällinen, niin että hän lempeästi ojentaa vastustelevia. (Lempeyttä tarvitaan, sillä ojentaja aiheuttaa itse vahinkoa juuri kovuutensa ja oikeassa olemisen pakon, joka on ylpeyttä, takia. Ojentaja ei aina huomaa, minkä ”hengen” vallassa hän on.)

Ap. t. 19:3. "Millä kasteella teidät sitten on kastettu?" kysyi Paavali. He vastasivat: "Johanneksen kasteella."

Kun Paavali ensin totesi, etteivät nämä uskoon tulleet opetuslapset olleet saaneet Jumalan Pyhää Henkeä, hänen seuraava kysymyksensä liittyi kasteeseen. Tästä raamatunkohdasta voi vetää sen johtopäätöksen, että jos kristillisellä kasteella kastetussa uskovassa kristityssä toimivat Pyhän Hengen lahjat, hänen kasteensa oikeellisuutta ei tarvitse epäillä.

Ap. t. 19:4-7. Silloin Paavali sanoi: "Johannes tosin kastoi vedellä parannukseen, mutta hän kehotti ihmisiä uskomaan toiseen, joka oli tuleva hänen jälkeensä, Jeesukseen."Tämän kuultuaan he ottivat kasteen Herran Jeesuksen nimeen, ja kun Paavali pani kätensä heidän päälleen, Pyhä Henki tuli heihin ja he puhuivat kielillä ja profetoivat. Heitä oli arviolta kaksitoista miestä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Johanneksen kaste oli merkki syntien katumisesta mutta ei vielä täydestä uudesta elämästä Kristuksessa. Nämä Efesoksen uskovat olivat todennäköisesti kääntyneet kristityiksi Johannes Kastajan tai jonkun hänen opetuslapsensa saarnan vaikutuksesta, mutta he tarvitsivat lisää opetusta Jeesuksesta Apolloksen tavoin (Apt. 18:24-26). He uskoivat, että Jeesus oli Messias, mutta Pyhän Hengen toiminta oli heille uutta.

Apostolien teoissa uskovat saivat Pyhän Hengen monin eri tavoin. Uskoon tulon vaikuttaa aina Pyhä Henki (katso Room. 8:9). Hän oli usein täyttänyt ihmiset siinä yhteydessä, kun he olivat tunnustaneet uskovansa Kristukseen. Tässä täyttyminen tapahtui myöhemmin, koska nämä opetuslapset eivät olleet saaneet riittävästi tietoa. Heille ei ollut aiemmin kerrottu Pyhästä Hengestä eikä kristillisestä kasteesta, joten Paavali korjasi tilanteen ja myös kastoi heidät Jeesuksen nimeen.

Ap. t. 18:24-26. Efesokseen tuli Apollos, Aleksandriassa syntynyt juutalainen, joka oli etevä puhuja ja tunsi kirjoitukset perin pohjin. Hänelle oli opetettu Herran tie, ja pyhää intoa hehkuen hän julisti sanaa ja opetti tarkoin Jeesuksesta, mutta hän tunsi vain Johanneksen kasteen. Apollos alkoi rohkeasti puhua synagogassa. Kuultuaan hänen julistustaan Priscilla ja Aquila ottivat hänet huostaansa ja perehdyttivät hänet tarkemmin Jumalan tiehen.

Room. 8:9. Te ette kuitenkaan elä oman luontonne vaan Hengen alaisina, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä. Mutta se, jolla ei ole Kristuksen Henkeä, ei ole hänen omansa.

Ap. t. 19:8-9. Kolmen kuukauden ajan Paavali sitten kävi synagogassa, keskusteli siellä ja puhui rohkeasti ja vetoavasti Jumalan valtakunnasta. Kun muutamat kuitenkin kovettivat sydämensä eivätkä uskoneet, vaan puhuivat Herran tiestä pahaa kaikkien kuullen, Paavali lähti heidän luotaan ja vei opetuslapset mukanaan. Siitä alkaen hän opetti ja keskusteli päivittäin Tyrannoksen koulussa.

Jos mahdollista, sellaisesta seurasta tulee sanoutua irti, jossa puhutaan pahaa Herran tiestä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali puhui Tyrannoksen koulun luentosalissa. Saleja käytettiin aamuisin filosofian opetukseen, mutta päivän kuumimpina tunteina, noin yhdestätoista kolmeen iltapäivällä, ne olivat tyhjillään. Koska monet keskeyttivät työntekonsa tuoksi ajaksi, heidän oli mahdollista tulla kuuntelemaan Paavalin saarnoja.

Ap. t. 19:10. Tätä jatkui kaksi vuotta, niin että kaikki Aasian maakunnan asukkaat, sekä juutalaiset että kreikkalaiset, saivat kuulla Herran sanan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Aasia tarkoittaa Vähää-Aasiaa tai nykyistä Turkin aluetta. Paavali työtovereineen vei evankeliumin koko maahan.

Liitän tähän Alfa-kurssille aikoinaan laatimastani luennosta laajennuksen ”Miten voin täyttyä Hengellä”, koska siinä on paljon tämänkertaiseen alustukseen liittyvää asiaa.

ALFA alustus – Miten voin täyttyä Hengellä? / Armolahjat

Laatikoissa oleva teksti on Alfa-kirjasesta. Tämä alustus on laajennettu versio Alfassa pidetystä luennosta.

MITEN VOIN TÄYTTYÄ HENGELLÄ?	Mitkä olisivat sellaisia, riittäviä hengellisiä harjoituksia, että voisin ne suoritettuani täyttyä Hengellä? – Eli miten omin yrityksin saisin itselleni Hengen voimat? Joku on osuvasti sanonut näin; Joka etsii Jeesusta Kristusta, saa uuden Hengen (joka on Jumalan Pyhä Henki). Mutta joka etsii henkeä, saa uuden kristuksen,

ja se kristus ei ole puolestamme ristillä kuollut Jeesus.

Ongelma kristikunnassa on, että henkikokemuksia etsitään ohi Raamattuun kirjoitetun Jumalan sanan. Kuinka Jumala voisi täyttää meidät Hengellään, jos emme edes suostu elämään Hänen sanansa mukaan?

Apostolien teoissa kerrotaan, miten Pyhä Henki annettiin ensin heille, jotka olivat olleet Jeesuksen seurassa sekä myöhemmin niille, jotka evankeliumin julistamisen vaikutuksesta alkoivat uskoa Jeesukseen Kristukseen. Kastetun kristityn ongelma ei ole siinä, ettei hän saisi Pyhää Henkeä. Ongelma on siinä, jos Pyhä Henki ei saa kastettua omakseen.

Apostolien teoissa kerrotaan, kuinka Jeesus oli kuolleista nousemisensa jälkeen, ennen taivaaseen nousemistaan, aterialla opetuslastensa kanssa, silloin Jeesus sanoi:

Apt. 1:4-5 … " jääkää odottamaan sitä, minkä Isä on teille luvannut ja mistä olette minulta kuulleet. Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä." …

Opetuslapset odottivat Jerusalemissa tätä Jumalan lupauksen täyttymistä.

Apt. 1:13-14. … Pietari, Johannes ja Jaakob, Andreas, Filippus, Tuomas, Bartolomeus, Matteus ja Jaakob Alfeuksen poika, Simon Kiivailija ja Juudas Jaakobin poika. He pitivät kaikki yhtä ja rukoilivat lakkaamatta yhdessä joukkoonsa kuuluvien naisten sekä Jeesuksen äidin Marian ja Jeesuksen veljien kanssa.

Jeesuksen ilmoitus Isän Jumalan lupaamasta Pyhästä Hengestä toteutui helluntaina.

Apt. 2:1-4 Kun sitten koitti helluntaipäivä, he olivat kaikki yhdessä koolla. Yhtäkkiä kuului taivaalta kohahdus, kuin olisi käynyt raju tuulenpuuska, ja se täytti koko sen talon, jossa he olivat. He näkivät tulenlieskoja, kuin kieliä, jotka jakautuivat ja laskeutuivat itse kunkin päälle. He tulivat täyteen Pyhää Henkeä ja alkoivat puhua eri kielillä sitä mitä Henki antoi heille puhuttavaksi.

Pyhään Henkeen ja Hänen lahjoihinsa voi suhtautua eri tavoilla. Pyhä Henki ei kuitenkaan koskaan esiinny erillään Jeesuksesta Kristuksesta ja Hänen sanastaan.

Odottamalla että Jumalan sana toteutuu ja rukoillen kaivata Jumalan lupauksen täyttymistä, niin kuin opetuslapset tekivät Jerusalemissa. Odotusaikakin on meille tarpeellinen koska silloin meitä valmistetaan siihen, että Jumalan antama Pyhä Henki saisi meitä enemmän omakseen.

Samarian uskovista kerrotaan, että he ottivat vastaan Jumalan sanan ja sen jälkeen kasteen mutta he eivät vielä saaneet Pyhää Henkeä. Pyhän Hengen he saivat vasta kun Jerusalemin seurakunnasta tultiin paikalle. Tämä oli Jumalan suurta viisautta samarialaisia kohtaan. Jos he olisivat saaneet Pyhän Hengen välittömästi kasteen yhteydessä, he eivät olisi tarvinneet juutalaiskristittyjä mihinkään. Samarialaiset ja juutalaiset kun inhosivat toisiaan. Tuohon aikaan asti kaikki kristityt olivat olleet vielä juutalaisia (joko syntyperäisiä juutalaisia tai juutalaisuuteen kääntyneitä). Kristuksen seurakunta olisi jakaantunut heti alussa kahteen toisiaan halveksivaan osaan. Nyt Jumala hoiti asian hienolla tavalla sitomalla nämä kaksi ryhmää Pyhän Hengen avulla toisiinsa.

Tosin Samariassa oli Simon –niminen henkilö, joka olisi halunnut vastaanottaa Pyhän Hengen itselleen edistääkseen omia tarkoitusperiään (Apt. 8:18-23). Perimätiedon mukaan Simon palasi takaisin harjoittamaansa noituuteen sellaisen hengen alaisuuteen, joka varmisti hänen matkansa kadotukseen.

Pyhän Hengen kutsuun ja toimintaan voi vastata myös vihalla. Paavali tahtoi tuhota seurakunnan – siihen asti, kunnes itse kohtasi Jeesuksen. Tämäkin oli Jumalan sallivaa viisautta pidemmällä tähtäimellä. Paavali tiesi sen jälkeen omasta kokemuksesta, mihin lain noudattaminen vie. Tämän jälkeen jumaluusopillisesti viisas Paavali ei enää myöskään voinut ylpeillä omalla viisaudellaan.

Useimmat kristityt ovat vain Pyhän Hengen toiminnasta ja -lahjoista tietämättömiä.

Apt. 19:1-6. … Paavali vaelsi ylänköseutujen halki ja tuli Efesokseen. Hän tapasi siellä muutamia opetuslapsia ja kysyi heiltä: "Saitteko Pyhän Hengen, kun tulitte uskoon?" "Emme me ole kuulleetkaan mistään Pyhästä Hengestä", nämä vastasivat. "Millä kasteella teidät sitten on kastettu?" kysyi Paavali. He vastasivat: "Johanneksen kasteella." Silloin Paavali sanoi: "Johannes tosin kastoi vedellä parannukseen, mutta hän kehotti ihmisiä uskomaan toiseen, joka oli tuleva hänen jälkeensä, Jeesukseen." Tämän kuultuaan he ottivat kasteen Herran Jeesuksen nimeen, ja kun Paavali pani kätensä heidän päälleen, Pyhä Henki tuli heihin ja he puhuivat kielillä ja profetoivat.

Johanneksen kaste (kaste parannukseen) liittyi aikaan ennen kristillisen seurakunnan syntymistä. Seurakunnan syntymisen jälkeen seurakuntaan liitetyt on kastettu Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Mutta edelleenkin opetus Pyhästä Hengestä on vaillinaista.

Juutalaiskristityt vielä jotenkin pystyivät hyväksymään sen, että samarialaiset, jotka olivat puolipakanoita, liitettiin seurakuntaan. Mutta se, että kristinusko kuuluisi täyspakanoillekin – se oli juutalaisille mahdoton ajatus. Jumala ratkaisi asian tässäkin tapauksessa – vieläpä hienolla tavalla. Pyhä Henki annettiin pakanoille ennen kristillistä kastetta jo evankeliumin julistuksen yhteydessä. Tästä kerrotaan apostolien teoissa seuraavasti;

Apt. 10:44-46. Pietarin vielä puhuessa (Corneliuksen väelle) laskeutui Pyhä Henki kaikkiin, jotka olivat hänen sanojaan kuulemassa. Kaikki Pietarin mukana tulleet juutalaiset uskonveljet ihmettelivät sitä, että Pyhän Hengen lahja vuodatettiin myös pakanoihin; he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. …

Mistä Pietari ja hänen mukanaan Corneliuksen kotiin tulleet juutalaiset tiesivät, että pakanat olivat saaneet juuri Pyhän Hengen? Apt. 10:46. he kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä ja ylistivät Jumalan suuruutta. … Paha henki puhuu kyllä kielillä mutta ei koskaan ylistä Jumalaa, Jeesuksen Kristuksen Isää eikä Jeesusta Kristusta. Läsnä olleilla Jeesukseen Kristukseen uskovilla juutalaisilla oli lisäksi taustalla oma vastaava kokemus Pyhän hengen saamisesta helluntaina.

Pyhän Hengen saaminen tapahtui Raamatun mukaan eri ryhmille ja -henkilöille erilaisilla tavoilla. Niinpä meidänkään ei kannata tehdä oppia siitä, miten ja millä tavalla Jumalan tulisi Pyhä Henkensä antaa.

Pyhä Henki on persoona, ei aine eikä pelkkä Jumalan toimiva voima – mutta sana "vuodattaa" kuvaa hyvin Jumalan toimintaa silloin, kun Hän kohtaa yhtä aikaa isomman joukon ihmisiä.

Pyhän Hengen mukana me saamme myös Jumalan rakkauden, ilon ja rauhan; Ef. 3:19.

Room. 5:5. … sillä Jumala on vuodattanut rakkautensa meidän sydämiimme antamalla meille Pyhän Hengen.

Ef. 3:19. … ja voitte tajuta Kristuksen rakkauden, joka ylittää kaiken tiedon. Niin Jumalan koko täyteys valtaa teidät.

Nuorempana minun oli vaikea vastaanottaa rakkautta. En uskaltanut. Niinpä Jumalankaan rakkaus ei merkinnyt minulle muuta kuin pään tietoa siitä, että Jumala rakastaa. Pyhä Henki teki sydämessäni töitä yli 20 vuotta, ennen kuin aloin tajuta jotain siitä, että rakkaus todellakin ylittää kaiken tiedon (Ef. 3:19). Usko, joka oli minulla Raamatun totena pitämistä, muuttui luottamukselliseksi suhteeksi Isään Jumalaan. Rukoukseni, ”anna minulle viisautta” on muuttunut rukoukseksi ”anna minulle rakkautta”.

Me olemme erilaisia, niinpä Pyhä Henki kohtaa meidät jokaisen eri tavalla – juuri sillä tavalla, jolla hyvä ystävä lähestyy, koska hän tuntee toisen.

Jumalan meihin antama rakkaus mainitaan sekä osana Hengen hedelmää että armolahjoista suurimpana. Ei Jumalan rakkaus tee meistä synnittömiä, mutta syntien anteeksiantamuksen kautta, Jeesuksen Kristuksen sovintokuoleman kautta, se tekee meistä Jumalan lapsia (Joh. 3:16).

Efesolaiskirjeen 3:19 jae päättyy sanoihin; ”Niin Jumalan koko täyteys valtaa teidät.” Pyhän Hengen hedelmä kasvaa siitä maaperästä, joka on Kristuksen asumista sydämessä (Ef. 3:17), Jumalan kasvattamana, ei omin ponnistuksin minusta itsestäni.

Pyhä Henki vaikuttaa meissä Hengen hedelmää (hedelmää, ei hedelmiä). Hengen hedelmä voi kasvaa vain Jeesuksen Kristuksen yhteydessä. Jeesus on puu, me olemme oksia. Lukiessamme sanaa ja rukoillessamme, annamme Pyhälle Hengelle mahdollisuuden muuttaa meitä. Silloin Hengen hedelmä kasvaa ja vanhan aatun vaikutus meissä vähenee. Tätä sanotaan myös pyhitykseksi.

Vastakohtana Hengen hedelmälle, jonka Pyhä Henki meissä vaikuttaa, ovat lihan teot, joita saadaan ihan itse aikaiseksi, sen "vanhan aatun" vaikuttamana (Gal. 5:19-21).

Pyhän Hengen voima ei ole siinä, että me käytämme voimaa. Se on siinä, että Pyhä Henki saa käyttää meitä. Missä Raamatun mukaan Jumalan voima muuten on? Jumalan voima on;

Pyhässä Hengessä (Apt. 1:8) Jeesuksen Kristuksen nimessä (Apt. 4:10) Evankeliumissa (Room. 1:16) Sanassa rististä (1 Kor. 1:18)	Ristiinnaulitussa Kristuksessa (1. Kor. 1:24) Jumalan armossa (1. Kor. 15:10) ja Ihmisen heikkoudessa (2 Kor. 12:9).

Joka lähtee pullistelemaan hengellisiä lihaksiaan, ei tee sitä Pyhän Hengen voimassa vaan omassa voimassaan. Tällainen henkilö on unohtanut, että;

2. Kor. 4:7. Tämä aarre on meillä saviastioissa, jotta nähtäisiin tuon valtavan voiman olevan peräisin Jumalasta eikä meistä itsestämme.

2. HE VAPAUTUIVAT YLISTÄMÄÄN	Kun ihmiset Corneliuksen kodissa saivat Pyhän Hengen, he alkoivat ylistää Jumalan suuruutta. Samarialaisista taas kerrotaan, että kaupungin täytti ilo ja riemu (Apt. 8:8). Joskus opetetaan, että kun ihminen tulee uskoon, hänestä samassa silmänräpäyksessä tulee täydellinen, ehjä, rakastava, laupeudellinen, toista armahtava ja iloinen. Eli toisin sanoen luullaan, että ihminen

saisi kaiken Hengen hedelmän kerralla. Elämä on uudestisyntyneenä kristittynäkin kivun ja muutoksen kohtaamista. Ne ovat myös Jumalan keinoja viedä meitä lähemmäksi itseään.

Eräs kokemus, jolla Jumala hoiti monta asiaa yhtä aikaa minun omassa suhteessani Häneen. Se on vähän nolo juttu mutta kerron sen silti.

Nuorena uskovana olin elämäni ensimmäisessä rukouskokouksessa. Matka sinne oli jo taistelua itseni kanssa, menenkö vai jätänkö menemättä. Siinä rukouspiirissä toimivat armolahjat, profetoitiin, puhuttiin kielillä ja selitettiin kielet. Yksi profeetallinen sanoma oli sellainen, että tunsin sen selvästi olevan tarkoitettu juuri minulle. Koska olen epäilijä, sanoin hiljaa mielessäni Jumalalle, että olet luvannut vahvistaa sanasi, niin tee nytkin sitten niin. Seuraus tästä oli, että nyyhkytin ääneen koko loppuillan. En voinut sille mitään.

Jumala vahvisti sanansa tavalla, jota en voinut kyseenalaistaa. Samalla Jumala näytti minulle, että Hän voi toimia tavoilla, jotka antavat kunnian Jumalalle mutta saavat minut nöyrtymään.

Tunteet kuuluvat Jumalasuhteeseen. Raamatun sana vahvistaa tämän esim. siten, että;

Jumala rakastaa jokaista maailman ihmistä agape –rakkaudella, joka on tahtorakkautta. Tämä agape –rakkaus ei katso henkilöön eikä henkilön ominaisuuksiin, vaan rakastaa niistä huolimatta. Juuri tämän rakkautensa vuoksi Jumala antoi Poikansa meidän syntiemme sovittajaksi.

Sen lisäksi, Jumala rakastaa jokaista kristittyä lastaan myös filia –rakkaudella, joka on tunteellista, syliin ottavaa rakkautta.

Uudestisyntyneellä kristityllä Jumalan lapsella on jo tietyt Jumalan lahjat, joiden saaminen ei riipu kristitystä itsestään, hänen teoistaan tai edes siitä, osoittautuuko hän kristittynä hyväksi vai ei. Näitä jokaisella uudestisyntyneellä kristityllä olevia lahjoja ovat; Vanhurskaus, Pyhä Henki, usko, pelastus, iankaikkinen elämä, Jumalan lapseus. Näiden lisäksi Jumala haluaa antaa meille työkaluja voidakseen viedä valtakuntaansa täällä maan päällä eteenpäin. Armolahjat ovat näitä työkaluja. Voidaan sanoa, että ensin Jumala antaa armolahjan kristitylle, jonka jälkeen

Jumala antaa tämän armolahjalla varustamansa kristityn seurakunnalleen (Ef. 4:11, 1 Kor. 12:28). Oheisena oleva lista Pyhän Hengen lahjoista eli armolahjoista ei ole kattava. Monet lahjat menevät lisäksi toiminnaltaan päällekkäin. Esim. johtamisen lahja ei yksinään toimi oikein ilman palvelemisen tai paimenen lahjaa. Henkilöllä voi olla useita armolahjoja. Henkilön omat ominaisuudet ja armolahja täydentävät usein toisiaan.

Paimenen lahjaa tarvitsevat varsinkin papit ja pienpiirien vetäjät. Paimenen lahja kulkee usein käsi kädessä opettamisen tai palvelemisen lahjan kanssa.

Profetoimisen me miellämme usein joko tulevaisuuden ennustamiseksi tai tulikivenkatkuiseksi parannuksen julistamiseksi. Onhan se joskus niitäkin, mutta pääsääntöisesti profetoija yrittää palauttaa ihmiset takaisin rakastavan Jumalan luo (2. Aik. 24:19, 1. Kor. 14:3).

Monelle on ollut ongelmallista mm. se, miten esim. homoseksuaaleihin tulisi suhtautua. Raamatun sana tuomitsee homoseksuaalisuuden harjoittamisen (1. Kor. 6:9-11), mutta Raamatun sana myös armahtaa syntisen (Juud. 1:23 ed. käännös). Kirjassa "Tuntemattoman profeetan päiväkirja", tämä ero näiden välillä (ihminen syntisenä ja synnin harjoittaminen) on mielestäni tuotu Jumalan sanan näkökannalta katsottuna hyvin esille. Otan siksi tähän alustukseen katkelman ao. kirjaan kirjoitetusta profetiasta.

Rakkaani, etkö tiedä? Etkö huomaa? Rakkautta etsiessäsi etsit todellisuudessa Minua.
Rakkaani, Minä sanon sinulle, että vaikka seurakuntani noudattaa Raamatun periaatteita, se ei usein toimi sydämeni ja armoni välikappaleena. Minä seison edessäsi kädet ojennettuina puoleesi, en tuomiten vaan laupiaana, rakas poikani ja tyttäreni. Tällä hetkellä seison edessäsi, en kiroten vaan armahtaen, rakastaen ja kaivaten seuraasi hellittämättä.

Minä olin paikalla, kun kehoosi ensimmäisen kerran kohdistui väärinkäyttöä. Minä olin paikalla, kun sinulle ilkuttiin ja ystäväsi torjuivat sinut, kun pilkka sattui herkkään sydämeesi – samaan sydämeen, jonka Minä olen säätänyt rakastamaan ja palvomaan Minua sekä kurottautumaan puoleeni. Minä olin paikalla, kun valheiden isä tuli kuiskimaan sydämeesi: Sinä et ole kuten muut miehet, et ole kuten muut naiset … sinä uskoit valheen. Löysit muita saman paulan sitomia ja saman asian kanssa kamppailevia, ja niin valhe juurtui elämääsi ja synnytti elämäntyylin.

Minä tunnen murtuneen sielusi. Olin paikalla, kun sydämesi murskaantui ja arpeutui, silloin kun muut eivät ymmärtäneet. Totisesti minä olen se, joka näkee ja tietää. Eikö Minutkin ymmärretty väärin ja torjuttu? Enkö Minäkin ollut ihmisten halveksima ja hylkäämä? Voi poikani, tyttäreni, anna anteeksi seurakunnalleni. Anna anteeksi niille seuraajilleni, jotka tuomitsevat sinut. He eivät totisesti kuule Henkeni ääntä, vaikka he tuntevat sanani. Minun ääneni on hiljainen, täynnä laupeutta ja armahtavaisuutta.

Minä kurkotan sinut syleilyyni ja vedän luokseni, kun etsit ruumiillesi ja sielullesi täyttymystä. Minä syleilen sinua, vuodatan kyyneliä puolestasi, poikani ja tyttäreni. Minä itken puolestasi, sillä en voi välttää kyyneleitäni. Minä itken nähdessäni, kuinka aiheutat itsellesi jotain peruuttamatonta rikkoessasi Isäni asettamaa iankaikkista lakia vastaan, sillä seurauksia iankaikkisen lain rikkomisesta ei voi mitätöidä. Tuomioni on Minun armoni. Ota vaarin rakkaani, ota vaarin ja kuuntele ääntäni.

Voi rakkaani, luuletko että Minä en tiedä ja näe sinun etsivän voidetta ihmissydämeen, voidetta, joka löytyy vain Minulta. Et löydä lepoa ahdistuneelle sielullesi keneltäkään muulta taivaassa ja maan päällä.

Se, mikä tässä profetiassa kiinnitti minun huomiotani, on se, että Jumala pyytää seurakunnan ulkopuolelle jätettyä väärinkohdeltua antamaan anteeksi omalle seurakunnalleen, eli meille muille kristityille. Me tarvitsemme anteeksiantoa asenteillemme, sekä syntisen ihmisen tuomitsevalle että synnin tekemisen hyväksyvälle asenteellemme. Ratkaisu ei ole siinä monen nykykristityn valitsemassa linjassa, että ei ota kantaa niihin asioihin, jotka Raamatun mukaan ovat syntiä – silloin on edesauttamassa lähimmäistensä joutumista kauemmas Jumalasta. Ratkaisu ei myöskään ole lähimmäisen tuomitsemisessa, vaikka aihettakin olisi, koska silloin on estämässä evankeliumia ja sen kautta Jumalan rakkauden pääsyä tämän lähimmäisen elämään. Jumalan sanan tunteminen (tieto) on kyllä uskon perusta, mutta mekin eksymme helposti, jos emme anna Pyhän Hengen ohjata meitä sekä Jumalan sanan tuntemisessa että Jumalan rakkauden tulemisessa julki käyttäytymisessämme.

Mark. 12:24, Matt. 22:29. Jeesus vastasi heille: "Te kuljette eksyksissä, ja mistä syystä? Koska ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa.

Room. 1:32. Vaikka he tietävät Jumalan säätäneen, että ne, jotka käyttäytyvät tällä tavoin, ovat ansainneet kuoleman, he toimivat itse näin, vieläpä osoittavat hyväksymistään, kun muut tekevät samoin.

Joh. 8:10-11. Jeesus kohotti päänsä ja kysyi: "Nainen, missä ne kaikki ovat? Eikö kukaan tuominnut sinua?" "Ei, herra", nainen vastasi. Jeesus sanoi: "En tuomitse minäkään. Mene, äläkä enää tee syntiä."

Profetoija siis yrittää palauttaa eksyneen rakastavan Jumalan luo. Tämä sama tehtävä on myös opettamisen armolahjan ja usean muunkin armolahjan saaneilla. Otan tähän katkelman Erik Pontoppidanin kirjoittamasta Vähä katekismuksen selitysteoksesta "Totuus Jumalan tuntemisesta, kysymykset 279-287".

Mitä on valinnainen synti?

Kaikki pahat ajatukset, sanat ja teot. Pahoina hedelminä ne nousevat pahasta juuresta, joka on perisynti.

Onko monenlaista valinnaista syntiä?

On, kahdenlaista; heikkouden syntiä ja pahuuden syntiä.

Mitä on heikkouden synti?

Se on sitä, että tosi kristitty tekee väärin, vaikka hän sydämestään on kaiken synnin vihollinen. Se voi johtua siitä, ettei hän tiedä, että kysymyksessä on synti, ei pysty ajattelemaan asiaa uudelleen, on harkitsematon tai muuta sellaista. Hän huomaa kuitenkin syntinsä heti, kun Henki kurittaa häntä hänen omassatunnossaan. Silloin hän sydämestään katuu, pyytää Jumalalta anteeksi ja pyrkii entistä enemmän parantamaan itseään. (Gal. 6:1, Jaak. 3:2)

Mitä on pahuuden synti?

Se on sitä, että ihminen tieten tahtoen ja mielihyvin tekee pahaa tai on tekemättä hyvää ja jatkaa tätä. (1. Joh.3:8-10, Joh. 8:34, 2. Piet. 3:3, 4. Moos. 15:30)

Onko tärkeää tietää heikkouden synnin ja pahuuden synnin ero?

On, se on hyvin tärkeää. Ellei tunnista tätä eroa, se voi johtaa vaaralliseen varmuuteen tai tarpeettomaan ahdistukseen.

Miten tämä voi johtaa varmuuteen?

Siten, että pahuuden synnissä elävä lohduttautuu sillä, että kaikki ihmiset ovat syntisiä.

Eikö kuitenkin ole totta, että kaikki ovat syntisiä?

On, mutta syntisissä on suuri ero, kuten sanottu.

Esitä minulle tämä ero toisin sanoin, koska asia on näin tärkeä!

Ero on yhtä suuri kuin yöllä ja päivällä:

Jumalan lapset tekevät syntiä heikkoudesta. He tuntevat synnin, kärsivät synnistä ja joutuvat synnin yllättämiksi vastoin tahtoaan. He kuitenkin voittavat yhä enemmän syntisiä vikojaan ja puutteitaan, jotka he kokevat tuskallisiksi. He antautuvat Pyhän Hengen johdettaviksi ja pyrkivät täydellisyyteen.

Maailman ja Paholaisen lapset tekevät kuitenkin syntiä tieten tahtoen, iloitsevat synnistä ja tekevät syntiä armon varassa. He antavat lihan hallita itseään. Siksi heidän on kuoltava.

Jumala ei useinkaan tämän elämän aikana puutu siihen, jos joku haluaa elää Hänen sanansa vastaisesti. Sen sijaan Jumalan Pyhä Henki on annettu avuksi, lohduttajaksi ja johdattajaksi niille, jotka haluavat elää Jumalan sanan mukaan ja Hänen lapsinaan.

Ilm. 22:10-15. Sitten minulle sanottiin: "Älä sulje sinetillä tämän kirjan ennussanoja, sillä hetki on lähellä. Jumalaton eläköön yhä jumalattomasti, saastainen rypeköön saastassaan, vanhurskas harjoittakoon vanhurskautta ja pyhä edetköön pyhyyden tiellä. "Minä tulen pian, ja tullessani minä tuon jokaiselle palkan, maksan kullekin hänen tekojensa mukaan. Minä olen A ja O, ensimmäinen ja viimeinen, alku ja loppu. "Autuaita ne, jotka pesevät vaatteensa: he pääsevät syömään elämän puusta ja saavat mennä porteista sisälle kaupunkiin. Ulkopuolelle jäävät koirat ja noidat, irstailijat, murhaajat ja epäjumalien palvelijat ja kaikki, jotka rakastavat valhetta ja noudattavat sitä.

Henkilahja ei pakota ihmistä toimimaan vastoin hänen omaa tahtoaan (1. Kor. 14:32). Tässä mielessä Jumalan armolahjat ovat passiivisia (taka-alalla olevia). Jotkin armolahjat ovat aktiivisia siinä mielessä, että kristitty voi käyttää niitä milloin tahansa (esim. palveleminen).

Monet kristityt eivät edes tiedä, mitä armolahjoja heillä on, saati sitten sitä, että niitä voisi rukoilla itselleen (1. Kor. 14:1).

Joskus joitakin armolahjoja korostetaan muiden armolahjojen kustannuksella. Näin ei Jeesus ole asiaa tarkoittanut. Lahjojen tarkoitus ei ole tuoda kunniaa käyttäjälleen vaan Kristukselle. Jos lahjan käyttäjä alkaa armolahjansa vuoksi pitää itseään parempana kuin muita, hän syyllistyy ylpeyden syntiin. Tällainen kristitty viestittää ympäristöönsä tahtomattaankin sitä, että hän on kristittynä vielä raakile.

Monet kristityt hinkuvat näyttäviä armolahjoja, mutta eivät Hengen hedelmää, koska he ovat Raamatun lukijoina laiskoja. Vanha luomus meissä ei halua antaa hallintavaltaa pois itseltään ja tässä sillä on mahdollisuus naamioitua hengelliseksi. Tällä tavalla petetty kristitty pitää armolahjoja Jumalalta saatuna palkintona vaikka ne ovat palvelemisen apuvälineitä.

"He kuulivat, kuinka nämä puhuivat kielillä" (Apt. 10:46) 1. Eivät kaikki kristityt puhu kielillä ● Ei ole välttämätön merkki Hengellä täyttymisestä ● Ei ole ensimmäisen ja toisen luokan kristittyjä ● Ei ole kaikkein tärkein lahja	Käsitellään seuraavaksi kielillä puhumisen lahjaa tarkemmin, koska se herättää eniten kysymyksiä. Nuorena kristittynä rukoilin Jumalalta, että anna mikä armolahja tahansa mutta älä anna kielilläpuhumisen lahjaa. Koin että sellainen

kielen puhuminen, jota en itse ymmärrä, saa

minut näyttämään hölmöltä. Kuinka törppö olinkaan. Minähän halveksin Jumalan suurta lahjaa, joka oli tarkoitettu minulle oman minuuden rakentamiseksi ja eheytymiseksi. Älkää te tehkö niin, vaan hyväksykää Jumalan hyvä lahja silloin kun sitä tarjotaan.

Raamatun mukaan kaikki kristityt eivät puhu kielillä, joten tämänkään armolahjan puuttuminen ei merkitse Hengen puuttumista. Se, joka puhuu kielillä, ei ole saanut niitä merkiksi siitä, että olisi hengellisempi kuin muut, vaan että hän tarvitsee sisäistä rakentumista.

2. Mitä kielilläpuhumisen lahja on? ● Ihmisten tai enkelien kieltä (1. Kor. 13:1) ● Yksi rukouksen muoto (1. Kor. 14:2) ● Rakentaa puhujaa itseään ● Ylittää kielimuurit (1. Kor. 14:14) ● Puhuja hallitsee kielilläpuhumisen täysin	Kielillä puhuja puhuu aina jotain ymmärrettävää kieltä, vaikka hän ei itse sitä ymmärtäisikään. Kieli voi olla jokin olemassa oleva kieli tai jotain sellaista vanhaa kieltä, jota ei enää puhuta. Kielillä puhuja rukoilee Jumalaa hengessä. Sitä kan-

nattaa käyttää varsinkin silloin, kun ei tiedä mitä tulisi rukoilla. Kielillä puhuminen rakentaa puhujaa itseään. Profetoiva sen sijaan rakentaa seurakuntaa, kehottaa ja lohduttaa. Vasta selittämisen armolahjalla varustettuna kielillä puhuminen rakentaa seurakuntaa. Kielet selitettynä ovat lisäksi tarkoitettu merkiksi uskomattomille.

3. Millä tavoin kielilläpuhuminen auttaa? ● Ylistys / palvonta ● Rukous itsemme puolesta ● Esirukous 4. Hyväksyykö Uusi testamentti kielilläpuhumisen? (1. Kor. 14) ● Asiayhteys: ylenmääräinen julkinen käyttö ● Kuitenkin … (jakeet 5, 18, 39) ● Yksityinen / julkinen 5. Miten saamme tämän lahjan? ● Tavoitelkaa 1. Kor. 14:1) ● Pyydä Jumalalta ● Ole yhteistyössä Hengen kanssa ● Usko ● Älä luovuta	Kielillä puhumisen lahja on tarkoitettu rukouskammiossa käytettäväksi. Myös seurakunnan kokouksessa voi puhua kielillä mutta sen edellytyksenä on että kielet selitetään. Paavali ohjeisti Korintin seurakuntaa seuraavalla tavalla 1 Kor. 14: 26-28. … Kun kokoonnutte yhteen, jokaisella on jotakin annettavaa: laulu, opetus tai ilmestys, puhe kielillä tai sen tulkinta. Kaiken on tapahduttava yhteiseksi parhaaksi. Jos puhutaan kielillä, vain kaksi tai enintään kolme saa puhua, kukin vuorollaan, ja jonkun on tulkittava puhetta. Ellei tulkitsijaa ole, puhuja olkoon seurakunnan parissa vaiti ja puhukoon vain itselleen ja Jumalalle. …

Kielillä puhuja puhuu siis itselleen ja Jumalalle – vaikka ei itse omaa puhettaan ymmärtäisikään. Jumala, jolla on hyvä tahto ihmistä kohtaan, kuulee rukouksen. Voisiko hienompaa tietä sisäiseen eheytymiseen olla?

Miten sitten saamme tämän lahjan? - Pyytämällä sitä Jumalalta.

Joillekin se tulee helposti, niin että puhe vain alkaa pulputa. Joillakin se alkaa yhdestä sanasta ja lisääntyy siitä vähitellen. Sitä voi rukouskammiossa harjoitella – pyytää Pyhää Henkeä opettajaksi. Aluksi se voi tuntua hölmöltä, mutta ei kannata luovuttaa. Kielilläpuhumisen lahja lienee ainoita lahjoja, joka on tarkoitettu omaan käyttöön. Uskovanakin nuori voi ottaa sen heti käyttöön ilman pelkoa siitä että ylpistyisi.

Miten sitten saamme muita Jumalan lupaamia armolahjoja? – Pyytämällä niitä Jumalalta.

1. Kor. 14:1. Pyrkikää rakkauteen, mutta tavoitelkaa myös henkilahjoja, ennen kaikkea profetoimisen lahjaa.

Entäs jos tietämättäni pyydän itselleni sopimatonta armolahjaa? Pyydä vaan, Jumala ei anna sellaista armolahjaa, joka ei sinulle sovi.

Opettamisen armolahjasta sanotaan Raamatussa seuraavasti;

Jaak. 3:1. Veljeni, kovin monien teistä ei pidä ryhtyä opettajiksi, sillä te tiedätte, että meidät opettajat tullaan tuomitsemaan muita ankarammin.

Minulle itselleni on tämän armolahjan käyttö kova paikka. Jumala onkin minua kouluttanut jo yli 40 vuotta – ja kouluttaa edelleen. Sekin, että huomasin halveksineeni Jumalan upeaa armolahjaa, kielilläpuhumista, on yksi oppitunti niiden oppituntien joukossa, joilla Jumala kasvattaa lastaan - nöyremmäksi.

Entä auttaako kätten päällepaneminen Pyhän Hengen tai armolahjojen saamisessa?

Kädet laitettiin henkilön päälle silloin, kun hänet siunattiin tehtävään seurakunnassa. Paavali jopa varottaa Timoteusta, että tämä harkitsisi tarkoin, ennen kuin laittaa kädet kenenkään päälle eli antaisi tehtävän seurakunnassa (1. Tim. 5:22). Armolahjojen tai Pyhän Hengen saamiseen ei tarvita käsien päälle panemista vaikka monessa tapauksessa ne esiintyvätkin samassa yhteydessä. Armolahjan voi saada tehtävänannon yhteydessä, niin kuin Timoteus sai, kun hänet siunattiin seurakunnan johtajaksi (1. Tim. 4:14-16).

Kun kristitty saa uuden armolahjan käyttöönsä, on olemassa myös sokaistumisen vaara. Jos lahjan käytöstä puuttuu aito nöyryys, Pyhä henki astuu taka-alalle. Se, mikä alkoi hyvänä ja kauniina, muuttuu itsetunnon pönkittämisen välineeksi ja lopulta hengellisen väkivallan välikappaleeksi. Näin ei kuitenkaan tarvitse käydä. Meillä on kristittyjen yhteys, seurakunta, jota varten lahjat annetaan. Kypsä ja tasapainoinen seurakunta ottaa lahjat vastaan ja auttaa lahjan saajaa kasvamaan sen käytössä turvallisesti. Joissakin yhteisöissä lahjojen käyttöä ei sallita – ja estetään Pyhän hengen toimintaa. Joissakin yhteisöissä lahjoja vaaditaan ja niitä puristetaan väkisin esiin – tämä taas on Pyhän Hengen yläpuolelle asettumista.

Jumala haluaa antaa lahjojaan ja Jumalan lahjat ovat hyviä. Ne on tarkoitettu meille ja seurakunnalle avuksi. Älä siksi epäröi pyytää niitä itsellesi ja seurakunnalle. Jos odotamme, että meistä tulisi tarpeeksi hyviä ottamaan lahjoja vastaan – ajattele, miten nurinkurinen ajatus, – lahjan antajahan on se, joka päättää, kenelle lahjan antaa, ei lahjan saaja. Otetaanpa seuraava vertaus. Me, joilla ei ole evankelistan armolahjaa, kaivamme monttua lapiolla. Sitten siihen tulee joku isolla kaivukoneella

ja tekee tunnissa sen työn, johon minulta olisi kulunut kuukausia. Se joku on evankelistan armolahjalla varustettu. Armolahja on työkalu – ei palkinto.

No, entä kuinka sitten voin täyttyä Hengellä (jos armolahjatkin ovat työkaluja)? Siihen ei ole helppoa tietä, koska se "vanha aatu" meissä on jatkuvassa sodassa Jumalaa vastaan. Hengellä täyttymisen tie on kilvoittelun, parannuksen teon ja nöyrtymisen tie – se on Kristus-tie.

Gal. 5:16-17. Tarkoitan tätä: antakaa Hengen ohjata elämäänne, niin ette toteuta lihanne, oman itsekkään luontonne haluja. Liha haluaa toista kuin Henki, Henki toista kuin liha. Ne sotivat toisiaan vastaan, ja siksi te ette tee mitä tahtoisitte.

Mutta tässä tullaankin jo lähelle seuraavaa alfa-aihetta, "miten voin vastustaa pahaa".

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230823_Turva_Jeesuksessa.html">

Turva Jeesuksessa

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Turva Jeesuksessa

Paavali teki lähetystyötä kahden vuoden ajan Efesoksessa ja Vähä-Aasiassa, nykyisen Turkin alueella.

Ap. t. 19:11-12. Jumala teki ennennäkemättömiä voimatekoja Paavalin kätten kautta. Jopa pääliinoja ja muita Paavalin käyttämiä vaatekappaleita vietiin sairaiden päälle, ja taudit kaikkosivat ja pahat henget lähtivät pois.

Rukousliinoja käytetään nykyisinkin. Niiden käyttö perustuu ainakin osittain tähän raamatunkohtaan. Rukousliinassa itsessään ei ole parantavaa voimaa, vaikka jotkut niin luulevat. Voima on siihen liittyvässä Jumalan sanassa, sillä rukousliinan viejät uskovat Kristukseen Jeesukseen. Tilanne on vastaava kuin öljyllä voitelussa (Jaak. 5:13-15).

Jaak. 5:13-15. Jos joku teistä kärsii, hän rukoilkoon; jos joku on hyvillä mielin, hän laulakoon kiitosvirsiä. Jos joku teistä on sairaana, kutsukoon hän luokseen seurakunnan vanhimmat. Nämä voidelkoot hänet öljyllä Herran nimessä ja rukoilkoot hänen puolestaan, ja rukous, joka uskossa lausutaan, parantaa sairaan. Herra nostaa hänet jalkeille, ja jos hän on tehnyt syntiä, hän saa sen anteeksi.

Monet tarvitsevat tällaisia välikappaleita vahvistuakseen uskossa Jeesuksen Kristuksen kaikkivaltiuteen ja Hänen rakkauteensa. Uskon on kuitenkin kohdistuttava Jeesukseen itseensä, ei välikappaleeseen. Sairaus, varsinkin pitkäaikainen, vaimentaa helposti sekä uskon Jumalan kaikkivaltiuteen että uskon Jumalan rakkauteen, tai ainakin siihen, että Jeesus Kristus haluaa olla juuri sairastavan kanssa hänen negatiivisista tunteistaan riippumatta.

Ap. t. 19:13. Myös jotkut kiertelevät juutalaiset henkienmanaajat alkoivat loitsiessaan lausua Herran Jeesuksen nimeä. Karkottaessaan sairaista pahoja henkiä he sanoivat: "Minä vannotan teitä sen Jeesuksen nimessä, jota Paavali julistaa."

Jumala teki ennennäkemättömiä voimatekoja Paavalin kautta (Apt. 19:11). Koska Jeesus Kristus toimi Paavalin kautta huomiota herättävällä tavalla, alkoivat jotkut matkia Paavalia. Tällaisessa matkimisessa toimijana on ihminen, ei Jumala.

Ihminen yrittää itse ottaa Jumalan voiman omaan käyttöönsä tietyillä hengellisillä tai henkisillä harjoituksilla ja menettelytavoilla. Kristillisessä kirjallisuudessa on valitettavan paljon tällaiseen ohjaavia oppaita. Kunhan rukoilen tarpeeksi tai tietyllä tavalla, tai kun paastoan tarpeeksi, tai kun opin käyttäytymään samalla tavalla kuin joku ”Jumalan mies tai nainen” tai kun haen heiltä voitelun itselleni, tai kun antaudun Jumalalle tarpeeksi syvällisellä tavalla, silloin Jumalan on pakko antaa voimansa minunkin käyttööni. Näin luulevat myös monet pelastuneet Jumalan lapset, joita sielunvihollisen masinoima oppi on viemässä harhaan. Kaikissa näissä tavoissa toimijana on ihminen, ei Jumala. Tällöin unohdetaan, että Jumalan voima on persoona. Hän on Pyhä Henki. Antautuuko Isä Jumala Henkensä kautta meille orjaksi ja käskyläiseksi? Eiköhän sen pitäisi mennä toisin päin – minunhan se pitäisi olla Jeesuksen Hengelle alamainen. Olenko alamainen saadakseni Hengen, vai siksi, että rakastan Jumalaa?

Itse en niinkään aikoinani pyrkinyt pakottamaan Jumalaa. Pikemminkin koin olevani syrjässä Jumalan voimavirrasta. ”Josko Jumala suostuisi antamaan joitain rippeitä minullekin.” Tätä aikaa Jumala käytti – vaikka en silloin sitä tietänytkään – kasvattaakseen minua sanansa tuntemisessa ja sitä kautta sekä Jumalan itsensä tuntemisessa että itseni tuntemisessa.

Olenko antanut Jeesukselle Kristukselle asunnon sydämessäni? Jos olen, silloin Jeesuksen sovintoveri on täydellinen suojani henkivaltoja vastaan, vaikkakaan ei maailman ja oman vanhan luontoni aiheuttamaa ahdistusta vastaan (Room. 8:37-39, Joh. 16:33). Vaikka olisikin suojassa, ei pidä kiinnostua henkivalloista, vaan Jeesuksesta itsestään. Monen lähetyssaarnaajan kertoman perusteella kaste antaa suojaa henkivaltoja vastaan, vaikka ei yksinään ilman uskoa pelastakaan.

Room. 8:37-39. Mutta kaikissa näissä ahdingoissa meille antaa riemuvoiton hän (Jeesus Kristus), joka on meitä rakastanut. Olen varma siitä, ettei kuolema eikä elämä, eivät enkelit, eivät henkivallat, ei mikään nykyinen eikä mikään tuleva eivätkä mitkään voimat, ei korkeus eikä syvyys, ei mikään luotu voi erottaa meitä Jumalan rakkaudesta, joka on tullut ilmi Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme.

Joh. 16:33. Olen puhunut teille tämän, jotta teillä olisi minussa (Jeesuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

Henkienmanaajat eivät aina tee eroa, onko kyseessä todellinen riivaustila, pelkästään henkien vaikutuspiiriin joutuminen, ihmisen oma luonteenpiirre vai sairaus. Jos esim. laiskuutta ajetaan demonina ulos, ollaan pahasti eksyksissä. Liiallinen laiskuus, kuten myös työ ilman lepoa, ovat syntejä, joista tulee tehdä parannus.

Ap. t. 19:14-16. Näin tekivät myös juutalaisen ylipapin Skeuaksen seitsemän poikaa, mutta paha henki vastasi heille: "Jeesuksen minä tunnen ja Paavalinkin tiedän, mutta keitä te olette?" Ja mies, jossa paha henki oli, ryntäsi heidän kimppuunsa, nujersi heidät kaikki ja runteli heitä niin, että heidän oli alasti ja verissä päin paettava talosta.

Paha henki tunsi Jeesuksen. Paha henki oli ollut enkelinä Jeesuksen luona taivaassa ennen Jeesuksen ihmiseksi syntymistä, mutta tullut heitetyksi sieltä ulos liityttyään kapinaan Jumalaa vastaan (Joh. 17:5, Luuk. 10:18, Ilm. 12:9).

Joh. 17:5. Isä, kirkasta sinä nyt minut (Jeesus Kristus), ota minut luoksesi ja anna minulle se kirkkaus, joka minulla oli sinun luonasi jo ennen maailman syntyä.

Luuk. 10:18. Jeesus sanoi heille (opetuslapsille): "Minä näin, kuinka Saatana sinkoutui taivaasta kuin salama.

Ilm. 12:9. Tuo suuri lohikäärme, tuo muinaisaikojen käärme, jota kutsutaan Paholaiseksi ja Saatanaksi, tuo koko ihmiskunnan eksyttäjä, syöstiin maan päälle, ja samoin syöstiin alas sen enkelit.

Paha henki tiesi Paavalista. Tieto maailman tapahtumista liikkuu tämän raamatunkohdan mukaan henkivaltojen keskuudessa. Jos Paavali olisi ollut ajamassa tätä pahaa henkeä ulos, Jeesus itse olisi ollut Paavalin mukana.

Skeuaksen pojilla ei ollut Jeesuksen sovintoverta turvanaan, joten pahan hengen seuraan tuppautuessaan, he olivat heikoilla. Pelkkä tieto Jeesuksesta ja Jeesuksen nimen käyttäminen eri tilanteissa on täysin eri asia kuin Jumalan lapsella oleva Jeesuksen Kristuksen sisäinen tunteminen ja Pyhän Hengen ohjauksessa oleminen (1. Joh. 2:3-5).

1. Joh. 2:3-5. Siitä me tiedämme tuntevamme hänet (Jeesuksen Kristuksen), että pidämme hänen käskynsä. Joka sanoo tuntevansa hänet mutta ei pidä hänen käskyjään, on valehtelija, eikä totuus ole hänessä. Mutta joka noudattaa hänen sanaansa, hänessä Jumalan rakkaus on todella saavuttanut päämääränsä. Tästä me tiedämme olevamme hänen yhteydessään. (Pelastuksesta osaton ei edes yritä pitää Jumalan käskyjä, vaan ohittaa ne tarpeettomina tai muuttaa ne mieleisikseen. Vanhan luontonsa ohjaama fariseus kyllä yrittää pitää Jumalan käskyt, mutta oman voimansa avulla. Kun hän ei siinä onnistu, hän joko laskee rimaa tasolle, jolla on tyytyväinen suoritukseensa, tai väsyy, jolloin hän mahdollisesti löytää armon. Pyhän Hengen ohjauksessa oleva Jumalan lapsi tietää, että hän ei omassa voimassaan kykene käskyjä pitämään. Hän ei pysty siihen myöskään Jumalan voiman avulla, sillä Jumala ei paikkaa Pyhällä Hengellään meidän vanhaa luontoamme. Siksi Jumalan lapsi pyytää, että Jeesus Kristus kätkisi hänet ristinkuolemansa sovitukseen ja pitäisi hänet siellä ja että Jumala itse vaikuttaisi hänessä ne teot, jotka antaa lapselleen tehtäväksi.)

Ap. t. 19:17. Tämä tuli Efesoksessa sekä juutalaisten että kreikkalaisten tietoon, ja pelko valtasi kaikki ja Herran Jeesuksen nimeä ylistettiin suuresti.

Jeesus ei ollut antanut pahojen henkien puhua maallisen elämänsä aikana, sillä hän ei halunnut pahojen henkien todistavan hänen olevan Jumalan Poika (Mark. 1:23-26). Jeesuksesta Jumalan Poikana todistivat Jeesuksen teot, Jeesuksen puheet ja Vanhan testamentin kirjoitukset, jotka Jeesus täytti (Joh. 10:23-25, Luuk. 24:25-27). Nyt Efesoksessa paha henki todisti epäsuorasti Jeesuksesta.

Mark. 1:23-26. Kaupungin synagogassa oli juuri silloin mies, joka oli saastaisen hengen vallassa. Hän alkoi huutaa: "Mitä sinä meistä tahdot, Jeesus Nasaretilainen? Oletko tullut tuhoamaan meidät? Minä tiedän, kuka sinä olet, Jumalan Pyhä!" Mutta Jeesus käski henkeä ankarin sanoin: "Vaiti! Lähde hänestä!" Silloin saastainen henki kouristi miestä ja lähti hänestä huutaen kovalla äänellä.

Joh. 10:23-25. Kun Jeesus käveli temppelialueella Salomon pylväikössä, juutalaiset piirittivät hänet ja tiukkasivat: "Kuinka kauan sinä kiusaat meitä? Jos olet Messias, sano se suoraan." Jeesus vastasi: "Minähän olen sanonut sen teille, mutta te ette usko. Teot, jotka minä teen Isäni nimissä, todistavat minusta.

Luuk. 24:25-27. Silloin Jeesus sanoi heille (Emmauksen tien kulkijoille): "Voi teitä ymmärtämättömiä! Noinko hitaita te olette uskomaan kaikkea sitä, mitä profeetat ovat puhuneet? Juuri niinhän Messiaan piti kärsiä ja sitten mennä kirkkauteensa." Ja hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.

Ap. t. 19:18-20. Monet uskoon tulleet kävivät avoimesti tunnustamassa, mitä kaikkea olivat tehneet, ja useat, jotka olivat harjoittaneet taikuutta, kokosivat kirjansa yhteen ja polttivat ne kaikkien nähden. Kun kirjojen arvo laskettiin, päädyttiin viiteenkymmeneentuhanteen hopearahaan. Näin Herran sana osoitti voimansa ja levisi yhä laajemmalle.

Samalla tavalla kuin rukousliinoihin liittyvä Jumalan sana voi parantaa, voi taikuuteen liittyvä esine tuoda mukanaan pahojen henkien vaikutuksen. Kristityn tulee sanoutua irti kaikesta taikuuteen ja henkien palvontaan liittyvistä asioista. Kaikki näihin liittyvät esineet on hävitettävä.

Ap. t. 19:21-22. Näiden tapahtumien jälkeen Paavali Hengen johdatuksesta päätti matkata Makedonian ja Akhaian kautta Jerusalemiin ja sanoi: "Siellä käytyäni minun on mentävä myös Roomaan." Kaksi apulaistaan, Timoteuksen ja Erastoksen, hän lähetti Makedoniaan, mutta itse hän jäi vielä joksikin aikaa Aasian maakuntaan.

Pyhä Henki alkoi johdattaa Paavalia Jerusalemiin ja sitä kautta Roomaan. Pyhä henki teki tiettäväksi, että Paavali tullaan vangitsemaan Jerusalemissa. Silti Paavali meni sinne, koska tiesi sen Jumalan tahdoksi (Apt. 21:10-14). Paavali kirjoitti osan kirjeistään vankina ollessaan, mitä ilmeisesti muuten ei olisi tapahtunut.

Apt. 21:10-14. Olimme olleet kaupungissa jo useita päiviä, kun sinne saapui Juudeasta Agabos-niminen profeetta. Hän tuli luoksemme, otti Paavalilta vyön, sitoi sillä jalkansa ja kätensä ja julisti: "Näin sanoo Pyhä Henki: tällä tavoin juutalaiset Jerusalemissa sitovat sen miehen, jonka vyö tämä on, ja luovuttavat hänet pakanoiden käsiin." Tämän kuultuamme me yhdessä Kesarean uskovien kanssa pyysimme, ettei Paavali menisi Jerusalemiin. Mutta Paavali sanoi: "Miksi te tuollaista puhutte, miksi itkette ja raastatte minun sydäntäni? Minä olen valmis kahleisiin ja kuolemaankin Jerusalemissa Herran Jeesuksen nimen tähden." Kun hän ei antanut periksi, me rauhoituimme ja sanoimme: "Toteutukoon Herran tahto."

Mistä tietää, että joku asia on Jumalan tahdon mukainen? Siitäkö, että se tuntuu hyvältä - usein se on juuri päinvastoin. Seuraavia tuntomerkkejä voi käyttää;

Onko se Raamatun kokonaisilmoituksen mukaista? Valitettavan usein Raamatusta otetaan erilleen yksi tai kaksi lausetta ja käytetään niitä oman toiminnan selittämiseen.

Onko Jumala vahvistanut sanansa riippumattoman lähteen kautta? Tämä on erittäin tärkeää varsinkin silloin, kun joku yrittää ohjata meitä profetian kautta.

Ap. t. 19:23-27. Noihin aikoihin Efesoksessa syntyi Herran tien johdosta paha mellakka. Kaupungissa oli Demetrios-niminen hopeaseppä, joka valmistutti hopeisia Artemiin temppelin kuvia ja näin hankki käsityöläisille huomattavat tulot. Hän kutsui koolle nämä ja muut saman alan työntekijät ja sanoi: "Miehet, te tiedätte, että meidän vaurautemme on tämän työn varassa. Mutta nyt te voitte nähdä ja kuulla, kuinka tuo Paavali on harhauttanut suuren joukon ihmisiä, ei vain täällä Efesoksessa vaan kohta koko Aasian maakunnassa. Hänhän uskottelee, että ihmiskätten luomukset eivät ole mitään jumalia. Tämä uhkaa saattaa meidän ammattimme huonoon huutoon, eikä siinä kaikki: voi käydä niin, että suuren jumalattaremme Artemiin temppeliä ei kohta enää pidetä minään ja hän menettää mahtinsa - hän, jota koko Aasia ja koko maailma palvelee."

Demetrios, palvoi rahaa ja Atemis jumalatarta. Hän oli havainnut, että Jeesukseen uskovat eivät enää käyneet jumalattaren temppelin palvontamenoissa. Uskovat olivat polttaneet taikuuteen liittyvät kirjat ja mahdollisesti Demetrios pelkäsi, että seuraavana vuorossa olisivat epäjumalien palvontaan liittyvät kuvat. Artemis jumalatarta, jota palvottiin seksin ja prostituution kautta, palvotaan maailmassa edelleen ”rakkauden” jumalan nimellä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Hopeaseppä Demetrios ja muut käsityöläiset eivät riidelleet Paavalin kanssa opillisista kysymyksistä. Heidän vihansa syttyi siksi, että Paavalin julistustyö uhkasi heidän toimeentuloaan.

Artemis, roomalaisittain Diana, oli hedelmällisyyden jumalatar. Häntä edusti naista esittävä patsas. Pakanajumalattarelle omistettuun juhlaan liittyi villejä orgioita ja juominkeja. Artemiin palvonta ilmeisesti määritti uskonnollista ja kaupallista elämää Efesoksessa.

Evankeliumi Jeesuksesta tekee aina vaikutuksen. Se joko kääntää ihmiset Jumalan puoleen tai Jumalasta poispäin. Ellei saarna tai julistus tee kumpaakaan, se ei ole ollut evankeliumia.

Ap. t. 19:28. Tämän kuullessaan miehet vimmastuivat ja huusivat: "Suuri on Efesoksen Artemis!"

Kokoontuneen joukon saama rahavirta oli uhattuna. Rahan himon vallassa olevat keksivät tässäkin tapauksessa keinon himonsa tyydyttämiseksi.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Demetrios aiheutti tahallaan sekasorron kaupungissa puhumalla miehille, joiden tiesi rakastavan rahantuloa. Nämä verhosivat ahneutensa isänmaallisiin puheisiin ja teennäiseen uskonnollisuuteen. He eivät nähneet itsekkyyttään, vaan pitivät itseään sankareina, jotka puolustivat omaa maataan ja uskoaan.

Ap. t. 19:29-34. Koko kaupunki joutui kuohuksiin. Väkeä tuli virtanaan kaupungin teatteriin, ja ihmiset riistivät mukaansa Gaioksen ja Aristarkoksen, Paavalin makedonialaiset matkatoverit. Paavali halusi mennä kokouspaikalle, mutta opetuslapset estivät häntä. Myös muutamat maakunnan korkeat hallitusmiehet, jotka olivat hänen ystäviään, lähettivät hänelle sanan ja varoittivat häntä menemästä teatteriin. Teatterissa vallitsi täysi sekasorto. Toiset huusivat sitä, toiset tätä, eivätkä useimmat edes tienneet, miksi oli kokoonnuttu. Sitten väkijoukon huomio kohdistui Aleksandrokseen, jota juutalaiset työnsivät esiin. Aleksandros viittasi kädellään pitääkseen puolustuspuheen. Mutta kun huomattiin, että hän oli juutalainen, kaikki alkoivat yhteen ääneen huutaa: "Suuri on Efesoksen Artemis!" Tätä kesti parin tunnin ajan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Paavalin sanoma oli tavoittanut kaikki yhteiskunnan kerrokset, ja hänellä oli korkeassa asemassa olevia ystäviä.

Väkijoukko vastusti sekä juutalaisia että kristittyjä. Juutalaiset halusivat ilmoittaa, etteivät he kuuluneet kristittyjen yhteisöön eikä heillä ollut mitään tekemistä käsityöläisten tulonmenetyksen kanssa. Juutalaista Aleksandrosta työnnettiin esiin puhumaan ilmeisesti juuri tästä.

Ap. t. 19:35-40. Lopulta kaupungin sihteeri sai joukon rauhoittumaan. "Efesolaiset!" hän huusi. "Kaikkihan tietävät, että Efesoksen kaupunki on pantu vaalimaan suuren Artemiin temppeliä ja hänen taivaasta pudonnutta kuvaansa. Tätä ei kukaan voi kiistää. Pysykää siis rauhallisina, älkää tehkö mitään harkitsematonta. Nämä miehet, jotka te toitte tänne, eivät ole temppelinryöstäjiä eivätkä liioin ole herjanneet meidän jumalatartamme. Jos Demetrios ja hänen ammattitoverinsa haluavat nostaa syytteen jotakuta vastaan, niin sitä varten on käskynhaltijat ja oikeusistuimet - syyttäkööt siellä toisiaan. Jos teillä taas on joitakin muita vaatimuksia, ne käsitellään laillisessa kansankokouksessa. Tästä tämänpäiväisestä voi meille olla seurauksena kapinasyyte, ja meidän olisi vaikea löytää selitystä tälle mellakalle." Näin puhuen hän sai kokouksen hajaantumaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Efesos oli Rooman hallinnon alainen kaupunki ja paikallisten virkamiesten tehtävänä oli turvata sen rauha ja järjestys.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230906_Apostolien_teot_20.html">

Apostolien teot 20

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Apostolien teot, luku 20

Ap. t. 20:1. Mellakan (jonka Demetrios hopeaseppä Efesoksessa aiheutti) laannuttua Paavali kutsui opetuslapset koolle ja puhui heille rohkaisevasti. Sitten hän hyvästeli heidät ja lähti kohti Makedoniaa.

Paavali ei tämän jälkeen enää käynyt Efesoksessa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo Efesoksen seurakunnasta seuraavaa;

Efesoksen seurakunta perustettiin vuonna 53 Paavalin ollessa matkalla Jerusalemiin. Paavali palasi Efesokseen vuotta myöhemmin kolmannella lähetysmatkallaan ja jäi sinne kolmeksi vuodeksi saarnaamaan ja opettamaan. Toisella kertaa hän tapasi Efesoksen seurakunnan vanhimmat ja lähetti Timoteuksen seurakunnan johtajaksi. (1. Tim. 1:3). Vain muutamaa vuotta myöhemmin Paavali vietiin vankina Roomaan. Siellä häntä kävi tapaamassa lähettejä useista seurakunnista, myös Tykikos niminen mies Efesoksesta. Paavali kirjoitti Efesolaiskirjeen Efesoksen seurakunnalle (Roomassa vankeudessa ollessaan) ja lähetti sen Tykikoksen mukana. Kirjeen tarkoitus ei ollut kumota väärää oppia tai ratkaista ongelmia vaan rohkaista lukijoita.

1. Tim. 1:3-8. Makedoniaan lähtiessäni kehotin sinua (Timoteus) jäämään Efesokseen, jotta kieltäisit siellä eräitä levittämästä vieraita oppeja ja harrastamasta taruja ja noita loputtomia sukuluetteloita. (Timoteus oli ilmeisesti onnistunut tässä, koska Paavali ei kirjeessään efesolaisille käsittele vääriä oppeja.) Ne johtavat vain turhiin tutkisteluihin eivätkä palvele Jumalan suunnitelmaa, joka avautuu vain uskolle. (Vieraita oppeja ei kannata lähteä opiskelemaan, vaan tutustua Raamattua opiskelemalla Jeesukseen.) Kehotuksemme päämääränä on rakkaus, joka tulee puhtaasta sydämestä (Vain Jeesuksen verellä puhdistetun sydämen voi Jumala täyttää omalla rakkaudellaan; Hes. 36:25-27, 1. Joh. 4:19-21.), hyvästä omastatunnosta ja vilpittömästä uskosta. (Paavali pyrki ohjaamaan kuulijoitaan ja lukijoitaan Jeesuksen Kristuksen yhteyteen, joka on ja jossa on Jumalan rakkaus. Vieraat opit pyrkivät viemään meitä eroon Jeesuksesta muuttamalla Raamatun ilmoitusta.) Eräät ovat eksyneet tästä pois ja ruvenneet jaarittelemaan joutavia. He haluavat esiintyä lainopettajina, vaikka eivät itsekään ymmärrä, mitä puhuvat ja mitä niin varmasti väittävät. (Jos alamme puhua falskisti Jumalan armosta, joka saadaan ainoastaan turvautumalla Jeesuksen sovintovereen, menetämme viisauden ja tiedon; Kol. 2:-4.) Me tiedämme, että laki on hyvä, jos sitä käytetään lain tarkoituksen mukaisesti. (Lain tehtävänä on näyttää todeksi meidän syntisyytemme että hyväksyisimme myös armon; Room. 3:20, Room. 7:7-8:4.)

Ap. t. 20:2-3. Matkansa varrella hän kaikkialla rohkaisi uskonveljiä. Saavuttuaan Kreikkaan hän viipyi siellä kolme kuukautta.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Kreikassa ollessaan Paavali vietti suuren osan ajastaan Korintissa, josta hän kirjoitti kirjeen roomalaisille. Vaikka Paavali ei vielä ollut käynyt Roomassa, uskovat olivat jo perustaneet sinne seurakunnan. Kirjeessään Paavali kertoi, että hän aikoi tulla vierailemaan Roomassa asuvien uskovien luona. Roomalaiskirje on opillinen tutkielma uskon ja pelastuksen merkityksestä. Samalla siinä selitetään juutalaisten ja kristittyjen välistä suhdetta Kristuksessa ja annetaan myös käytännön ohjeita seurakunnalle.

Paavali tiesi Hengen vaikutuksesta päätyvänsä Roomaan (Apt. 19:21).

Apt. 19:21. … Paavali Hengen johdatuksesta päätti matkata Makedonian ja Akhaian kautta Jerusalemiin ja sanoi: "Siellä käytyäni minun on mentävä myös Roomaan."

Ap. t. 23:11. Seuraavana yönä Herra seisoi Paavalin edessä ja sanoi: "Pysy rohkeana. Sinä olet todistanut minusta täällä Jerusalemissa, ja samalla tavoin sinun on todistettava myös Roomassa." (Tämä Herran ilmoitus oli kyllä Paavalin mielessä silloin, kun hän oli vankina laivalla matkalla Roomaan ja myrskyssä roomalaiset sotilaat aikoivat tappaa vangit, Paavalin muiden mukana, etteivät vangit olisi päässeet karkuun; Apt. 27:41-44.)

Ap. t. 20:3. Kun hän oli aikeissa jatkaa matkaansa meritse Syyriaan, hän sai kuulla juutalaisten salahankkeesta ja päättikin kiertää Makedonian kautta.

Jeesuksen Messiaanaan hylänneet juutalaiset olivat saman puhdasoppisuuden hengen vallassa, mikä Paavalillakin oli ollut ennen pelastumistaan ja siksi he suunnittelivat Paavalin tappamista laivamatkan aikana (Apt. 21:3-8). Ihmislähtöisiä oppeja puolustetaan vaikka väkivalloin. Ellei ruumiillista väkivaltaa voi käyttää, turvaudutaan henkiseen väkivaltaan (Mark. 7:21-23). Juutalaisuus, hylättyään Messiaansa Jeesuksen, tukeutui lain kirjaimeen ja siitä tehtyihin vanhinten perinnäissääntöihin. Puhdasoppisuus, niin tärkeää kuin se oikeana puhdasoppisuutena onkin, on suurta julmuutta ilman Jumalalta saatua rakkautta. Puhdasoppisuus keskittyy lähimmäisen virheisiin, tuo ne esille ja korostaa niitä. Kun Jeesus Kristus on Herrana sydämessä, tulee armo mukaan kuvioihin (1. Piet. 3:15-16).

Apt. 21:3-8. "Minä (Paavali) olen juutalainen. Olen syntynyt Kilikian Tarsoksessa mutta kasvanut tässä kaupungissa. Gamalielin oppilaana minut on kasvatettu isiemme lain kaikkien vaatimusten mukaan. Kiivaasti minä taistelin Jumalan puolesta, juuri niin kuin te kaikki tänään teette. Minä olin tälle tielle (Jeesus-tielle) lähteneiden verivihollinen ja vainosin heitä, pidätin miehiä ja naisia ja toimitin heidät vankilaan. Tämän voi ylipappi ja koko vanhimpien neuvosto todistaa. Heiltä minä myös sain valtuudet, Damaskoksen veljille osoitetut kirjeet, kun lähdin sinne vangitsemaan siellä olevia kristittyjä ja tuomaan heidät Jerusalemiin rangaistaviksi. "Mutta matkalla, kun jo olin lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti puolenpäivän aikaan yhtäkkiä kirkas valo ympärilleni. Kaaduin maahan ja kuulin äänen sanovan: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua?' Minä kysyin: 'Herra, kuka sinä olet?' Ääni vastasi: 'Minä olen Jeesus Nasaretilainen, jota sinä vainoat.' (Koska meillä on taistelu henkivaltoja vastaan, ei maailma itse asiassa meitä vainoa vaan Jeesusta Kristusta meissä; Ef. 6:12.)

Mark. 7:21-23. Juuri ihmisen sisältä, sydämestä, lähtevät pahat ajatukset, ja niiden mukana siveettömyys, varkaudet, murhat, aviorikokset, ahneus, häijyys, vilppi, irstaus, pahansuopuus, herjaus, ylpeys ja uhmamieli. Kaikki tämä paha tulee ihmisen sisältä ja saastuttaa hänet." (Kaikkeen tähän meillä jokaisella on luontaiset taipumukset. Sitä sanotaan perisynniksi. Kasvatus ja sivistys voivat pitää pahimpia taipumuksen esiintymisiä kurissa. )

1. Piet. 3:15-16. … pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana

Ap. t. 20:4. Hänen mukanaan lähtivät beroialainen Sopatros, Pyrrhoksen poika, tessalonikalaiset Aristarkos ja Sekundos, derbeläinen Gaios, Timoteus ja aasialaiset Tykikos ja Trofimos.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Paavalin matkatoverit edustivat seurakuntia, jotka Paavali oli perustanut Aasiaan. Jokainen mies toi kotiseurakunnastaan uhrilahjan Jerusalemin uskoville, mikä teki lahjoista henkilökohtaisia ja vahvisti uskovien yhteyttä. Samalla se oli tehokas tapa opettaa seurakunnille anteliaisuutta, sillä miehet olivat omin silmin nähneet lahjojensa vaikutukset ja pystyivät palatessaan kertomaan niistä kotiseurakunnalleen. Paavali kirjoitti tästä lahjasta kirjeessään Korintin seurakunnalle (2. Kor. 8:1-21).

2. Kor. 8:1-21. Veljet, tahdomme teidän tietävän, millaisen armon Jumala on suonut Makedonian seurakunnille. … he pyytämällä pyysivät, että antaisimme heidän osallistua yhteiseen rakkaudentyöhön, (Jerusalemissa olevien) pyhien avustamiseen. … Nyt on teillä yllin kyllin ja voitte lievittää heidän puutettaan, sitten voivat taas he yltäkylläisyydestään lievittää teidän puutettanne, ja näin toteutuu oikeus ja kohtuus. …

Lisäksi seurakunnat ovat valinneet hänet (Tiituksen) meidän matkatoveriksemme viemään tätä rakkaudenlahjaa, …

Ap. t. 20:5-6. Nämä menivät edeltä ja odottivat meitä Troaksessa. Me muut purjehdimme happamattoman leivän juhlan jälkeen Filippistä, ja viisi päivää matkattuamme saavuimme Troakseen heidän luokseen. Viivyimme sitten siellä viikon ajan.

Me -muoto tarkoittaa sitä, että Luukas oli mukana matkaseurueessa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo happamattoman leivän juhlasta seuraavaa;

Vaikka juutalaiset eivät olleetkaan Jerusalemissa, he viettivät pääsiäistä, jota seurasi happamattoman leivän juhla. Kaikki tapahtui Mooseksen ohjeiden mukaan (2. Moos. 12:43-51).

2. Moos. 12:43-46. Herra sanoi Moosekselle ja Aaronille: "Nämä säännökset koskevat pääsiäislammasta. … Lammas on syötävä yhdessä ja samassa talossa, kukaan ei saa viedä lihaa ulos talostaan eikä rikkoa ainoatakaan luuta.

Ap. t. 20:7-12. Sapatin mentyä, viikon ensimmäisenä päivänä (sunnuntaina), kokoonnuimme murtamaan leipää (sisältää ehtoollisen vieton). Paavali, jonka seuraavana päivänä oli määrä jatkaa matkaansa, puhui koolla oleville, ja puhe pitkittyi puoleenyöhön saakka. Ylimmän kerroksen huoneessa, jossa olimme, paloi monta lamppua. Muuan Eutykos-niminen nuorukainen (Kreikankielinen sana viittaa noin 8 – 14 vuoden ikään.) istui ikkunalla, ja kun Paavali yhä jatkoi puhettaan, hän vaipui syvään uneen ja nukuksissa putosi kolmannesta kerroksesta alas. Hänet nostettiin kuolleena maasta. (Luukas, joka oli lääkäri, oli mukana toteamassa tilanteen.) Mutta Paavali meni alas, painautui häntä vasten, kietoi kätensä hänen ympärilleen ja sanoi: "Älkää hätäilkö, hän on hengissä." Paavali palasi sitten yläkertaan, mursi leipää ja söi. Hän keskusteli opetuslasten kanssa vielä pitkään, aina aamunkoittoon saakka, ja lähti sitten. Poika vietiin elävänä kotiin, ja kaikki olivat iloissaan ja rohkealla mielin (tulivat lohdutetuiksi).

Paavalin kautta tapahtui ihmeteko, vaikka Paavali ei omaa osuuttaan korostakaan. Paavalista olisi jäänyt aivan erilainen muisto Troaksen seurakuntaan, mikäli Eutykos olisi jäänyt kuolleeksi.

Ap. t. 20:13-16. Menimme sitten laivaan ja purjehdimme kohti Assosta, jossa meidän oli määrä ottaa Paavali mukaamme; näin hän oli päättänyt, koska halusi mennä sinne jalan. Kun tapasimme toisemme Assoksessa, otimme hänet laivaan ja jatkoimme Mityleneen. Lähdettyämme sieltä taas merelle tulimme seuraavana päivänä Kiossaaren kohdalle, sitä seuraavana olimme Samoksessa, ja päivää myöhemmin saavuimme Miletokseen. Paavali oli näet päättänyt purjehtia Efesoksen ohi, ettei häneltä kuluisi liiaksi aikaa Aasiassa. Hän piti kiirettä ehtiäkseen, mikäli mahdollista, helluntaiksi Jerusalemiin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Paavali halusi ehtiä Jerusalemiin helluntaiksi, jota vietettiin 50 päivää pääsiäisen jälkeen. Hän toi mukanaan lahjoja Aasian ja Kreikan seurakunnilta Jerusalemin uskoville (Room. 15:25-26, 1. Kor. 16:1-4). Jerusalemin seurakunnassa elettiin vaikeita aikoja. Paavali saattoi kiirehtiä myös siksi, että hän halusi antaa mukanaan olevan lahjan uskoville nimenomaan helluntaina, joka oli kiitosjuhla Jumalalle kaikesta huolenpidosta.

Room. 15:25-26. Nyt olen kuitenkin lähdössä Jerusalemiin viemään avustusta pyhille. Makedonian ja Akhaian seurakunnat ovat näet päättäneet antaa yhteisen lahjan Jerusalemin seurakunnan köyhille.

1. Kor. 16:1-4. Kun keräätte varoja Jerusalemin pyhille, noudattakaa niitä ohjeita, jotka olen antanut Galatian seurakunnille: kunkin teistä on aina sapatin jälkeisenä päivänä pantava syrjään rahaa sen mukaan kuin hänellä on varaa, jottei keräystä pantaisi toimeen vasta kun olen tullut sinne. Sitten kun tulen, lähetän teidän valitsemanne ja valtuuttamanne henkilöt viemään lahjaanne Jerusalemiin. Jos minun itsenikin on syytä lähteä matkaan, niin matkustamme yhdessä.

Ap. t. 20:17-20. Miletoksesta Paavali lähetti sanan Efesokseen ja kutsui seurakunnan vanhimmat luokseen. Kun nämä olivat tulleet, Paavali puhui heille: "Te tiedätte, millä tavoin minä kaiken aikaa, siitä päivästä alkaen jona tänne Aasiaan tulin, olen toiminut teidän keskuudessanne. Olen palvellut Herraa nöyrin mielin, kyyneleet silmissä, kaikissa koettelemuksissa, joita juutalaiset juonillaan ovat minulle aiheuttaneet. En ole vaiennut mistään sellaisesta, mikä on teille hyödyksi, vaan olen julistanut sanaa ja opettanut teitä sekä julkisesti että kodeissanne.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Uskovan tie ei ole helppo, eikä kristittynä eläminen ratkaise kaikkia ongelmia. Pelastuksen sanoma oli niin tärkeä, ettei Paavali hukannut yhtäkään tilaisuutta kertoa sitä eteenpäin. Vaikka hän valitsi saarnatyylin yleisönsä mukaan, sanoma pysyi aina samana: Hän kehotti ihmisiä kääntymään pois synnistä ja uskomaan Jeesukseen. Kohtaamme elämässä niin itkua ja murhetta kuin myös iloa, mutta Jumalan siunaus on paljon suurempi kuin mitkään elämän vaikeudet.

Ap. t. 20:21. Sekä juutalaisia että kreikkalaisia olen todistuksellani taivuttanut kääntymään (olen julistanut parannusta ja kääntymistä) Jumalan puoleen ja uskomaan meidän Herraamme Jeesukseen.

Kirkkoraamatun 1992 raamatunkäännös on jättänyt sanan ”parannus” pois ja puhuu vain Jumalan puoleen kääntymisestä. Ajatus on sikäli oikea, että oikea parannuksen teko seuraa vasta uskoa Jeesukseen Kristukseen omana Herranaan.

Ap. t. 20:22-23. "Nyt on Pyhä Henki sitonut minut ja vie minua Jerusalemiin, enkä tiedä, mitä siellä on osakseni tuleva. Tämän vain tiedän: joka kaupungissa Pyhä Henki vakuuttaa, että minua odottavat kahleet ja ahdinko.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Pyhä Henki näytti Paavalille, että tätä odotti vangitseminen ja tämä kohtaisi kärsimyksiä. Silloinkaan Paavali ei lakannut hoitamasta tehtäväänsä. Hänen vahva luonteensa oli hyvä esimerkki Efesoksen seurakunnan vanhimmille, koska myös jotkut heistä joutuivat kärsimään Kristuksen tähden.

Ap. t. 20:24-25. Eloon jäämiseni ei minulle kuitenkaan merkitse mitään sen rinnalla, että pääsen matkani päähän ja saatan loppuun Herralta Jeesukselta saamani palvelutehtävän: julistaa evankeliumia Jumalan armosta. "Nyt tiedän, että te ette enää näe minua, ei kukaan teistä, joiden keskuudessa olen elänyt ja julistanut Jumalan valtakuntaa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Usein ajattelemme epäonnistuneemme, jos emme saa elämässä hyvää mainetta, mukavia kokemuksia, runsaasti rahaa emmekä ajallista menestystä. Paavali sen sijaan piti elämää turhana, ellei hän käyttänyt sitä Jumalan työhön. Hänelle tärkein kysymys oli se, mitä hän oli valmis laittamaan likoon elämässään, eikä suinkaan se, mitä hän itse sai elämän aikana.

Ap. t. 20:26-27. Siksi minä tänä päivänä vakuutan teille, että jos joku teistä joutuu kadotukseen, syy ei ole minun: minä olen avoimesti julistanut teille kaiken, mitä Jumalan pelastussuunnitelmaan kuuluu.

Joskus kuuluu julistettavan, että ”kerran pelastunut on aina pelastunut”. Tämä kohta, yhdessä usean muun raamatunkohdan kanssa, kumoaa ko. väitteen. Väitteen puolustukseksi ei riitä se oletus, että joku näistä Efesoksen seurakunnan vanhimmista olisi ollut uskovien joukossa ilman todellista uskoa ja päätyisi siksi kadotukseen.

Paavali julisti Jumalan pelastussuunnitelmaa, jonka luovuttamattomat osat ovat Jeesuksen kuolema ristillä meidän syntiemme vuoksi Jumalana ja ihmisenä, ylösnousemus ja muutkin uskontunnustuksessa mainitut asiat.

Ap. t. 20:28. "Pitäkää huoli itsestänne ja koko laumasta, jonka kaitsijoiksi Pyhä Henki on teidät pannut; huolehtikaa seurakunnasta, jonka Herra omalla verellään on itselleen lunastanut.

”Pitäkää huoli itsestänne.” Jokainen joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään, sillä mitään ei voi Jumalalta salata (Room. 14:12, Hepr. 4:13).

”Pitäkää huoli seurakunnasta.” Jokainen johtaja joutuu tekemään tilin Jumalalle myös jokaisesta alaisestaan ja johdettava olleesta henkilöstä (Hepr. 13:17).

Room. 14:12. Jokainen meistä joutuu tekemään Jumalalle tilin itsestään.

Hepr. 4:13. Jumalalta ei voi salata mitään. Kaikki, mikä on luotu, on avointa ja alastonta hänelle, jolle meidän on tehtävä tili.

Hepr. 13:17. Olkaa johtajillenne kuuliaiset, totelkaa heitä. He (johtajat) valvovat öitä teidän vuoksenne, koska joutuvat kerran tekemään teistä jokaisesta tiliä. (Poikkeuksena sellaiset johtajat, jotka ovat julmia susia. He pyrkivät itse hyötymään laumasta. ”Ennemmin tulee totella Jumalaa kuin ihmisiä”; Apt. 5:29.)

Ap. t. 20:29-30. Minä tiedän, että lähtöni jälkeen teidän joukkoonne tulee julmia susia, jotka eivät laumaa säästä. Teidän omasta joukostanne nousee miehiä, jotka julistavat totuudenvastaisia oppeja vetääkseen opetuslapset mukaansa.

Julmimmat sudet kristittyjen ”lammasten” joukossa ovat niitä auktoriteettiasemassa olevia tai johtoasemaan pyrkiviä, jotka uskosta luovuttuaan haluavat edelleen opettaa muita kristittyjä. Joissakin, vain näennäisesti ”kristillisissä” kirjoissa, kirjan suomalainen kirjoittaja itse kertoo, miten Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa opiskelu on vienyt häneltä uskon. Itse olen parinkin papin suusta kuullut lentävän lauseen; ”aloitti Hengessä, päätti Helsingissä”. Stalinkin luopui ortodoksisesta pappisurastaan luettuaan Darvinin kirjoittaman esityksen kehitysopista.

Rovasti Matti Vuolanne kertoo eräällä äänitteellään tapauksen ollessaan Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa pappiskoulutuksessa;

Matin opiskelukaveri tuli surulliseksi opettajaprofessorin väitteestä, että meidän kaikkien esi-isä on apina. Kun hän murehti asiaa, Matti lohdutti häntä. ”Ei tässä asiassa ole mitään epäselvää. Professori pitää omana esi-isänään apinaa, sinun esi-isäsi on Jumala (Luuk. 3:23-38, Matt. 6:9).”

Luuk. 3:23-38. Jeesus oli noin kolmenkymmenen vuoden ikäinen aloittaessaan työnsä. Hän oli - näin luultiin - Joosefin poika. Joosefin isä oli Eeli, tämän isä Mattat, … tämän Aadam, tämän Jumala. (Aadam oli ensimmäinen ihminen ja me kaikki olemme hänen jälkeläisiään.)

Matt. 6:9. Rukoilkaa te siis näin: Isä meidän, joka olet taivaissa! ...

Ap. t. 20:31. Olkaa siis valveilla ja muistakaa, että minä kolmen vuoden ajan olen lakkaamatta, yötä päivää kyynelsilmin opastanut itse kutakin teistä.

”Olkaa siis valveilla” Mitä se tarkoittaa käytännössä? (Matt. 26:41, Luuk. 12:35-38, Matt. 24:48-51, Luuk. 21:34-36, 1. Kor. 16:13-14, Kol. 4:2, 1. Tess. 5:6, 1. Tim. 4:16, 1. Piet. 5:8-11, Ilm. 3:3, Ilm. 16:15).

Matt. 26:41. Valvokaa ja rukoilkaa, ettette joutuisi kiusaukseen. Tahtoa ihmisellä on, mutta luonto on heikko." (Meidän vanha luontomme vie meitä kuin pässiä narusta, ellemme tiedosta syntejä, joihin helposti lankeamme. Näitä ovat mm. ahneus, ylpeys, itsensä korottaminen muita halventamalla ja itsensä halventaminen. Jatkuva yhteydenpito Jeesukseen, Jumalan Sanaan ja rukous auttavat valvomaan; Ps. 19:13-14.)

Luuk. 12:35-38. "Pitäkää vaatteenne vyötettyinä ja lamppunne palamassa. Olkaa niin kuin palvelijat, jotka odottavat isäntäänsä häistä valmiina heti avaamaan oven, kun hän tulee ja kolkuttaa. Autuaita ne palvelijat, jotka heidän herransa palatessaan tapaa valvomasta! Totisesti: hän vyöttäytyy, kutsuu heidät pöytään ja jää itse palvelemaan heitä. Autuaita nuo palvelijat, jos hän tapaa heidät näin valvomasta, tulipa hän ennen sydänyötä tai sen jälkeen! (Jeesus puhuu tässä kohdassa paluustaan, siitä hetkestä kun Hän tulee takaisin noutamaan omiaan kotiin. Osa meistä odottaa Jeesuksen paluuta iäisyydessä, osa on elossa Jeesuksen palatessa. Koska kukaan ei tiedä päiviensä määrää, on parasta valvoa joka hetki. Pahinta mitä valvomattomuuttaan voi tehdä, on alkaa lyömään kanssapalvelijoitaan; Matt. 24:48-51.)

Matt. 24:48-51. "Mutta jos palvelija on kelvoton, hän ajattelee: 'Herrani ei tule vielä pitkään aikaan', ja hän alkaa lyödä tovereitaan ja syö ja juo juoppojen seurassa. Mutta päivänä, jota tuo palvelija ei arvaa, hetkenä, jota hän ei tiedä, hänen herransa tulee, hakkaa hänet kuoliaaksi ja tuomitsee hänet samaan paikkaan, jossa teeskentelijät ovat. Siellä itketään ja kiristellään hampaita.

Luuk. 21:34-36. "Pitäkää varanne, etteivät juopottelu ja päihtymys tai jokapäiväisen elämän huolet turruta teitä, niin että se päivä yllättää teidät niin kuin ansa. Sitä päivää ei vältä yksikään, joka maan päällä elää. Pysykää siis alati valveilla ja rukoilkaa itsellenne voimaa, jotta selviäisitte kaikesta siitä, mikä on tapahtuva, ja kestäisitte Ihmisen Pojan edessä." (Tämäkin kohta puhuu Jeesuksen paluusta. Ainoa voima, jonka varassa kestämme maailmaa kohtaavat tulevat tapahtumat ja ainoa voima, jolla pysymme Jeesuksen yhteydessä, on Hänen sovintoverensä voima; Room. 1:16, Room. 15:13, 1. Kor. 1:18 ja 24, 2. Kor. 12:9, 2. Tim. 1:7.)

1. Kor. 16:13-14. Valvokaa, pysykää uskossanne lujina, olkaa urheita, olkaa vahvoja. Kaikki, minkä teette, tehkää rakastavin mielin! (Lopun aikana, jota parhaillaan elämme, kylmenee useiden kristittyjen rakkaus; Matt. 24:3-13. Koska Raamatun sana pitää tätä tosiasiana, on meidän valvottava itseämme, että emme olisi siinä kylmenevien joukossa.)

Kol. 4:2. Rukoilkaa hellittämättä, valvokaa rukoillen ja kiittäen. (Rukousyhteys Jumalaan ja myös ahdingon vastaanottaminen Jumalan sallimana, kiittäen Jumalan armosta, ovat osa valvomista.)

1. Tess. 5:6. Emme siis saa nukkua niin kuin muut (pelastumattomat), vaan meidän on valvottava ja pysyttävä raittiina. (Ellei kristitty tunnusta ristiinnaulittua Jeesusta Kristusta Herrakseen ja syntiensä sovittajaksi, ei hän ole pelastunut kristitty. Valvominen tässä mielessä ei tarkoita muiden arvostelemista vaan omien tekojen, tekemättä jättämisien, puheiden tai puhumattomuuden vertaamista Jumalan sanaan. On muistettava, että meillä on eri tehtäviä. Useimmille riittää, että he ”vievät leiviskänsä rahanvaihtajille / pankkiin”, eli eivät jätä raamatunlukua, rukousta eikä seurakuntayhteyttä. Kristittyjen yhteydessä oma leiviskä kasvaa automaattisesti korkoa; Matt. 25:26-27.)

1. Tim. 4:16. Valvo itseäsi ja opetustasi, pidä kiinni näistä ohjeista! Silloin pelastat sekä itsesi että ne, jotka kuulevat sinua. (Tämä on kirjoitettu niille, jotka toimivat muiden opettajina tai ohjaajina. Opetuksen on ehdottomasti oltava Raamatun kokonaissisällön mukaista. Se sisältää mm. seuraavat; Jeesus ennen ihmiseksi syntymistään Jumalan luona kirkkaudessa ja yhtenä kolmiyhteisen Jumalan persoonana, Jeesus ihmiseksi ja Jumalan uhrikaritsaksi syntyneenä ja meidän syntiemme vuoksi kuolleena, Jeesus ylösnousseena ja Pyhän Henkensä kautta läsnä olevana niiden keskuudessa ja sydämessä, jotka uskovat Häneen, ja Jeesus tulevana tuomarina.)

1. Piet. 5:8-11. Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä. Vastustakaa häntä, uskossa lujina! Tiedättehän, että veljenne kaikkialla maailmassa joutuvat kokemaan samat kärsimykset. Kaiken armon Jumala on Kristuksessa Jeesuksessa kutsunut teidät iankaikkiseen kirkkauteensa. Vähän aikaa kärsittyänne hän itse varustaa, voimistaa, vahvistaa ja lujittaa teidät. Hänen on valta iankaikkisesti. Aamen. (Vain sillä, joka valvoen uskoo Jeesukseen, on Jeesuksen Nimen ja Pyhän Hengen antama suoja pahoja henkivaltoja vastaan. Se, että maailma ahdistaa meitä, on oikeastaan merkki tästä suojasta.)

Ilm. 3:3. Muista, kuinka kuulit sanan ja otit sen vastaan, tarkkaa sitä ja tee parannus. Ellet ole hereillä, minä tulen kuin varas, yllätän sinut hetkellä, jota et aavista. (Tässä oikeastaan kehotetaan palaamaan sellaiseen oppiin, jossa Raamatun sanaan ei ole lisätty omia ajatuksia eikä siitä ole poistettu mitään itselle epämieluista.)

Ilm. 16:15. "Minä tulen kuin varas. Autuas se, joka valvoo ja pitää huolen vaatteistaan, ettei joutuisi häpeään, kulkemaan alasti kaikkien nähden." (Ainoa Jumalalle kelpaava vaate on Jeesuksen Kristuksen itsensä meille lahjoittama. Room. 3:21-26, Ef. 4:22-24. ”He ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä”, Ilm. 7:14. Sellaisen ihmisen, jonka vaatteita Karitsan veri ei ole valkaissut, kaikki synnit tulevat kerran kaikkien nähtäville; Mark. 4:22, Luuk. 12:2-3.)

Ap. t. 20:32. "Jätän nyt teidät Jumalan ja hänen armonsa sanan haltuun, sen sanan, jossa on voima rakentaa teitä ja antaa perintöosa kaikkien pyhitettyjen joukossa.

Raamatun sanassa on voima, sillä Jumala on sitoutunut toteuttamaan sanansa.

Ap. t. 20:33-34. Hopeaa tai kultaa tai vaatteita en ole keneltäkään halunnut. Te tiedätte itse, että minä näillä käsilläni olen hankkinut itselleni ja tovereilleni sen, mitä olemme tarvinneet.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Jos kaipaa koko ajan jotain sellaista, mitä itsellä ei ole eikä iloitse siitä, mitä jo on, voi pohtia, mikä elämässä on tärkeintä.

Paavali elätti itsensä teltantekijänä. Hän ei tehnyt töitä rikastuakseen vaan halusi tulla toimeen omillaan. Paavali huolehti omista kuluistaan ja myös matkatovereistaan. Katso esim. Fil. 4:11-13 ja 1. Tess. 2:9.

Fil. 4:11-13. Tällä en tarkoita sitä, että kärsin puutetta, koska olen oppinut tulemaan toimeen sillä, mitä minulla on. Tunnen köyhyyden ja hyvinvoinnin, olen tottunut kaikkeen ja kaikenlaiseen, syömään itseni kylläiseksi ja näkemään nälkää, elämään runsaudessa ja puutteessa. Kestän kaiken hänen avullaan, joka antaa minulle voimaa.

1. Tess.2:9. Muistattehan, veljet, miten me uurastimme ja näimme vaivaa. Kun julistimme teille Jumalan evankeliumia, teimme samalla yötä päivää ansiotyötä, jotta emme olisi olleet teidän vaivoinanne.

Ap. t. 20:35. Kaikin tavoin olen teille osoittanut, että näin, työtä tehden, tulee huolehtia vähäosaisista muistaen Herran Jeesuksen omat sanat: 'Autuaampi on antaa kuin ottaa.'"

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Näitä Jeesuksen sanoja ei ole kirjoitettu evankeliumeihin. On selvää, ettei kaikkia Jeesuksen sanoja pystytty kirjoittamaan muistiin (katso Joh. 21:25). Apostolit ovat saattaneet kertoa sanontaa suullisesti eteenpäin, ja Luukas tallensi sen Apostolien tekoihin.

Joh. 21:25. Paljon muutakin Jeesus teki. Jos kaikki vietäisiin kohta kohdalta kirjaan, luulen, etteivät koko maailmaan mahtuisi ne kirjat, jotka pitäisi kirjoittaa.

Ap. t. 20:36-38. Näin puhuttuaan Paavali polvistui ja rukoili yhdessä toisten kanssa. Kaikki itkivät ja syleilivät ja suutelivat häntä. Kaikkein suurinta tuskaa he tunsivat siitä, etteivät he, niin kuin Paavali oli sanonut, enää näkisi häntä. He saattoivat sitten hänet laivaan.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/230920_Apostolien_teot_21.html">

Apostolien teot 21

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Apostolien teot, luku 21

Paavali on matkalla Jerusalemiin. Hänen mukanaan olivat seurakuntien lähettiläät, jotka veivät rahalahjoitusta Jerusalemin köyhälle seurakunnalle.

Ap. t. 21:1-3. Niin siis erosimme heistä (Miletokseen tulleista Efesoksen kristityistä.). Lähdimme merelle ja purjehdimme suoraan Kosin saareen, seuraavana päivänä Rodokseen ja sieltä Pataraan. Patarassa löysimme laivan, joka oli lähdössä Foinikiaan, ja jatkoimme siinä matkaamme. Kun Kypros tuli näkyviin, suuntasimme kulkumme sen eteläpuolitse Syyriaa kohti, ja niin saavuimme Tyrokseen, missä laivan oli määrä purkaa lastinsa.

Paavalin lähetysmatkalla mukana ollut Luukas on kirjoittanut apostolien teot Pyhän Hengen vaikuttamana. Joku voisi ajatella, että miksi tällainen matkakuvaus on näin tärkeässä uskonnollisessa kirjassa? Eikö se ole turhaa sivujen haaskausta? Raamatun tärkein tavoite on saada usko syntymään ihmisen arjessa - ja myös näkymään arjessa. Raamatussa kerrotut tapahtumat ovat todellisia tapahtumia. Niissä kerrotut ihmiset ovat todella eläneet ao. tapahtumat läpi. Jumalan Pyhä Henki on ollut tapahtumissa todellisesti mukana ja vaikuttanut sen, että kyseiset tapahtumat on kirjoitettu Raamattuun. Jumala ei siirrä meitä ihmeitä tekemällä paikasta toiseen, niinkin joskus tapahtuu, vaan kyllä me itse joudumme näkemään siirtymisen vaivan. Tämä matkakuvaus tuo esiin myös Luukkaan kirjallisen lahjakkuuden, jonka Luukas on antanut Jumalan käyttöön. Me kaikki olemme saaneet Jumalalta paljon. Sallimmeko Jumalan käyttää meille antamiaan lahjoja omaksi kunniakseen?

Ap. t. 21:4. Tapasimme sikäläiset opetuslapset ja viivyimme heidän luonaan viikon ajan. Hengen vaikutuksesta he varoittivat Paavalia menemästä Jerusalemiin.

Tästä voisi saada sen käsityksen, että Henki olisi kehottanut muita estämään Paavalin matkan ja samanaikaisesti kehottanut Paavalia matkustamaan Jerusalemiin vankeuteen. Näin ei ole.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali ei ollut tottelematon Pyhälle Hengelle lähtiessään Jerusalemiin. Kyse oli siitä, että Pyhä henki varoitti uskovia kärsimyksistä, jotka odottivat Paavalia Jerusalemissa, ja nämä päättelivät, ettei Paavalin pitäisi lähteä sinne lainkaan. Tätä tukevat jakeet 21:10-12, joissa uskovien kerrotaan anoneen Paavalia kääntymään takaisin, jotta tämä säästyisi joutumasta Roomalaisten vangiksi.

Kärsimys tai ahdistus ei aina ole merkki siitä, että olisimme väärällä tiellä (Joh. 16:33). Sairaudet ja ruumiillinen kuolema kuuluvat langenneen ihmiskunnan olotilaan (1. Moos. 6:3). Joskus ahdistus voi jopa olla merkki oikealla tiellä olemisesta (1. Piet. 2:19-21).

Joh. 16:33. Olen puhunut teille (opetuslapsille) tämän, jotta teillä olisi minussa Jeesuksessa) rauha. Maailmassa te olette ahtaalla, mutta pysykää rohkeina: minä olen voittanut maailman."

1. Moos. 6:3. Herra sanoi: "Minä en anna elämän hengen asua ihmisessä miten kauan tahansa. Ihminen on lihaa, heikko ja katoavainen. Olkoon siis hänen elinikänsä enintään satakaksikymmentä vuotta."

1. Piet. 2:19-21. Armoahan se on, jos joku omassatunnossaan Jumalaan sidottuna joutuu syyttömästi kestämään kärsimyksiä. Mitä erinomaista siinä on, jos te kestätte silloin, kun teitä kuritetaan tehtyänne väärin? Jos te sen sijaan kestätte silloin, kun joudutte kärsimään tehtyänne oikein, se on Jumalalta teille tulevaa armoa. Sillä siihen teidät on kutsuttu. Kärsihän Kristuskin teidän puolestanne ja jätti teille esikuvan, jotta seuraisitte hänen jälkiään.

Ahdistus / ahdinko maailman tai ihmisten taholta saa meidät joko syyttämään Jumalaa tai turvautumaan entistä kiinteämmin Häneen. Jumalaa me syytämme siksi, että olemme ymmärtäneet Hänen kaikkivaltiutensa väärin. Meidän on vaikea luopua vääristä tavoistamme, luopua oman edun tavoittelusta toisen kustannuksella, luopua ylimielisyydestä joka on ylpeyttä tai alimittaisuuden korostamisesta. Me haluaisimme Jumalan kaikkivaltiudessaan vapauttavan meidät vain meidän itsemme valitsemista asioista. On vaikeaa rukoilla Jumalan tahdon todellista tapahtumista. Meidän suurin ongelmamme ei ole meidän ulkopuolellamme langenneessa maailmassa tai muissa ihmisissä vaan meidän omassa sydämessämme, vanha luontomme. Se on pysyvässä sodassa Jumalaa vastaan. Onneksi Jumala kaikkivaltiutensa lisäksi on myös Rakkaus ja siksi Hän löytää keinot saada meiltä luvan tehdä sydämeemme slummikämpän itselleen. Hän ei korjaa vanhaa vaan tekee meissä täysin uutta.

Room. 5:3-5. Me riemuitsemme jopa ahdingosta, sillä tiedämme, että ahdinko saa aikaan kestävyyttä, kestävyys auttaa selviytymään koetuksesta ja koetuksesta selviytyminen antaa toivoa. (Tämä oli Paavalin henkilökohtainen kokemus. Se on myös monen muun uskovan kokemus.) Eikä toivo ole turha, sillä Jumala on vuodattanut rakkautensa meidän sydämiimme antamalla meille Pyhän Hengen. (Jeesus on meidän vanhurskautemme. Hän on taivaassa - me kipuilemme vielä vanhan luontomme kanssa täällä maan päällä. Toivo pelastumisesta on kuitenkin varma, sillä Jeesus on läsnä elämässämme Pyhän Hengen välityksellä.)

1. Kor. 11:31-32. Jos me itse tutkisimme itseämme, emme joutuisi tuomittaviksi. (Tämä tarkoittaa lyhyitä tilivälejä Herran Jeesuksen kanssa. Raamatun lukemista ja omien motiivien arviointia rukouksessa.) Rangaistessaan Herra kuitenkin kurittaa meitä, jotta meitä ei yhdessä maailman kanssa lopullisesti tuomittaisi. (Herra armossaan pyrkii palauttamaan lähelleen ne, jotka ovat Hänen luotaan maailmaan harhautumassa.)

Hepr. 12:5-11. Te olette unohtaneet tämän sanan, joka rohkaisee teitä kuin isä poikiaan: Älä väheksy, poikani, Herran kuritusta, älä masennu, kun hän ojentaa sinua - jota Herra rakastaa, sitä hän kurittaa, hän lyö jokaista, jonka pojakseen (lapsekseen) ottaa. Teidän kärsimyksenne on kasvatusta: Jumala kohtelee teitä omina poikinaan. Onko sellaista poikaa, jota isä ei kurittaisi? Jos te siis olette jääneet vaille kuritusta, josta kaikki muut ovat osansa saaneet, te olette äpäriä, ette laillisia lapsia. Kun maalliset isämme kurittivat meitä, me emme tohtineet vastustaa. Vielä paljon suurempi syy meillä on alistua taivaallisen Isämme tahtoon, sillä se takaa meille elämän. Isämme kurittivat meitä vain lyhyttä aikaa varten ja niin kuin heistä näytti hyvältä, mutta Jumalan kuritus koituu meidän todelliseksi parhaaksemme: me pääsemme osallisiksi hänen pyhyydestään. Vaikka kuritus ei sitä vastaan otettaessa koskaan tunnu iloiselta vaan ikävältä asialta, se lopulta antaa näin valmennetuille hedelmänsä: rauhan ja vanhurskauden.

Ap. t. 21:5-9. Kun viikko oli kulunut, lähdimme taas matkaan, ja kaikki veljet vaimoineen ja lapsineen saattoivat meitä kaupungin ulkopuolelle saakka. Meren rannalla me yhdessä polvistuimme ja rukoilimme, ja sitten jätimme toisillemme hyvästit. Me nousimme laivaan, ja he palasivat kotiinsa. Tyroksesta lähdettyämme purjehdimme Ptolemaikseen; sinne merimatkamme päättyi. Menimme tervehtimään veljiä ja viivyimme päivän heidän luonaan. Seuraavana päivänä lähdimme liikkeelle, ja niin tulimme Kesareaan. Siellä menimme evankelista Filippoksen luo ja majoituimme hänen kotiinsa. Hän oli yksi seitsemästä avustajasta, ja hänellä oli neljä naimatonta tytärtä, joilla oli profetoimisen lahja.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Profetoimisen lahja annettiin sekä miehille että naisille. Naiset olivat vahvasti mukana Jumalan valtakunnan työssä (Apt. 2:17, Fil. 4:3). Profetoivia naisia olivat esimerkiksi Debora (Tuom. 4:4), Hulda (2. Kun. 22:14), Nooadja (Neh. 6:14), Jesajan vaimo (Jes. 8:3) ja Hanna (Luuk. 2:36-38).

Apt. 2:16-18. Tämä on sitä, mikä profeetta Joelin suulla on ilmoitettu: Viimeisinä päivinä, sanoo Jumala, minä vuodatan Henkeni kaikkiin ihmisiin. Teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, nuorukaiset näkevät näkyjä ja vanhukset ennusunia. Näin teen: palvelijoihini ja palvelijattariini minä vuodatan Henkeni niinä päivinä, ja he profetoivat.

Fil. 4:3. Pyydän myös sinua, uskollinen työtoverini, auttamaan näitä naisia, jotka ovat minun kanssani taistelleet evankeliumin puolesta samoin kuin Clemens ja muutkin työtoverini, joiden kaikkien nimet ovat elämän kirjassa.

Tuom. 4:4. Israelissa oli siihen aikaan tuomarina naisprofeetta Debora, Lappidotin vaimo. (Tämän naisen Jumala nosti Israelin kansan korkeimmaksi johtajaksi.)

2. Kun.22:14. Pappi Hilkia, Ahikam, Akbor, Safan ja Asaja lähtivät kuulemaan naisprofeetta Huldaa, jonka mies oli pyhien vaatteiden vartija Sallum, Harhasin pojan Tikvan poika. Profeetta asui Jerusalemin uudessa kaupunginosassa. He esittivät hänelle asiansa,

Neh. 6:14. Älä unohda, Jumalani, mitä Tobia ja Sanballat ovat tehneet, ja samoin naisprofeetta Noadja ja muut profeetat, jotka yrittivät pelotella minua. (Tämä naisprofeetta profetoi muiden profeettojen kanssa tarkoituksellisesti väärin palkkaa vastaan.)

Jes. 8:3, 1933/38 -käännös. Sitten minä lähestyin profeetta-vaimoani, ja hän tuli raskaaksi ja synnytti pojan. Niin Herra sanoi minulle: "Pane hänelle nimeksi Maher-Saalal Haas-Bas. (Pidä kiirettä, saalis, ryöstö rientää.)

Luuk. 2:36-38. Siellä oli myös naisprofeetta Hanna, Asserin heimoon kuuluvan Penuelin tytär. Hän oli jo hyvin vanha. Mentyään neitsyenä naimisiin hän oli elänyt miehensä kanssa seitsemän vuotta, mutta nyt hän oli ollut leskenä jo kahdeksankymmenenneljän vuoden ajan. Hän ei poistunut temppelistä minnekään, vaan palveli Jumalaa yötä päivää paastoten ja rukoillen. Juuri sillä hetkellä hän tuli paikalle, ja hän ylisti Jumalaa ja puhui lapsesta kaikille, jotka odottivat Jerusalemin lunastusta.

Ap. t. 21:10. Olimme olleet kaupungissa (Kesarea) jo useita päiviä, kun sinne saapui Juudeasta Agabos-niminen profeetta.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Agabos oli ennustanut Jerusalemin tulevan nälänhädän 15 vuotta aiemmin (Apt. 11:27-29).

Apt. 11:27-28. Tuohon aikaan tuli Jerusalemista profeettoja Antiokiaan. Muuan heistä, nimeltään Agabos, ilmoitti Hengen vaikutuksesta, että koko maailmaan oli tuleva suuri nälänhätä. Näin tapahtuikin Claudiuksen aikana.

Ap. t. 21:11-14. Hän tuli luoksemme, otti Paavalilta vyön, sitoi sillä jalkansa ja kätensä ja julisti: "Näin sanoo Pyhä Henki: tällä tavoin juutalaiset Jerusalemissa sitovat sen miehen, jonka vyö tämä on, ja luovuttavat hänet pakanoiden käsiin." Tämän kuultuamme me yhdessä Kesarean uskovien kanssa pyysimme, ettei Paavali menisi Jerusalemiin. Mutta Paavali sanoi: "Miksi te tuollaista puhutte, miksi itkette ja raastatte minun sydäntäni? Minä olen valmis kahleisiin ja kuolemaankin Jerusalemissa Herran Jeesuksen nimen tähden." Kun hän ei antanut periksi, me rauhoituimme ja sanoimme: "Toteutukoon Herran tahto."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali tiesi, että hänet vangittaisiin Jerusalemissa. Vaikka ystävät pyysivät, ettei hän menisi sinne, hän lähti matkaan, koska tiesi sen olevan Jumalan tahto. Uskollinen opetuslapsi haluaa miellyttää Jumalaa enemmän kuin ihmisiä. Halu noudattaa Jumalan tahtoa on jopa vahvempi kuin halu välttää vaikeudet ja kärsimykset. Jos on valmis tekemään Jumalan tahdon, on otettava vastaan kaikki, mitä sen mukana tulee. Kuten Paavalin ystävät sanoivat: ”Tapahtukoon Herran tahto”.

Paavali kirjoitti useita kirjeitä vangittuna ollessaan, mitä hän ilmeisesti ei muuten olisi tehnyt. Nämä kirjeet ovat Raamatussa.

Ap. t. 21:15-18. Oltuamme Kesareassa jonkin aikaa varustauduimme matkaan ja lähdimme Jerusalemiin. Muutamat opetuslapset lähtivät mukaan ja saattoivat meidät majapaikkaan Mnason-nimisen kyproslaisen miehen luo. Mnason oli varhaisimpia opetuslapsia. Kun saavuimme Jerusalemiin, veljet ottivat meidät iloiten vastaan. Heti seuraavana päivänä Paavali lähti meidän kanssamme tapaamaan Jaakobia, ja kaikki vanhimmatkin kokoontuivat paikalle.

Jaakob oli Jeesuksen veli. Jaakob toimi Jerusalemin seurakunnan johtajana.

Ap. t. 21:19-25. Paavali tervehti heitä ja kertoi seikkaperäisesti kaikesta, mitä Jumala hänen palvelutyönsä kautta oli tehnyt pakanoiden parissa. Sen kuultuaan vanhimmat ylistivät Jumalaa, mutta sitten he sanoivat Paavalille: "Sinä tiedät, veli, että juutalaisia on tuhansittain tullut uskoon, ja he kaikki vaativat kiivaasti lain noudattamista. Heille on sinusta kerrottu, että sinä opetat muiden kansojen keskuudessa eläviä juutalaisia hylkäämään Mooseksen lain ja kiellät heitä ympärileikkaamasta lapsiaan ja elämästä kansamme tapojen mukaisesti. Mitä siis tehdä? Varmastikin he saavat kuulla, että olet täällä. "Tee neuvomme mukaan: Täällä on neljä miestä, jotka ovat antaneet uhrilupauksen. Ota heidät mukaasi, puhdistaudu yhdessä heidän kanssaan ja maksa heidän puolestaan, että he voivat leikkauttaa tukkansa. Siitä kaikki ymmärtävät, että sinusta levitetyissä puheissa ei ole mitään perää vaan sinäkin pidät kiinni laista ja elät sen mukaisesti. Uskoon tulleiden pakanoiden asian me jo olemme ratkaisseet. Me olemme kirjeitse ilmoittaneet heille, että heidän tulee karttaa epäjumalille uhrattua lihaa, samoin verta ja myös lihaa, josta ei ole verta laskettu, sekä haureutta."

Kristinuskon vastustajat eivät olleet saaneet Paavalia hengiltä, mutta he olivat valheillaan kyenneet pilaamaan Paavalin maineen Jerusalemin juutalaisten keskuudessa. Nykyisin Paavalista levitetään mm. sellaista valhetta, että hän olisi ollut naisvihaaja.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jerusalemin kokouksessa, Apt. 15:1-36, oli tehty päätös, pakanauskovien ympärileikkausta koskevassa kysymyksessä. Ilmeisesti huhuttiin, että Paavali oli vienyt päätöksen paljon pitemmälle ja jopa kieltänyt juutalaisia ympärileikkaamasta lapsiaan. Se ei ollut totta, joten Paavali halusi osoittaa kunnioittavansa kokouksessa tehtyä päätöstä ja noudattavansa edelleen juutalaisia tapoja. Joskus on nähtävä ylimääräistä vaivaa, ettei loukkaa toisia tai estä Jumalan työtä.

Ap. t. 21:26. Paavali otti miehet mukaansa ja puhdistautui seuraavana päivänä heidän kanssaan. Sitten hän meni temppeliin ja ilmoitti, milloin heidän puhdistumisaikansa päättyisi ja kunkin puolesta suoritettaisiin uhri.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali oli hylännyt ajatuksen, että Vanhan testamentin laki toisi pelastuksen sitä noudattavalle. Jumala antaa pelastuksen armosta ja se vastaanotetaan uskon kautta. Laki edistää pelastumista ainoastaan näyttämällä todeksi synnin, ja sen tehtävänä oli valmistaa Jeesuksen tuloon. Tullessaan Jeesus täytti lain ja poisti meiltä syyllisyyden taakan.

Paavali halusi kuitenkin noudattaa joitakin lain tapoja, jottei olisi loukannut niitä, joille halusi julistaa evankeliumia.

Koska Paavali aikoi näiden neljän miehen kanssa tehdä lupauksen mukaan ja maksaa osan kuluista, hänen täytyi ottaa osaa puhdistautumiseen temppeliin menoa varten. Paavali suostui juutalaiseen käytäntöön turvatakseen rauhan Jerusalemin seurakunnassa. Hänellä oli voimakkaat mielipiteet, mutta hän oli valmis tekemään myönnytyksiä epäolennaisissa kysymyksissä, jotta joku voisi sitä kautta pelastua. Seurakunnat hajoavat monesti melko pieniä kysymyksiä koskevien riitojen takia. Paavalin tavoin meidän tulee olla lujia kristinuskon perusasioissa ja joustaa epäolennaisissa kysymyksissä. Kenenkään ei silti tarvitse toimia vakaumustaan vastaan.

Ap. t. 21:27-30. Juuri kun seitsemän päivän määräaika oli päättymässä, Aasian maakunnasta tulleet juutalaiset näkivät Paavalin temppelissä. He yllyttivät väkijoukkoa mukaansa, kävivät käsiksi Paavaliin ja huusivat: "Israelilaiset, tulkaa auttamaan! Tässä on se mies, joka kaikkialla levittää oppiaan ja puhuu meidän kansaamme ja lakiamme ja tätä paikkaa vastaan. Nyt hän on jopa tuonut kreikkalaisia temppeliin ja saastuttanut tämän pyhän paikan." He näet olivat vähän aikaisemmin nähneet efesolaisen Trofimoksen kaupungilla Paavalin seurassa ja luulivat Paavalin tuoneen hänet temppeliin. Koko kaupunki joutui kuohuksiin, ja ihmisiä virtasi paikalle joka puolelta. Väkijoukko ryntäsi Paavalin kimppuun, hänet raastettiin ulos temppelistä, ja temppelin portit lyötiin hänen takanaan kiinni.

Paavali estyi sekä rahanmenolta, että uhraamiselta temppelissä. Jerusalemin kristityille tuli kuitenkin selväksi se, että Paavali oli edelleen valmis noudattamaan Juutalaisia tapoja. Nyt alkoi tapahtua se, mistä Pyhä Henki oli ilmoittanut Paavalille, se että Paavali vangittaisiin.

Ap. t. 21:31-32. Väkijoukko olisi tappanut Paavalin, mutta silloin roomalaisen sotaväenosaston komentaja sai tiedon, että koko Jerusalem kuohui. Hän otti kiireesti sadanpäälliköitä ja sotamiehiä mukaansa ja riensi paikalle.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jerusalem oli Rooman hallintovallan alla, ja kaupungissa syntyneiden levottomuuksien tutkinta kuului roomalaisille viranomaisille.

Ap. t. 21:32-38. Kun juutalaiset näkivät komentajan ja sotilaat, he lakkasivat lyömästä Paavalia. Komentaja astui lähemmäs, pidätti Paavalin ja käski panna hänet kaksiin kahleisiin. Hän kysyi sitten ihmisiltä, kuka mies oli ja mitä hän oli tehnyt. Väkijoukosta huusivat toiset sitä, toiset tätä, ja kun komentaja ei meteliltä saanut varmaa selkoa asiasta, hän käski viedä Paavalin kasarmiin. Kun oli päästy portaille saakka, sotilaiden oli pakko kantaa häntä, sillä raivostunut väkijoukko tunki heidän peräänsä ja huusi: "Kuolema sille miehelle!" Kun Paavalia jo oltiin viemässä sisälle kasarmiin, hän kysyi komentajalta: "Saanko sanoa sinulle pari sanaa?" "Puhutko sinä kreikkaa!" ihmetteli komentaja. "Etkö siis olekaan se egyptiläinen, joka jonkin aikaa sitten nousi kapinaan neljäntuhannen murhamiehen kanssa ja vei heidät autiomaahan?"

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Historioitsija Josefus on kirjoittanut egyptiläisestä, joka oli johtanut 4000 ihmisen kansannousua Jerusalemissa vuonna 54 ja sitten kadonnut. Komentaja sekoitti Paavalin tuohon mieheen.

Paavali puhui kreikkaa ja osoitti siten sivistyneisyytensä ja oppineisuutensa.

Ap. t. 21:39-40. Paavali vastasi: "Minä olen juutalainen, kotoisin Kilikian Tarsoksesta, jonka kaikki varmaankin tuntevat. Pyydän sinua, salli minun puhua kansalle." Komentaja suostui tähän. Paavali asettui portaille seisomaan ja viittasi kädellään, ja kaikki vaikenivat. Hän alkoi puhua heille heprean kielellä:

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali puhui arameaa, joka oli yleinen kieli Israelin juutalaisten keskuudessa. Roomalaisille virkamiehille Paavali puhui kreikkaa ja juutalaisille arameaa (hepreaa).

Wikipedia kertoo heprean kielestä mm. seuraavaa:

Juutalaisten puhekieli Raamatun syntyaikoina oli muinaisheprea, ja Raamatun vanhimmat kirjat on kirjoitettu hepreaksi. Hallinto- ja yleiskielenä käytetty aramean kieli alkoi syrjäyttää hepreaa Israelin juutalaisten yleiskielenä Babylonian pakkosiirtolaisuuden jälkeen 500 -luvulla eKr. Juutalaiset puhuivat hellenistisenä aikana myös laajalti kreikan kieltä. Raamatun heprea kuoli puhuttuna kielenä noin 200 eKr., jolloin sen korvasi niin sanottu Mišnan heprea, jossa oli eurooppalaisten kielten vaikutteita. Heprea kuoli kokonaan puhuttuna kielenä noin 200 jKr. kun juutalaiset joutuivat siirtymään pois Juudeasta.

Heprea kuitenkin säilyi juutalaisten kirjallisena pyhänä kielenä, ja juutalaiset käyttivät sitä kirjallisessa ilmaisussa 1800-luvulle asti. Silloin Eliezer Ben-Jehudan aloitteesta heprea elvytettiin nopeasti myös puhekielenä, ja se otettiin käyttöön Israelin alueelle muuttaneiden juutalaisten yhteiseksi yleiskieleksi. Nykyheprea on kuitenkin monessa suhteessa hyvin erilainen kieli kuin muinaisheprea.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231004_Paavalin_uskoontulo.html">

Paavalin uskoontulo

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Paavali kertoo uskoontulostaan

Paavali puhuu väkijoukolle, joka yritti tappaa hänet.

Ap.t. 22:1-3. "Veljet ja isät! Kuulkaa, mitä nyt sanon puolustuksekseni." Väkijoukko hiljeni entisestään kuullessaan hänen puhuvan hepreaksi, ja Paavali jatkoi: "Minä olen juutalainen. Olen syntynyt Kilikian Tarsoksessa mutta kasvanut tässä kaupungissa. Gamalielin oppilaana minut on kasvatettu isiemme lain kaikkien vaatimusten mukaan. Kiivaasti minä taistelin Jumalan puolesta, juuri niin kuin te kaikki tänään teette.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Gamaliel oli ensimmäisen vuosisadan arvostetuin rabbi, tunnettu uskonnollisen lain asiantuntija ja maltillinen ja sovitteleva persoona (Apt. 5:34). Paavali esitteli suosituksensa ja kertoi saaneensa korkean koulutuksen kaikkein kunnioitetuimman juutalaisen opettajan ohjauksessa.

Paavali tunnusti kuulijoiden vilpittömyyden todetessaan itsekin ennen kiivailleensa Jumalan puolesta.

Apt. 5:33-35. Tämän kuullessaan (kuinka apostolit todistivat Jeesuksesta) neuvoston jäsenet olivat pakahtua raivosta ja aikoivat tappaa heidät. Silloin nousi neuvoston keskeltä eräs fariseus, Gamaliel-niminen lainopettaja, jota koko kansa piti arvossa. Hän käski viedä miehet hetkeksi ulos ja sanoi sitten: "Israelilaiset, harkitkaa tarkoin, ennen kuin teette mitään näille miehille.

Paavalilla oli ennen uskoontuloaan heikko Jumala, jonka puolia täytyi pitää ihmisvoimin. Tällainen on merkki siitä, että harjoittaa uskontoa ilman uskoa. Uskoontulon jälkeen Paavalin ja Jumalan osat vaihtuivat. Paavali suostui siihen, että Jumala pitää huolen omasta kunniastaan ja myös Paavalista itsestään.

Ap.t. 22:4-5. Minä olin tälle tielle lähteneiden verivihollinen ja vainosin heitä, pidätin miehiä ja naisia ja toimitin heidät vankilaan. Tämän voi ylipappi ja koko vanhimpien neuvosto todistaa. Heiltä minä myös sain valtuudet, Damaskoksen veljille osoitetut kirjeet, kun lähdin sinne vangitsemaan siellä olevia kristittyjä ja tuomaan heidät Jerusalemiin rangaistaviksi.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Paavali ei syyttänyt kuulijoitaan, vaikka he olivat halunneet surmata hänet, vaan kertoi ajatelleensa kristittyjen johtajista aiemmin samalla tavalla. Paavali pyrki aina löytämään yhteisen maaperän kuulijoittensa kanssa ennen kuin ryhtyi puolustamaan kristinuskoa. Yleisö kuuntelee puhetta todennäköisemmin, jos kokee puhujaan jonkinlaista yhteyttä.

Saatuaan yhteyden kuulijoihin Paavali kertoi, miten oli kääntynyt kristityksi. Järkipuhe on hyvä tapa edetä, mutta yhtä tärkeää on kertoa rehellisesti, mitä Jeesus on tehnyt omassa elämässä. Paavali tiesi, etteivät kaikki pystyisi vastaanottamaan hänen todistustaan. Silti meidän tehtävämme on kertoa ihmisille evankeliumi ja pyytää Jumalaa huolehtimaan tuloksista.

Ap.t. 22:6-8. "Mutta matkalla, kun jo olin lähellä Damaskosta, taivaasta leimahti puolenpäivän aikaan yhtäkkiä kirkas valo ympärilleni. Kaaduin maahan ja kuulin äänen sanovan: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua?' Minä kysyin: 'Herra, kuka sinä olet?' Ääni vastasi: 'Minä olen Jeesus Nasaretilainen, jota sinä vainoat.'

Voimme joutua toisten vainon kohteeksi esim. seuraavista syistä;

-	jos olemme olleet muille ilkeitä ja he maksavat potut pottuina,

-	jonkun seikan tähden, jota joku käyttää meidän alistamiseksemme voidakseen korostaa omaa ylemmyyttään, kuten; koulukiusaaminen, työpaikkakiusaaminen, esim. eristäminen tiimin ulkopuolelle yms. Tätä tapahtuu meidän maassamme yllättävän paljon.

-	uskonnollisluonteisen kiihkon tähden joka voi liittyä puoluepolitiikkaan, oppirakenteisiin, saavutetun aseman säilyttämiseen tai eri uskontoihin,

-	tai koska ei siedetä evankeliumia syntiemme vuoksi ristinnaulitusta Jeesuksesta Kristuksesta.

Evankelistan armolahjan saanut henkilö joutuu varautumaan siihen, että myös vastustusta tulee. Paavali on siitä hyvä esimerkki. Me muut Jumalan lapset pääsemme tässä mielessä vähemmällä, koska me kerromme evankeliumin elämällämme ja teoillamme ja vastaamme sanallisesti vain kysyjille (1. Piet. 3:13-16).

1. Piet. 3:13-16. Kuka voi tehdä teille pahaa, jos te kiihkeästi pyritte tekemään hyvää? Ja vaikka joutuisittekin kärsimään vanhurskauden tähden, te olette autuaita. "Älkää heitä pelätkö älkääkä hämmentykö", vaan pyhittäkää Herra Kristus sydämessänne ja olkaa aina valmiit antamaan vastaus jokaiselle, joka kysyy, mihin teidän toivonne perustuu. Mutta vastatkaa sävyisästi ja kunnioittavasti ja säilyttäkää omatuntonne puhtaana - silloin ne, jotka parjaavat teidän hyvää vaellustanne kristittynä, joutuvat häpeään juuri siinä, mistä teitä panettelevat.

Ap.t. 22:9-10. Ne, jotka olivat kanssani, näkivät valon mutta eivät kuulleet sen ääntä, joka minulle puhui. Minä kysyin: 'Herra, mitä minun tulee tehdä?' Herra sanoi minulle: 'Nouse ja mene Damaskokseen. Siellä saat kuulla kaiken, mitä sinun tehtäväksesi on määrätty.'

Me emme tiedä, miten esim. Stefanoksen sanat hänen kuollessaan olivat vähitellen alkaneet vaikuttaa Paavaliin (Apt. 7:59-60). Emme myöskään sitä, miten Paavaliin oli vaikuttanut niiden kristittyjen käytös, joita hän riisti kodeistaan uskonsa tähden tuomittavaksi (Apt. 8:3). Tällaista tekevä ihminen vähitellen joko murtuu tai paatuu.

Apt. 7:59-60. Kun he kivittivät Stefanosta, tämä rukoili Herraa ja sanoi: "Herra Jeesus, ota vastaan minun henkeni." Hän vaipui polvilleen ja huusi kovalla äänellä: "Herra, älä vaadi heitä tilille tästä synnistä!" Sen sanottuaan hän nukkui pois. Saul oli samaa mieltä kuin muut ja hyväksyi sen, että Stefanos surmattiin.

Apt. 8:3. Mutta Saul tahtoi tuhota seurakunnan. Hän kulki talosta taloon, raastoi miehet ja naiset ulos ja toimitti heidät vankilaan.

Olav Valen-Sendstad kertoo kirjassaan ”Sovinto Jumalan kanssa” seuraavasti, sivuilla 46-55

Ihmisen elämässä on aikoja, jolloin hän luottaa kaikissa hengellisissä ja ajallisissakin asioissa omaan tahtoonsa.

On toisenlaisiakin aikoja: Ihminen on oppinut tuntemaan heikkoutensa ja alkaa uskoa ja toivoa, että Jumala voimistaisi hänen heikkoa tahtoaan. He alkavat pönkittää tahtoaan ”Jumalan avulla”. Tämä on teeskentelyä. Jumala ei halua tukea tahtoamme, vaan sen on kuoltava, ja Jumalan on synnytettävä uudestaan toisenlainen tahto.

Oma tahtomme on itsekeskeinen, itserakas ja Jumalasta erossa. Haluamme taivuttaa Jumalan ajatustemme mukaiseksi emmekä halua omaksua Jumalan näkemystä maailmasta ja ihmisestä, vaikka Jumalan näkemykset on ilmoitettu sanassa. Meidän on pakko myöntää, että minämme on läpikotaisin paha ja turmeltunut huolimatta kaikesta rukouselämämme syvyydestä ja kaikista jaloina ja hyvinä pitämistämme asioista.

Jumalan Pyhä Henki saa ihmisen havaitsemaan totuuden. Tässä (edellä) ovat paljastuneet synti ja syntinen eikä (vielä tässä vaiheessa) Jumala ja Jumalan armo. Jumala vihaa syntiä. Jumalan mielen mukainen murhe saa aikaan parannuksen, sanoo apostoli; 2. Kor. 7:10.

Monet eivät halua ymmärtää puhetta Jumalan vihasta. He sepittävät Jumalan olevan pelkkää rakkautta. Näiden ihmisten itselleen muotoilema jumala antaa heidän olla rauhassa synneissään ja katumattomuudessaan. Nämä ihmiset ovat oman viisautensa ja itsevanhurskautensa varassa. Jumala vihaa syntiä ja synnin tekemistä, mutta koska Jumala haluaa pelastaa synnintekijän kadotukselta, Jumala pelästyttää syntisen antamalla hänen aavistaa jotain siitä vihasta, jota Jumala tuntee syntitekoja kohtaan.

2. Kor. 7:10. Jumalan mielen mukainen murhe saa aikaan parannuksen, jota ei tarvitse katua, sillä se johtaa pelastukseen. Maallinen murhe sen sijaan tuottaa kuoleman.

Vanha luontomme, se vanha aatu, yrittää uskotella meille, että meidän moraalisen elämämme käy huonosti, jos emme omalla tahdonvoimallamme pidä lihan syntejä kurissa. Joten kiinnitän huomion synteihini ja alan viettää aikaa niiden kanssa vaikka minun tulisi viettää aikaa Jeesuksen seurassa. Joku on aika kivasti sanonut: ”Joka lähtee painimaan nokikolarin kanssa, tulee vain itse nokiseksi.”

Tämä, mitä Olav Valen-Sendstad kertoo, on sitä ”vanhan viitan paikkaamista uudesta viitasta otetulla paikalla” (Luuk. 5:36-39). Eli, oman vanhan, Jumalan vastaisen luonnon pönkittämistä Pyhän Hengen avulla, luulotellen itselle, että Jumala suostuu siihen vastoin omaa sanaansa. Vanha luontomme yrittää vakuuttaa meille, että Jumalan meille tarjoama uusi luomus on juuri se uusilla asioilla paikattu vanha minä.

Luuk. 5:36-39. Jeesus esitti heille (fariseuksille ja lainopettajille) vielä vertauksen: "Ei kukaan leikkaa uudesta viitasta paikkaa ja ompele sitä vanhaan viittaan. Silloinhan uusi viitta menee pilalle eikä myöskään uudesta kankaasta otettu paikka sovi vanhaan. Eikä kukaan laske uutta viiniä vanhoihin leileihin. Silloinhan uusi viini rikkoo leilit, viini valuu maahan ja leilit ovat pilalla. Ei, uusi viini on laskettava uusiin leileihin. (Ihmisen on ensin synnyttävä uudesti ylhäältä, ennen kuin Jumala antaa hänelle Pyhän Hengen.) Ei kukaan, joka on juonut vanhaa viiniä, halua uutta. Hänen mielestään vanha on hyvää." (Luonnollinen ihminen ja vanhan luontonsa vallassa oleva pelastunut ihminen eivät halua luopua vanhan luontonsa ohjauksesta. Jumalan täytyy suostutella meidät uuteen.)

Paavali joutui nyt sokeana miettimään näitä tosiasioita.

Ap.t. 22:11. Minä en nähnyt mitään, koska kirkas valo oli sokaissut minut, ja siksi matkatoverieni oli talutettava minua. Niin sitten saavuin Damaskokseen.

Jumala otti Paavalilta niitä asioita pois, joihin Paavali oli turvannut. Vahvasta miehestä tuli heikko, oppineen viisaus osoittautui tunkiotavaraksi. Seuranneiden kolmen päivän sokeuden aikana Paavali alkoi luopua viisauden nimellä kulkevasta ihmislähtöisestä opetuksesta sekä oppineisuuden aikaansaamasta harhasta ja palata takaisin Raamatun tekstiin. Paavali löysi Vanhan testamentin teksteistä sen Jeesuksen, joka ilmestyi hänelle tiellä.

Meillekin Jumala rakkaudessaan sallii pimeyden aikoja. Hän tietää, että ne vaikuttavat meidän parhaaksemme (Room. 8:28). Pelastumattomia Hän vetää pelastumaan Jeesuksen sovintoveren ääreen, pelastuneille Hän haluaa ilmaista itsensä syvemmin.

Room. 8:28. Me tiedämme, että kaikki koituu niiden parhaaksi, jotka rakastavat Jumalaa ja jotka hän on suunnitelmansa mukaisesti kutsunut omikseen.

Ap.t. 22:12. "Siellä oli Ananias, hurskas ja lakia noudattava mies, jota kaikki kaupungin juutalaiset pitivät arvossa.

Tällaisia ihmisiä Paavali olisi tuonut Jerusalemiin rangaistavaksi, mikäli hän ei olisi kohdannut Jeesusta. Tällaisten ihmisten ainoa ”rikos” on se, että he Raamatun totuuteen pyrkiessään tulevat samalla kyseenalaistaneeksi uskonnollisen eliitin Raamatun sanan vastaisen elämäntavan ja mielipiteet.

Ap.t. 22:13-16. Hän tuli luokseni ja sanoi: 'Saul, veljeni, palautukoon näkösi!' Samassa näköni palasi ja näin hänet. Hän sanoi: 'Isiemme Jumala on valinnut sinut tuntemaan tahtonsa, näkemään Vanhurskaan ja kuulemaan hänen oman äänensä. Sinusta tulee hänen todistajansa, sinä kerrot kaikille ihmisille, mitä olet nähnyt ja kuullut. Älä vitkastele. Huuda avuksi hänen nimeään, nouse ja anna kastaa itsesi, anna pestä syntisi pois.'

Ananias ei olisi mennyt Paavalin luo, ellei Jeesus olisi ilmestynyt näyssä myös hänelle. Jumala tietää tulevaisuuden ja oli kertonut Paavalille, että juuri Ananias tulee hänen luokseen (Apt. 9:10-16).

Apt. 9:10-16. Damaskoksessa oli Ananias-niminen opetuslapsi. Herra puhutteli häntä näyssä: "Ananias!" "Tässä olen, Herra", hän vastasi. Herra sanoi: "Mene Suorallekadulle ja kysy Juudaksen talosta Saulia, jota kutsutaan Tarsolaiseksi. Hän rukoilee, ja näyssä hän on nähnyt, että Ananias-niminen mies tulee sisään ja panee kätensä hänen päälleen, jotta hän saisi näkönsä takaisin." Ananias vastasi: "Herra, minä olen monilta kuullut, kuinka paljon pahaa se mies on Jerusalemissa tehnyt sinun pyhillesi. Tännekin hän on tullut ylipappien valtuuttamana vangitsemaan kaikki, jotka huutavat avuksi sinun nimeäsi." Mutta Herra sanoi hänelle: "Mene, minä olen valinnut hänet aseekseni (työ- tai tarvekalu), tunnustamaan nimeäni maailman kansojen ja kuninkaiden ja myös Israelin kansan edessä. Minä tulen osoittamaan hänelle, että hän joutuu paljon kärsimään minun nimeni tähden."

Paavali jättää todistuksensa tässä vaiheessa kertomatta, että uskonkiihkoiset juutalaiset aikoivat tappaa hänet jo Damaskoksessa (Apt. 9:19-23).

Apt. 9:19-23. Saul viipyi jonkin aikaa Damaskoksessa opetuslasten luona. Hän alkoi heti synagogissa julistaa, että Jeesus on Jumalan Poika. Kaikki, jotka kuuntelivat häntä, olivat ihmeissään. He sanoivat: "Eikö tämä sama mies pyrkinyt Jerusalemissa tuhoamaan ne, jotka huutavat avuksi Jeesuksen nimeä? Eikö hän tännekin tullut vangitakseen heidät ja viedäkseen ylipappien eteen?" Mutta Saul sai yhä enemmän voimaa. Vääjäämättömin todistein hän osoitti, että Jeesus on Kristus, ja saattoi näin Damaskoksen juutalaiset hämmennyksen valtaan. Jonkin ajan kuluttua juutalaiset päättivät tappaa Saulin.

Ap.t. 22:17-21. "Kun sitten olin palannut Jerusalemiin ja olin temppelissä rukoilemassa, jouduin hurmoksiin ja näin Herran. Hän sanoi minulle: 'Lähde heti Jerusalemista, älä viivyttele. Täällä sinua ei kuunnella, kun todistat minusta.' Minä sanoin: 'Herra, hehän tietävät, että minä kuljin synagogasta synagogaan ja vangitsin ja ruoskitin niitä, jotka uskovat sinuun. Silloinkin, kun Stefanos, sinun todistajasi, surmattiin, minä olin paikalla, hyväksyin kaiken ja vartioin hänen murhaajiensa vaatteita.' Mutta hän sanoi minulle: 'Mene, minä lähetän sinut kauas toisten kansojen keskuuteen.'"

Paavali oli palannut pian kääntymyksensä jälkeen Jerusalemiin ja julisti siellä evankeliumia Jeesuksesta samalla paatoksella, millä oli vainonnut seurakuntaa. Hän sai seurakunnan sekaisin, sillä Jumala ei ollut tarkoittanut häntä työhön Jerusalemissa vaan pakanoiden keskuudessa. Kukaan ei ole seppä syntyessään – ei edes silloin kun Jumala synnyttää hänet uudesti. Jumala laittoi Paavalin sivuun kypsymään muutamaksi vuodeksi, ennen kuin otti hänet käyttöönsä Antiokiassa (Apt. 9:28-31, Apt. 11:25-26).

Apt. 9:28-31. Sen jälkeen Saul eli ja vaikutti heidän (opetuslasten) parissaan Jerusalemissa. Rohkeasti hän julisti sanomaa Herrasta. Hän puhui myös kreikankielisille juutalaisille ja väitteli heidän kanssaan, mutta he yrittivät tappaa hänet. Kun uskonveljet saivat tietää tämän, he veivät Saulin Kesareaan ja lähettivät hänet sieltä Tarsokseen. Kaikkialla Juudeassa, Galileassa ja Samariassa kirkolla oli nyt rauha. Se eli ja rakentui Herran pelossa, ja Pyhä Henki vahvisti sitä, niin että se yhäti kasvoi.

Apt. 11:25-26. Barnabas lähti sitten Tarsokseen etsimään Saulia ja löydettyään toi hänet Antiokiaan. Yhdessä he toimivat seurakunnan keskuudessa kokonaisen vuoden, ja suuri joukko ihmisiä sai heiltä opetusta. Antiokiassa alettiin ensimmäiseksi käyttää opetuslapsista nimitystä kristitty.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Ihmiset kuuntelivat herkeämättä Paavali puhetta, mutta pakanoiden mainitseminen sai heidät raivostumaan ja paljasti heidän ylpeytensä. Juutalaisten oli tarkoitus olla valona pakanoille ja kertoa elävästä Jumalasta, mutta he olivat unohtaneet tehtävänsä ja eristäytyneet omiin oloihinsa. Jumalan suunnitelma ei kuitenkaan keskeytynyt siihen, vaan pakanat kuulivat evankeliumin Paavalin ja Pietarin kaltaisten juutalaiskristittyjen kautta.

Ap.t. 22:22-29. Tähän asti juutalaiset olivat kuunnelleet Paavalia, mutta nyt he alkoivat huutaa: "Pois elävien joukosta! Tuollainen ei saa elää!" He huusivat huutamistaan, raastoivat vaatteitaan ja heittelivät hiekkaa ilmaan. Silloin komentaja käski viedä Paavalin kasarmiin. Hän käski ruoskia Paavalia ja kuulustella häntä, jotta saisi selville, miksi juutalaiset niin raivokkaasti hyökkäsivät häntä vastaan. Mutta kun miehet olivat sitoneet Paavalin ruoskittavaksi, tämä sanoi vieressä seisovalle sadanpäällikölle: "Onko teillä oikeus ruoskia Rooman kansalaista, vieläpä tutkimatta ja tuomitsematta?" Tämän kuultuaan sadanpäällikkö meni komentajan luo, ilmoitti asiasta ja sanoi: "Mitä olet tekemässä? Se mies on Rooman kansalainen." Komentaja tuli paikalle ja kysyi Paavalilta: "Oletko todella Rooman kansalainen?" Kun Paavali vastasi myöntävästi, komentaja sanoi: "Minä olen maksanut kansalaisuudestani suuret rahat." "Minulla se on ollut syntymästä saakka", vastasi Paavali. Ne, joiden oli määrä kuulustella Paavalia, jättivät hänet heti rauhaan, ja komentaja pelästyi, kun havaitsi sidottaneensa Rooman kansalaisen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa;

Paavalin kysymys pysäytti sadanpäällikön, koska Rooman kansalaista ei lain mukaan saanut rangaista ennen kuin hänet oli todettu syylliseksi rikokseen. Paavali oli syntyjään Rooman kansalainen, kun taas komentaja oli ostanut kansalaisuutensa. Sen ostaminen oli tavallinen käytäntö ja toi Rooman hallinnolle hyvät tulot. Ostettua kansalaisuutta pidettiin vähäarvoisempana kuin syntymässä saatua.

Paavali jäi kuitenkin edelleen vangiksi, koska komentaja ei vielä tiennyt, miksi kansanjoukko halusi tappaa Paavalin. Paavali oli puhunut kansalle hepreaa, jota komentaja ei ymmärtänyt.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231018_Omatunto_erehtyy_ilman_Jumalan_sanaa.html">Omatunto erehtyy ilman Jumalan sanaa</a>

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Omatunto erehtyy ilman Jumalan sanaa

Ap.t. 22:30 – 23:1. Komentaja halusi saada varman selon siitä, mistä juutalaiset Paavalia syyttivät. Niinpä hän seuraavana päivänä päästi Paavalin kahleista, käski ylipapit ja koko Suuren neuvoston koolle ja vei Paavalin kasarmista heidän eteensä. Paavali loi katseensa neuvostoon ja sanoi: "Veljet! Koko elämäni, tähän päivään asti, minä olen elänyt Jumalan edessä vilpittömästi, omaatuntoani loukkaamatta."

Ennen uskoon tuloa Paavalin omatunto hyväksyi kristittyjen vainoamisen mutta tuomitsi sen Kristuksen kohtaamisen jälkeen. Paavali toimi silloinkin, ennen uskoon tuloaan, vilpittömästi silloisen uskonsa mukaan, mutta olisi vilpittömästä omastatunnostaan huolimatta päätynyt kadotukseen ellei olisi kohdannut Jeesusta (1. Joh. 3:15). Meidänkin omatuntomme alkaa antaa oikeaa ääntä vasta kun kasvamme Jeesuksen Kristuksen ja Hänen sanansa tuntemisessa (Room. 9:1, Tit. 1:15, Hepr. 9:14, 1. Piet. 3:20-21). Vasta silloin meillä on edellytyksiä luottaa omantuntomme ilmoitukseen. Vasta uskoon tultuamme meillä on edellytykset kasvuun (Hepr. 12:1-2).

1. Joh. 3:15. Jokainen, joka vihaa veljeään (esim. toista kristittyä), on murhaaja, ja te tiedätte, ettei iankaikkinen elämä voi pysyä yhdessäkään murhaajassa.

Room. 9:1. Vakuutan Kristuksen nimessä, että puhun totta, ja Pyhän Hengen valaisema omatuntoni todistaa, etten valehtele. (Myös synnin likaama omatunto väittää ihmiselle, että tämän teot ovat oikeita, sillä hyödyttäväthän syntiteot näennäisesti häntä itseään. Ihmisen silmät alkavat avautua todellisuudelle vasta kun hän kohtaa Jeesuksen Kristuksen pelastajanaan ja alkaa turvata Jeesukseen ainoana edellytyksenä taivaaseen pääsylle.)

Tit. 1:15. Puhtaille (joiden opin ja elämän Jeesuksen sovintoveri on saanut puhdistaa) kaikki on puhdasta, mutta epäpuhtaille ja epäuskoisille ei mikään ole puhdasta, vaan heidän mielensä ja omatuntonsakin on likaantunut. (Likaantunut omatunto ei erota puhdasta ja epäpuhdasta toisistaan. Likaantunutta omaatuntoa ei ohjaa Pyhä Henki eikä Jumalan sana vaan ihmisen oma itsekäs luonto.)

Hepr. 9:14. kuinka paljon paremmin puhdistaakaan Kristuksen veri! Ikuisen henkensä voimalla hän on antanut itsensä virheettömänä uhrina Jumalalle, ja hänen verensä puhdistaa meidän omantuntomme kuoleman teoista, niin että voimme palvella elävää Jumalaa. (Kun viemme meitä menneisyydestämme syyttävät ajatukset Jeesuksen sovintoveren alle heti niiden tullessa mieleen, ne eivät kuluta voimiamme. Silloin kun menneisyys alkaa syyttää, voimme jopa kiittää Herraa Jeesusta siitä, että saamme olla kätkettyinä Hänen sovintoverensä anteeksiantoon. Niin kuin eräässä virressä sanotaan: ”En paremmaks voi tulla, en hyväks ollenkaan. Vaan aivan tällaisena, Sun käsiis jäädä saan.” Pitäköön Hän omastaan huolen.)

1. Piet. 3:20-21. … Vain muutama ihminen, kaikkiaan kahdeksan, pelastui arkissa veden kantamana. Tuon esikuvan mukaisesti teidät pelastaa nyt kaste, ei siksi että te siinä luovuitte saastaisesta elämästä (kaste ja uskoon tulo eivät vapauta meitä vanhasta luonnostamme), vaan koska Jumala teki kanssanne hyvän omantunnon liiton. (Uusi liitto on sinetöity Jeesuksen sovintoverellä, jonka Hän vuodatti meidän syntiemme vuoksi; Luuk. 22:20, 1. Kor. 11:25. Meidät on kätketty Kristukseen; Kol. 2:2-3, joten pitäkäämme omatuntommekin Jeesukseen kätkettynä, Hänen jatkuvan anteeksiantonsa alle. ”Me voimme Hänen edessään rauhoittaa sydämemme, jos se meitä jostakin syyttää”; 1. Joh. 3:19-20. Omatunto on liitossa Jumalan kanssa silloin, kun se vie meidät Jeesuksen yhteyteen, Hänen sovintoverensä suojaan.) Sen (kasteen ja liiton) perustuksena on Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus, (Jeesuksen ylösnousemus on todiste siitä, että synnit on annettu anteeksi ja saamme lähestyä Jumalaa Isänä, vaikka olisimme kelvottomia tuhlaajalapsia.)

Hepr. 12:1-2. … pankaamme pois kaikki mikä painaa ja synti, joka niin helposti kietoutuu meihin. Juoskaamme sinnikkäästi loppuun se kilpailu, joka on edessämme, katse suunnattuna Jeesukseen, uskomme perustajaan ja täydelliseksi tekijään. …

Jumalan lapsinakaan emme luota pelkästään omantunnon ääneen, vaan Jumalan kirjoitettuun sanaan, Raamattuun (1. Kor. 4:4-5). Jumalan lapsenkin omantunnon ääni voi antaa virheellisen signaalin siitä riippuen, millaisessa ympäristössä on kasvanut, millaisella materiaalilla on sisintään ruokkinut tai millainen fiilis sattuu olemaan. Omantunnon kasvattaminen Jumalan sanalla antamaan oikea ääni, on koko elämän mittainen prosessi (Ps. 19:13).

1. Kor.4:4-5. Minulla ei ole mitään tunnollani, mutta ei minua vielä sen perusteella ole todettu syyttömäksi. Minun tuomarini on Herra. Älkää siis tuomitko ennenaikaisesti, ennen kuin Herra tulee. Hän valaisee pimeyden kätköt ja tuo esiin sydänten ajatukset, ja silloin itse kukin saa kiitoksen Jumalalta.

Ps. 19:13. Mutta kuka huomaa kaikki erehdyksensä? Puhdista minut rikkomuksistani, niistäkin, joita en itse näe.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo Paavalin todistamisalttiudesta seuraavaa:

Paavali näki kaikissa tilanteissa, jopa vainojen keskellä, mahdollisuuden todistaa Kristuksesta. Hänen vihollisensa tavallaan antoivat hänelle tässä avoimen tilaisuuden puhua juutalaisten Suurelle neuvostolle. Kun on herkkä Pyhän Hengen johdatukselle, näkee joka puolella mahdollisuuksia kertoa Jeesuksesta.

Ap.t. 23:2-3. Silloin ylipappi Ananias käski Paavalin vieressä seisovia miehiä iskemään häntä suulle. Paavali sanoi hänelle: "Sinä saat vielä iskun Jumalan kädestä, sinä kalkilla valkaistu seinä! Sinä istut oikeutta tuomitaksesi minut lain mukaan, mutta teet vastoin lakia ja käsket lyödä minua."

Aikana, jolloin Rooma hallitsi Juudeaa, ylipapin arvo piti ostaa rahalla. Valtaosa papistosta keskittyi hoitamaan vain rituaalimenot ja turvaamaan oman toimeentulonsa. Vuonna 90 jKr. se loppui. Silloin Jerusalemin papisto sai todellakin iskun Jumalan kädestä, kun Jerusalemin temppeli hävitettiin ja temppelipalvelus loppui.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo ylipappi Ananiaksesta seuraavaa:

Josefus, arvostettu ensimmäisen vuosisadan historioitsija, kuvasi ylipappi Ananiasta ahneeksi ja kiivaaksi. Paavalin huudahdus oli seurausta Ananiaksen laittomasta käskystä. Tämä rikkoi juutalaisten lakia olettaessaan Paavalin olevan syyllinen ilman oikeudenkäyntiä ja määrätessään hänelle rangaistuksen (katso 5. Moos. 19:15). Paavali ei tunnistanut Ananiasta ylipapiksi luultavasti siksi, että Ananias rikkoi lakia, jota oli sitoutunut edustamaan. Meidän tehtävämme on edustaa Jeesusta maailmassa. Kun teemme hänen tekojaan, ihmiset tunnistavat meidän olevan kristittyjä.

5. Moos. 19:15-17. "Yhden ihmisen antama todistajanlausunto ei riitä todistamaan ketään syylliseksi, koskipa syytös millaista rikosta tai syntiä tahansa. Asia on vahvistettava kahden tai kolmen todistajan sanalla. "Jos joku esittää toisen ihmisen tuhoksi perättömiä syytöksiä, riidan kummankin osapuolen on Herran edessä esitettävä riita-asiansa niille papeille ja tuomareille, jotka sillä hetkellä ovat virassa.

Ylipapin johdossa oleva Suuri neuvosto vastusti lähes poikkeuksetta Jeesuksen Kristuksen messiaanisuutta. Sekä heidän mielensä että omatuntonsa oli likaantunut (Tit. 1:15-16).

Tit. 1:15-16. Puhtaille (niille, jotka ovat tuoneet syntinsä Jeesuksen sovintoveren alle) kaikki on puhdasta, mutta epäpuhtaille ja epäuskoisille (niille, jotka luottavat johonkin itsessään olevaan ”hyvään” ominaisuuteen pelastuksensa perustana) ei mikään ole puhdasta, vaan heidän mielensä ja omatuntonsakin on likaantunut. He väittävät tuntevansa Jumalan, mutta teoillaan he kieltävät hänet. He ovat inhottavia ja tottelemattomia, kykenemättömiä tekemään mitään hyvää.

Ap.t. 23:4-8. Vieressä seisovat miehet sanoivat: "Herjaatko sinä Jumalan ylipappia?" (Paavali oli verrannut Ananiasta hautaluolan kalkittuun seinään.) Tähän Paavali vastasi: "En tiennyt, veljet, että hän on ylipappi. Onhan kirjoitettu: 'Älä kiroa kansasi päämiestä.'" Osa neuvostosta oli saddukeuksia, osa fariseuksia, ja tämän tietäen Paavali sanoi kuuluvalla äänellä: "Veljet! Minä olen fariseus, ja fariseuksia ovat isänikin olleet. Nyt olen täällä tuomittavana siksi, että panen toivoni kuolleiden ylösnousemukseen." Tuskin hän oli tämän sanonut, kun fariseusten ja saddukeusten kesken puhkesi ankara kiista ja koko joukko jakautui kahtia. Saddukeukset näet väittävät, ettei mitään ylösnousemusta ole, ei myöskään enkeleitä eikä henkiä, kun taas fariseukset uskovat näihin kaikkiin.

Paavali tiesi, että neuvosto halusi tuomita hänet todisteista riippumatta. Läsnä olevalle Roomalaiselle komentajalle, joka ei ymmärtänyt hepreaa, olisi voitu kertoa totuutena mitä tahansa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Saddukeukset ja fariseukset olivat uskonnollisia vallanpitäjiä mutta hyvin erilaisia. Fariseukset uskoivat ruumiin ylösnousemukseen, kun taas saddukeukset eivät. Saddukeukset pitäytyivät Viidennessä Mooseksen kirjassa, joka ei sisällä selkeää opetusta ylösnousemuksesta. Paavalin sanat käänsivät huomion kiistaan ylösnousemuksesta, jolloin neuvosto jakautui.

Paavali oivalsi neuvoston olevan kahden erilaisen ryhmän sekoitus. Hänen oivalluksensa on esimerkki viisaudesta, jota Jeesus lupasi antaa uskoville (Mark. 13:9-11). Kun meiltä kysytään uskostamme, Jumala auttaa meitä vastaamaan. Paavalin tavoin meidän tulisi olla valmiita kertomaan todistuksemme. Pyhä Henki antaa meille rohkeuden puhua.

Mark. 13:9-13. "Pitäkää varanne! Teidät viedään oikeuteen ja teitä piestään synagogissa. Maaherrojen ja kuninkaiden eteen te joudutte minun nimeni tähden, todistukseksi heille. Mutta sitä ennen on evankeliumi julistettava kaikille kansoille. Kun teitä viedään luovutettaviksi viranomaisille, älkää etukäteen olko huolissanne siitä mitä puhuisitte. Puhukaa ne sanat, jotka teille tuona hetkenä annetaan. Silloin ette puhu te, vaan Pyhä Henki.

Kuolleiden ylösnousemus, niin hurskaiden kuin jumalattomien, on varma asia (Apt. 24:14-16, Ilm. 20:5).

Apt. 24:14-16. Mutta sen minä sinulle (maaherra Felix) tunnustan, että kuljen sitä tietä, jota he sanovat lahkoksi, ja näin palvelen isieni Jumalaa: kaiken sen, mitä laissa ja profeettojen kirjoissa sanotaan, minä uskon, ja yhtä lailla kuin nämä tässä minä toivon ja odotan, että Jumala herättää kuolleista niin hurskaat kuin jumalattomat. Siksi teen kaikkeni, että minulla aina olisi puhdas omatunto Jumalan ja ihmisten edessä. (Jumalan lapsi tietää, että maallisen kuoleman jälkeen on myös tuomiolle ylösnousemus. Siksi hän pakenee Jeesuksen sovintoveren turviin. Turva on asetettava Jeesukseen jo tämän elämän aikana, kuoleman jälkeen se on myöhäistä.)

Ilm. 20:5. Muut kuolleet eivät heränneet eloon, ennen kuin tuhat vuotta oli täyttynyt. Tämä on ensimmäinen ylösnousemus. (Kristuksen takaisin tuleminen tapahtuu ennen tuhat vuotta kestävän aikakauden alkamista. Jeesuksen takaisin tulemisessa Häneen turvansa asettaneet saavat ylösnousemusruumiin. Muut nousevat tuomiolle vasta tämän tuhat vuotta kestäneen aikakauden jälkeen.)

Ap.t. 23:9-11. Meteli kävi yhä kovemmaksi, ja fariseusten joukosta muutamat lainopettajat alkoivat jo väittää: "Me emme voi havaita tässä miehessä mitään pahaa. Jospa henki tai enkeli on puhunut hänelle." Mellakka kiihtyi kiihtymistään, ja komentaja alkoi pelätä, että Paavali revittäisiin kappaleiksi. Hän komensi sotaväenosaston hakemaan Paavalin pois neuvoston käsistä ja viemään hänet kasarmiin. Seuraavana yönä Herra seisoi Paavalin edessä ja sanoi: "Pysy rohkeana. Sinä olet todistanut minusta täällä Jerusalemissa, ja samalla tavoin sinun on todistettava myös Roomassa."

Millä tavoin Paavali oli todistanut Herrastaan Jeesuksesta Jerusalemissa? Hänhän oli vankina ja tuomiolla. Kannattaa muistaa, että Jumalan Pyhä Henki oli johdattanut Paavalin Jerusalemiin vangittavaksi (Apt. 20:22-23). Paavali todisti Jeesuksesta elämällä niissä teoissa, jotka Jumalan hänelle oli ennalta valmistanut (Ef. 2:10). Meidän ei tarvitse murehtia siitä, miten todistaisimme Jeesuksesta vaan pikemminkin siitä, miten elämme Hänen yhteydessään. Kannattaa kuitenkin miettiä valmiiksi lyhyt todistus omasta uskoontulosta, jos joku sitä joskus kysyy.

Apt. 20:22-23. "Nyt on Pyhä Henki sitonut minut (Paavalin) ja vie minua Jerusalemiin, enkä tiedä, mitä siellä on osakseni tuleva. Tämän vain tiedän: joka kaupungissa Pyhä Henki vakuuttaa, että minua odottavat kahleet ja ahdinko.

Ef. 2:10, 1933/38 käännös. Sillä me olemme hänen tekonsa, luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten, jotka Jumala on edeltäpäin valmistanut, että me niissä vaeltaisimme.

Komentaja pystyi nyt päättelemään, että Paavaliin kohdistetut syytteet aiheutuivat juutalaisten lakia koskevista kiistakysymyksistä (Ap.t. 23:29). Hän ei kuitenkaan vapauttanut Paavalia.

Herra lupasi pitää Paavalin hengissä Roomaan asti. Paavali vapautettiinkin joksikin aikaa Rooman kahden vuoden vankeudestaan mutta vangittiin myöhemmin uudelleen ja mestattiin.

Apt. 23:28-29. Saadakseni selville, mistä juutalaiset häntä syyttivät, vein hänet heidän neuvostonsa eteen. Siellä totesin, että syytteet aiheutuivat heidän lakiaan koskevista kiistakysymyksistä. Mistään sellaisesta häntä ei syytetty, mistä seuraisi kuolemantuomio tai vankeusrangaistus.

Ap.t. 23:12-15. Aamulla juutalaiset tekivät salaliiton ja vannoivat, etteivät syö eivätkä juo, ennen kuin ovat tappaneet Paavalin. Tässä hankkeessa oli mukana yli neljäkymmentä miestä. He menivät ylipappien ja kansan vanhimpien luo ja sanoivat: "Me olemme pyhästi vannoneet, ettemme pane mitään suuhumme, ennen kuin olemme tappaneet Paavalin. Esittäkää te nyt koko neuvoston nimissä komentajalle, että hän lähettäisi Paavalin luoksenne. Sanokaa, että haluatte tarkemmin tutkia hänen asiaansa. Me olemme valmiina ja surmaamme hänet, ennen kuin hän ehtii perille."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Kun fariseusten ja saddukeusten riita tasaantui, uskonnolliset johtajat käänsivät taas huomionsa Paavaliin. Valta-aseman säilyttämisestä oli tullut heille Jumalaa tärkeämpi asia. He olivat valmiita jopa suunnittelemaan murhan, niin kuin olivat tehneet Jeesuksen kohdalla. Jumala hallitsi kuitenkin kaikkia tapahtumia.

Ap.t. 23:16-22. Paavalin sisarenpoika sai kuitenkin tietää väijytyksestä. Hän meni kasarmiin, pääsi Paavalin puheille ja kertoi hänelle asiasta. Paavali kutsui yhden sadanpäälliköistä luokseen ja sanoi: "Vie tämä nuori mies komentajan luo. Hänellä on komentajalle viesti." Sadanpäällikkö otti nuorukaisen mukaansa, vei hänet komentajan luo ja sanoi: "Vanki Paavali kutsui minut luokseen ja pyysi tuomaan tämän nuoren miehen sinun puheillesi. Hänellä on sinulle jotakin asiaa." Komentaja otti nuorukaista kädestä, vei hänet syrjään ja kysyi: "Mitä asiaa sinulla on minulle?" Tämä vastasi: "Juutalaiset ovat sopineet, että he pyytävät sinua tuomaan Paavalin huomenna Suuren neuvoston istuntoon, jotta muka voisivat ottaa tarkemmin selvää hänen asiastaan. Älä suostu siihen. Yli neljäkymmentä miestä heidän joukostaan on järjestänyt väijytyksen. He ovat vannoneet, etteivät syö eivätkä juo, ennen kuin ovat surmanneet Paavalin. He ovat valmiina ja odottavat vain, että annat suostumuksesi." Komentaja sanoi sisarenpojalle: "Älä kerro kenellekään, että olet paljastanut hankkeen minulle." Sitten hän lähetti nuorukaisen pois.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Tämä on Raamatun ainoa viittaus Paavalin perheeseen. Paavalin sisarenpoika sai tavata hänet, koska sukulaisilla ja ystävillä oli lupa tuoda ruokaa ja muuta tarpeellista Roomalaisten vangeille.

Ap.t. 23:23-24. Komentaja kutsui sitten kaksi sadanpäällikköä ja sanoi: "Pitäkää yön kolmannesta tunnista alkaen kaksisataa jalkamiestä valmiina marssimaan Kesareaan. Ottakaa lisäksi seitsemänkymmentä ratsumiestä ja kaksisataa keihäsmiestä. Varatkaa myös Paavalille ratsuja ja viekää hänet vahingoittumattomana maaherra Felixin luo."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jerusalem oli juutalaisten hallinnollinen keskus, mutta Rooman hallinnon keskuspaikka oli Kesareassa.

Felix oli Rooman maaherra tai käskynhaltija Juudeassa vuosina 52-59. Hän oli samassa virassa kuin Pontius Pilatus aikoinaan. Juutalaisilla oli laajasti itsehallinnollista päätösvaltaa, mutta maaherra johti armeijaa, huolehti rauhan säilymisestä alueellaan ja keräsi verot.

Ap.t. 23:25-30. Sitten komentaja kirjoitti maaherralle näin kuuluvan kirjeen: "Claudius Lysias tervehtii hänen korkea-arvoisuuttaan maaherra Felixiä. Tämän miehen ottivat juutalaiset kiinni ja olivat tappaa hänet. Minä kuitenkin menin sotilaineni paikalle ja pelastin hänet, kun sain tietää, että hän on Rooman kansalainen. Saadakseni selville, mistä juutalaiset häntä syyttivät, vein hänet heidän neuvostonsa eteen. Siellä totesin, että syytteet aiheutuivat heidän lakiaan koskevista kiistakysymyksistä. Mistään sellaisesta häntä ei syytetty, mistä seuraisi kuolemantuomio tai vankeusrangaistus. Koska tietooni on tullut, että tätä miestä vastaan on vireillä salahanke, lähetän hänet nyt viipymättä sinun luoksesi. Niille, jotka häntä syyttävät, olen myös tehnyt tiettäväksi, että heidän on esitettävä syytteensä sinun edessäsi."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Luukas käytti monia lähteitä, koska halusi kirjata tapahtumien yksityiskohdat muistiin mahdollisimman tarkasti (katso Luuk. 1:1-4). Kirje luettiin luultavasti ääneen oikeudessa, kun Paavali tuotiin Felixin eteen vastaamaan juutalaisten syytöksiin. Koska Paavali oli Rooman kansalainen, hän saattoi saada kopion kirjeestä.

Luuk. 1:1-4. Jo monet ovat ryhtyneet työhön ja laatineet kertomuksia niistä asioista, jotka meidän keskuudessamme ovat toteutuneet, sen mukaan kuin meille ovat kertoneet ne, jotka alusta alkaen olivat silminnäkijöitä ja joista tuli sanan palvelijoita. Niin olen nyt minäkin, otettuani alusta asti kaikesta tarkan selon, päättänyt kirjoittaa yhtenäisen esityksen sinua varten, kunnioitettu Teofilos, jotta tietäisit, kuinka luotettavaa sinulle annettu opetus on.

Ap.t. 23:31-35. Sotilaat tekivät niin kuin oli käsketty, ottivat Paavalin mukaansa ja veivät hänet yötä myöten Antipatrikseen. Seuraavana päivänä lähtivät ratsumiehet edelleen saattamaan Paavalia, kun taas muut palasivat varuskuntaansa. Ratsumiehet saapuivat Kesareaan, toimittivat kirjeen maaherralle ja veivät myös Paavalin hänen eteensä. Maaherra luki kirjeen ja kysyi, mistä maakunnasta Paavali oli. Kuultuaan, että Paavali oli Kilikiasta, hän sanoi: "Kuulustelen sinua sitten kun täällä ovat paikalla myös ne, jotka sinua syyttävät." Hän antoi määräyksen, että Paavalia oli pidettävä vartioituna Herodeksen linnassa.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231101_Olemmeko_nasaretilaisten_lahko.html">

Olemmeko nasaretilaisten lahko

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Olemmeko nasaretilaisten lahko?

Kysymyksen voisi esittää toisella tavalla. Säilytämmekö uskomme silloinkin, jos meidät halutaan sulkea maallisen tai uskonnollisen yhteisön ulkopuolelle, kuten Jeesus suljettiin (Hepr. 13:11-14)? Sen vuoksi, että uskomme jokaisen ihmisen syntisyyteen, myös itsemme, mutta uskomme myös syntiemme anteeksisaamiseen mikäli asetamme turvamme Jeesuksen sovintovereen?

Hepr. 13:11-14. Tehän tiedätte, että kun ylipappi syntien sovittamiseksi vie kaikkeinpyhimpään eläinten verta, näiden eläinten ruhot poltetaan leirin ulkopuolella. Siksi myös Jeesus kärsi ja kuoli kaupunginportin ulkopuolella pyhittääkseen kansan omalla verellään. (Jeesus täytti myös tämän Vanhassa testamentissa hänestä etukäteen kerrotun ennakkokuvan.) Lähtekäämme siis hänen luokseen leirin ulkopuolelle, hänen häväistystään kantaen. Eihän meillä täällä ole pysyvää kaupunkia, vaan me odotamme ikävöiden sitä kaupunkia, joka tulee. (Jeesus puhui useaan otteeseen siitä, että Hänen seuraajansa joutuvat vainon kohteeksi; Matt. 5:10-12, 10:22-25, Luuk. 21:12-13, Joh. 15:20-21.)

Kristittyjen vainot ovat arkipäivää suuressa osassa maailmaa. Euroopassa vainotaan niitä kristittyjä, jotka eivät suostu muuttamaan Raamatun kirjoituksia sellaisten ihmisten korvasyyhyyn sopivaksi, jotka ovat päättäneet elää Raamatun ilmoituksen vastaisesti. Mitenkähän uskonpuhdistuksen olisi käynyt, jos Martti Luther olisi kirkon painostuksen alaisena perunut sanansa.

Kannattaa muistaa, että vainon ja hyljeksinnän kääntöpuolella ovat Pyhän Hengen vaikuttama ilo ja rauha, Jumalan rakkauden kokeminen sekä Jumalan lapseus ja varmuus ikuisesta elämästä.

Ap.t. 24:1. Viiden päivän kuluttua Kesareaan saapui ylipappi Ananias, muutamia kansan vanhimpia sekä asianajaja Tertullus, ja maaherran edessä he esittivät syytteen Paavalia vastaan.

Ylipappi ja hänen kannattajansa näkivät vaivaa saadakseen Paavalin hengiltä. Viha ja oman kunnian tavoittelu voittavat jopa laiskuuden ja mukavuudenhalun.

Ap.t. 24:2-9. Kun Paavali oli kutsuttu sisään, Tertullus aloitti syytöspuheensa: "Sinun ansiostasi, korkeasti kunnioitettu Felix, olemme saaneet nauttia vakaasta rauhasta, ja sinun huolehtivassa hallinnossasi tämän kansan olot ovat suuresti parantuneet. Tämän me kiitollisina tunnustamme, aina ja kaikin tavoin. En halua vaivata sinua pitkään, pyydän vain, että hetken aikaa hyväntahtoisesti kuuntelisit meitä. Me olemme havainneet, että tämä mies on tuhoisa kuin rutto. Hän on nasaretilaisten lahkon johtaja, ja kaikkialla, joka puolella maailmaa hän on lietsomassa levottomuutta juutalaisten keskuudessa. Hän yritti saastuttaa temppelinkin, mutta siitä teosta me otimme hänet kiinni. Häntä kuulustelemalla voit itse päästä perille kaikesta siitä, mistä me häntä syytämme." Juutalaiset yhtyivät tähän syytökseen ja vakuuttivat, että asia oli niin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavalia syytettiin mellakoiden synnyttämisestä juutalaisten keskuudessa eri puolilla maailmaa, Rooman lakia rikkovan uskonnollisen liikkeen johtamisesta ja yrityksestä häpäistä temppeli. Uskonnolliset johtajat toivoivat syytösten riittävän maaherralle, niin että tämä päättäisi mestauttaa Paavalin, jotta alueella säilyisi rauha.

”Nasaretilaisten lahko” viittaa kristittyihin, jotka tässä yhteydessä nimettiin Jeesuksen kotikaupungin mukaan.

Kristittyjä nimitettiin Jeesuksen kasvupaikkakunnan mukaan (Joh. 1:46) halventavalla nimellä ”Nasaretilaisten lahkoksi” ja rettelöitsijöiksi. Tämä ei mielestäni ole vihapuhetta vaikka vihaa onkin. Tähän halveksittuun nasaretilaisten lahkoon haluan minäkin kuulua ja ylpeillä Herrasta (1. Kor. 1:27-31). Ja rettelöitsijöitähän me uskovat kristityt monen mielestä olemme, koska emme suostu olemaan samaa mieltä totuudesta Raamatussa maailmanmielisten kanssa (1. Piet. 4:4-5).

Joh. 1:46. "Nasaretistako?" Natanael kysyi. "Voiko Nasaretista tulla mitään hyvää?" "Tule, niin näet", sanoi Filippus.

1. Kor. 1:27-31. Mikä maailmassa on hulluutta, sen Jumala valitsi saattaakseen viisaat (ihmisviisaus) häpeään. Mikä maailmassa on heikkoa, sen Jumala valitsi saattaakseen häpeään sen, mikä on voimakasta. Mikä maailmassa on vähäpätöistä ja halveksittua, mikä ei ole yhtään mitään, sen Jumala valitsi tehdäkseen tyhjäksi sen, mikä on jotakin. (Jumala kutsuu kaikkia Jeesuksen Kristuksen luo, jotta he pelastuisivat. Monet kääntyvät Jeesuksen puoleen mutta eivät tee parannusta synneistään, koska eivät tunnusta syntisyyttään Jeesukselle. Ihminen joka ei halua tulla armoa tarvitsevaksi ja siten heikoksi, luulee pärjäävänsä Jumalan edessä ilman Jeesuksen sovintoveren turvaa ja jättäytyy siksi Jumalan valinnan ulkopuolelle.) Näin ei yksikään ihminen voi ylpeillä Jumalan edessä. Jumalan vaikutusta on se, mitä te Kristuksessa Jeesuksessa olette. Hänet Jumala on antanut meille viisaudeksi (Ihmisviisaus hylkää Jumalan viisauden, koska ei tunnusta Jeesusta Kristusta.), vanhurskaudeksi (Jos me taivaaseen pääsyn edellytyksenä vetoamme yhteenkään omaan työhömme tai saavutukseemme, me puemme yllemme omanvanhurskautemme saastaiset rievut. Silloin Jeesus ei ole meidän vanhurskautenamme.), pyhitykseksi (Jeesus vaikuttaa Henkensä kautta myös meidän hyvät tekomme. Jeesus voi ne vaikuttaa vain, mikäli ihminen on kutsunut Jeesuksen oman sydämensä valtiaaksi.) ja lunastukseksi. Näin toteutuu kirjoitus: "Joka ylpeilee, ylpeilköön Herrasta."

1. Piet. 4:4-5. Nyt he (synninharjoittajat) kummeksuvat sitä, että te ette enää riennä heidän kanssaan samaan riettauden virtaan, ja syytävät herjauksiaan. (Emme enää – koska olemme kääntyneet Jeesuksen puoleen, tunnustaneet Hänelle syntimme ja sallineet Hänen tulla elämämme Herraksi. Kun Kristus on sydämessä, Hän vaikuttaa sen, että alamme elää Raamatun ohjeiden mukaan eikä se miellytä kadotukseen matkalla olevia.) Mutta he (synninharjoittajat) joutuvat tekemään tilin hänelle (Jeesukselle), joka on valmiina tuomitsemaan elävät ja kuolleet. (Jeesuksella oli jo kuolleista nousemisensa yhteydessä kaikki valta taivaassa ja maan päällä; Matt. 28:18. Tuleva tuomio kuitenkin odottaa vielä sitä, että pakanoiden täysi luku tulee täyteen; Room. 11:25. Jumala odottaa että mahdollisimman moni pelastuisi, ennen kuin taivaan ovi suljetaan Karitsan häihin tulijoilta; Matt. 25:1-13.)

Ap.t. 24:10-13. Maaherra nyökkäsi Paavalille, ja tämä alkoi puhua: "Tiedän, että olet jo monet vuodet ollut tämän kansan tuomarina, ja siksi voin turvallisin mielin puolustaa itseäni. Siitä, kun tulin Jerusalemiin rukoilemaan, ei ole enempää kuin kaksitoista päivää - tämän voit itse tarkistaa. Minun ei ole havaittu väittelevän kenenkään kanssa eikä kiihottavan kansaa, ei temppelissä, ei synagogissa eikä kaupungilla. Liioin eivät nämä miehet voi edessäsi näyttää toteen sitä, mistä he nyt minua syyttävät.

Paavalia syytettiin yleisellä tasolla. Syyttäjät mahdollisesti toivoivat, että Paavali itse toisi puolustuspuheessaan esille sellaisia yksityiskohtia, joihin he voisivat tarttua (Apt. 24:8).

Jumalan lapsi ei mene mukaan mihinkään rikokseen. Maailmanmielisille jää jäljelle vain se, että Raamattu määritetään vihapuheeksi ja uskovat kristityt vihapuheen puhujiksi, koska Raamatun mukaan maailmanmielisten teot ja puheet ovat syntiä, (Joh. 15:18-22).

Apt. 24:8. Häntä kuulustelemalla voit itse päästä perille kaikesta siitä, mistä me häntä syytämme.

Joh. 15:18-22. "Jos maailma vihaa teitä (Jeesuksen seuraajia), muistakaa, että ennen teitä se on vihannut minua (Jeesusta Kristusta). Jos te kuuluisitte tähän maailmaan, se rakastaisi teitä, omiaan. Mutta te ette kuulu maailmaan, koska minä olen teidät siitä omikseni valinnut, ja siksi maailma vihaa teitä. (Me elämme taivaan kansalaisina maailmassa. Jeesus alkaa saada muotoa Häneen uskovassa ja sitä maailmanmieliset eivät kestä, koska se tuo valoon sen pimeyden, jossa he vaeltavat.) "Muistakaa, mitä teille sanoin: ei palvelija ole herraansa suurempi. Jos minua on vainottu, vainotaan teitäkin. Jos minun sanaani on kuultu, kuullaan myös teidän sanaanne. Kaiken tämän ihmiset tekevät teille minun nimeni tähden, siksi etteivät tunne häntä, joka on minut lähettänyt (Isää Jumalaa). Jos minä en olisi tullut ja puhunut heille (Raamatun kirjoitukset), he eivät olisi syyllisiä, mutta nyt heidän on mahdotonta puolustella syntiään.

Ap.t. 24:14-19. Mutta sen minä sinulle tunnustan, että kuljen sitä tietä, jota he sanovat lahkoksi, ja näin palvelen isieni Jumalaa: kaiken sen, mitä laissa ja profeettojen kirjoissa sanotaan, minä uskon, ja yhtä lailla kuin nämä tässä minä toivon ja odotan, että Jumala herättää kuolleista niin hurskaat kuin jumalattomat. Siksi teen kaikkeni, että minulla aina olisi puhdas omatunto Jumalan ja ihmisten edessä. "Oltuani vuosikausia poissa tulin nyt tuomaan kansalleni rahalahjaa ja toimittamaan uhreja. Juuri näissä tehtävissä minä temppelissä olin, kun eräät Aasiasta tulleet juutalaiset tapasivat minut. Olin puhdistautunut, väkeä ei ollut koolla eikä mellakasta tietoakaan. Noiden miesten pitäisi olla itse täällä sinun edessäsi minua syyttämässä, jos heillä on jotakin minua vastaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Tertullus ja uskonnolliset johtajat pitivät näyttöä Paavalia vastaan vahvana, mutta Paavali kumosi syytökset yksitellen. Samalla hän pystyi sisällyttämään puolustuspuheeseensa pelastuksen evankeliumin. Hänen syyttäjillään ei ollut varsinaisia todisteita. Paavalin esimerkiksi väitettiin aiheuttaneen ongelmia juutalaisten keskuudessa Aasian provinssissa, mutta Aasiasta(nykyisestä Länsi-Turkista) ei ollut saapunut yhtään todistajaa vahvistamaan syytöstä. Tämä oli taas yksi esimerkki siitä, miten Paavali käytti hyödyksi jokaisen tilaisuuden todistaa Jeesuksesta.

Ap.t. 24:20-21. Tai sanokoot nämä, minkä rikkomuksen he havaitsivat silloin, kun seisoin neuvoston edessä. Yhdestä lauseestako tässä on kysymys, siitä, että heidän edessään huusin: 'Kuolleiden ylösnousemuksen tähden minä tänään olen teidän tuomittavananne'?"

Tämän lauseen sisältämään totuuteen, sisältyvät ne asiat, joiden vuoksi Paavali haluttiin hengiltä. Paholainen ei halua, että ihmiset olisivat tietoisia siitä, että kaikki kuolleet nousevat kuolleista tuomiolle. Tämän vuoksi paholainen saa puolellaan olevat ihmiset tekemään seuraavaa:

Ylösnousemus kielletään. Darvinistinen kehitysoppi on malliesimerkki siitä, miten sellaisella teorialla, jonka nykytiede on jo osoittanut vääräksi, yritetään 1. Mooseksen kirja ja luominen tehdä epäuskottavaksi. Ellei ole luomista, ei ole ylösnousemustakaan.

Ylösnousemus vääristetään. Monessa uskonnossa on kyllä jonkinlainen ylösnousemus, mutta ei tuomiolle ylösnousemista. Elämä on joko jatkuva kiertokulku jälleensyntymän kautta kohti nirvanaa (budhalaisuus ja hindulaisuus), tai uskonsodassa kärsityn kuoleman kautta oikotie paratiisiin, riippumatta siitä miten on elämäänsä elänyt (islam).

Suhtaudutaan valikoivasti Jumalan sanoihin Raamatussa. Niistä vaietaan tai ne muutetaan. Tätä tekevät kristilliseen kirkkoon pesiytyneet maallistuneet johtajat ja –tutkijat, jotka ovat vaihtaneet uskon uskonnollisuuteen. Uskonnollisuus ja usko Jeesukseen omien syntien sovittajana ovat toisensa poissulkevia asioita. Tuomiosta ja Jumalan vihasta ei nykyisin juuri kuule saarnattavan. Viimeisellä tuomiolla saarnaaja ei voi vedota siihen, että ”jätin sanomatta, koska jokaisesta sanastahan tuomitaan” (Matt. 12:34-37). Kyllä tuomiolle joutuu siitäkin, mitä ei ole sanonut (Matt. 25:45, Hepr. 13:17). Koska me kaikki joudumme kerran tuomiolle, kannattaa pysyä Jeesuksen sovintoveren alla, koska vain silloin vältymme kadotustuomiolta (Room. 8:1).

Matt. 12:34-37. … Mitä sydän on täynnä, sitä suu puhuu. Hyvä ihminen tuo hyvyytensä varastosta esiin hyvää, paha ihminen pahuutensa varastosta pahaa. Minä (Jeesus) sanon teille: jokaisesta turhasta sanasta, jonka ihmiset lausuvat, heidän on tuomiopäivänä tehtävä tili. Sanojesi perusteella sinut julistetaan syyttömäksi, ja sanojesi perusteella sinut tuomitaan syylliseksi." (Tämän raamatunkohdan pääsanoma eivät ole turhat sanat vaan se, onko Jeesus saanut muuttaa meidän sydämemme. Hän voi muuttaa sydämemme vain, jos kutsumme Hänet sydämeemme asumaan. Mutta jos Jeesus on sydämessämme vain vuokralaisena, Hän ei voi muuttaa meissä mitään.)

Matt. 25:45. Silloin hän (Herra) vastaa heille: 'Totisesti: kaiken, minkä te olette jättäneet tekemättä yhdelle näistä vähäisimmistä, sen te olette jättäneet tekemättä minulle.'

Hepr. 13:17. … He (johtajat) valvovat öitä teidän vuoksenne, koska joutuvat kerran tekemään teistä jokaisesta tiliä.

Room. 8:1. Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat Kristuksessa Jeesuksessa.

Jumalasta tehdään pelkkä Rakkaus, vaikka Jumalan rakkaus on sidottu Jeesukseen (Joh. 3:14-18, 1. Joh. 4:8-10). Jeesus varoitti kadotukseen joutumisesta useammin kuin kukaan muu Raamatussa. Joka hylkää Jeesuksen, hylkää samalla itseltään Jumalan rakkauden (Joh. 16:27, 1. Joh. 2:23). Ja joka hylkää Raamatun sanan noudattamisen, hylkää Jeesuksen (Joh. 5:23-24, 2. Joh. 1:9) ja tietenkin siinä sivussa myös Jumalan rakkauden. Siksi Raamatun sanan noudattamista ei kannata tietoisesti hylätä.

Joh. 3:14-18. "Niin kuin Mooses autiomaassa nosti käärmeen korkealle, niin on myös Ihmisen Poika korotettava (Jeesus korotettiin ristille), jotta jokainen, joka uskoo häneen (ristille korotettuun Jeesukseen), saisi iankaikkisen elämän (Niin kuin vaskikäärmeeseen katsonut jäi käärmeen puremasta eloon, saa ikuisen elämän hän, joka katsoo ristillä kuolleeseen Jeesukseen.). Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. (Kadotuksesta vapauttaa vain Jeesus ja edellytyksenä on usko Häneen.) "Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. (Tällä ensimmäisellä kerralla Jeesus tuli Pelastajana. Toisella kertaa Hän tulee tuomarina.) Sitä, joka uskoo häneen, ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan. (Tätä maailmanmieliset eivät halua ymmärtää, että heidät on jo tuomittu. Ruumiillinen kuolema sinetöi tuomion pysyväksi, ellei armo Jeesuksessa kelpaa.)

1. Joh. 4:8-10. Joka ei rakasta, ei ole oppinut tuntemaan Jumalaa, sillä Jumala on rakkaus. (Tämä lause ”Jumala on rakkaus” erotetaan usein asiayhteydestään, jotta sillä voitaisiin puolustaa Raamatun sanan vastaisia tekoja.) Juuri siinä Jumalan rakkaus ilmestyi meidän keskuuteemme, että hän lähetti ainoan Poikansa maailmaan, antamaan meille elämän. Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi.

Joh. 16:27. Rakastaahan Isä itse teitä (Jeesuksen opetuslapsia), koska te olette rakastaneet minua (Jeesusta) ja uskoneet, että olen tullut Jumalan luota. (Ellemme rakasta Jeesusta, menetämme Jumalan rakkauden. Liian moni on tehnyt Raamatun Jeesuksesta, joka on Juudan leijona, kesykissan, jonka voi kesäkissana jättää heitteille.)

1. Joh. 2:23. Joka kieltää Pojan (Jeesuksen), hänellä ei ole Isääkään (Isä Jumalaa), mutta joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä.

Joh. 5:23-24. Se, joka ei kunnioita Poikaa, ei kunnioita myöskään Isää, joka on hänet lähettänyt. "Totisesti, totisesti: se, joka kuulee minun (Jeesuksen) sanani (Raamatun kirjoitukset) ja uskoo minun lähettäjääni, on saanut ikuisen elämän. Hän ei joudu tuomittavaksi, vaan hän on jo siirtynyt kuolemasta elämään.

2. Joh. 1:9. Jokainen, joka ei pysy Kristuksen opetuksessa (Raamatun kirjoitukset) vaan tuo siihen jotakin lisää, on vailla Jumalaa. Jokaisella, joka tässä opetuksessa pysyy, on sekä Isä että Poika.

Ap.t. 24:22. Felix, joka oli tarkoin perillä Herran tiestä, siirsi heidän oikeusjuttunsa tuonnemmaksi sanoen: "Kun komentaja Lysias tulee, otan asianne ratkaistavaksi."

Felix oli tarkoin perillä Herran tiestä, mutta tästä tiedosta ei ollut hänelle mitään hyötyä, sillä ilmeisestikään hän ei halunnut vaeltaa Herran tiellä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Felix oli ollut maaherrana kuusi vuotta ja tiesi kristinuskosta, koska se oli roomalaisten yleinen keskustelunaihe. Uskovien rauhallinen elämäntapa oli osoittanut, etteivät he kulkeneet lietsomassa mellakoita.

Ap.t. 24:23. Hän antoi sadanpäällikölle käskyn, että Paavalia oli pidettävä vankilassa mutta hänelle oli suotava helpotuksia eikä hänen ystäviään saanut estää pitämästä hänestä huolta.

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231115_Paavalin_todistus.html">

Paavalin todistus

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Paavalin todistus

Ap.t. 24:24-25. Jonkin ajan kuluttua Felix tuli juutalaisen vaimonsa Drusillan kanssa vankilaan, lähetti hakemaan Paavalia ja kuunteli, mitä tämä kertoi uskosta Kristukseen Jeesukseen. Mutta kun Paavali puhui Jumalan tahdon mukaisesta elämästä, halujen hillitsemisestä ja tulevasta tuomiosta, Felix pelästyi ja sanoi: "Saat mennä. Kutsun sinut taas toiste, kun minulla on aikaa."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavalin keskustelu Felixin kanssa meni niin henkilökohtaiseksi, että maaherra pelästyi. Felix, kuten Herodes Antipas, oli ottanut itselleen toisen miehen vaimon (Mark. 6:17-18). Paavalin sanat kiinnostivat häntä siihen asti, kunnes puheeksi tulivat vanhurskaus, itsehillintä ja tuleva tuomio.

Monet puhuvat Raamatun sanomasta kiinnostuksen vuoksi, kunhan se ei kosketa heidän elämäänsä liian läheltä. Jos niin tapahtuu, toiset sanovat vastaan ja toiset väistävät kohtaamasta totuutta itsestään. Evankeliumissa on elämää muuttava voima. Siksi sen täytyy päästä periaatteiden ja oppikeskustelujen tasolta koskettamaan ihmisten elämää. Jos joku vastustaa evankeliumia tai torjuu sen, sanoma on todennäköisesti osunut häneen henkilökohtaisesti.

Mark. 6:17-18. Herodes oli näet pidättänyt Johanneksen, pannut hänet kahleisiin ja teljennyt vankilaan. Tämän hän oli tehnyt veljensä Filippoksen vaimon Herodiaan tähden. Hän oli nainut Herodiaan, mutta Johannes oli sanonut hänelle: "Sinun ei ole lupa elää veljesi vaimon kanssa."

Ap.t. 24:26. Hän myös toivoi saavansa Paavalilta rahaa, ja siksi hän tavan takaa haetti Paavalin luokseen ja keskusteli hänen kanssaan.

Paavali oli tuonut merkittävän raha-avustuksen Jerusalemin seurakunnalle ja Felix tiesi sen (Apt. 24:10 ja 17). Vaikka Felix oli tarkoin perillä Herran tiestä, Apt. 24:22, rahanhimo ja valta estivät häneltä pääsyn Jumalan valtakuntaan. Tieto Jeesuksesta tai tieto evankeliumista ei pelasta ketään. Jeesus on kutsuttava omaan sydämeen poistamaan sieltä rahanhimo ja vallantavoittelu.

Apt. 24:10 ja 17. Maaherra nyökkäsi Paavalille, ja tämä alkoi puhua: … "Oltuani vuosikausia poissa tulin nyt tuomaan kansalleni rahalahjaa ja toimittamaan uhreja.

Ap.t. 24:27. Kahden vuoden kuluttua Felixin tilalle tuli Porcius Festus, ja koska Felix halusi pysyä hyvissä väleissä juutalaisten kanssa, hän jätti Paavalin vankeuteen.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jumala oli luvannut, että Paavali saarnaisi evankeliumia Roomassa (Apt. 23:11), mutta apostoli joutui ensin kestämään Felixin päättämättömyyttä kahden vuoden ajan. Paavali ei voinut tehdä muuta kuin luottaa Jumalaan ja odottaa hänen puuttumistaan asioihin.

Mikään ei koettele uskoa ja kärsivällisyyttä niin kuin odottaminen. Ehkä juuri sen vuoksi kaikkivaltias Jumala laittaa uskovat välillä tilanteisiin, joissa ei voi muuta kuin odottaa ja turvata häneen.

Apt. 23:11. Seuraavana yönä Herra seisoi Paavalin edessä ja sanoi: "Pysy rohkeana. Sinä olet todistanut minusta täällä Jerusalemissa, ja samalla tavoin sinun on todistettava myös Roomassa."

Ap.t. 25:1-8. Maaherran virkaan astuttuaan Festus lähti kolmen päivän kuluttua Kesareasta Jerusalemiin. Ylipapit ja juutalaisten johtomiehet esittivät hänelle syytteensä Paavalia vastaan ja pyysivät sitä suosionosoitusta, että hän haettaisi Paavalin Jerusalemiin. He näet suunnittelivat väijytystä surmatakseen Paavalin matkalla. Festus kuitenkin vastasi, että Paavalia säilytettiin Kesareassa ja että hän itse aikoi kohta lähteä sinne. "Tulkoot teidän johtajanne mukaan", hän sanoi, "ja syyttäkööt häntä siellä, jos hän on jonkin rikoksen tehnyt." Festus viipyi Jerusalemissa vain kymmenkunta päivää ja palasi sitten Kesareaan. Heti seuraavana päivänä hän istuutui tuomarinistuimelleen ja käski tuoda Paavalin eteensä. Paavalin saavuttua kerääntyivät Jerusalemista tulleet juutalaiset hänen ympärilleen ja ahdistivat häntä monin raskain syytöksin. He eivät kuitenkaan kyenneet näyttämään syytöksiään toteen. Paavali kiisti ne sanoen: "Mitään väärää en ole tehnyt, en juutalaisten lakia, en temppeliä enkä keisaria vastaan."

Tämä oikeudenkäynti oli toisinto kaksi vuotta aikaisemmasta sillä poikkeuksella, että päinvastoin kuin Felix, Festus ei ollut perillä kristinuskosta.

Ap.t. 25:9. Festus kuitenkin halusi päästä hyviin väleihin juutalaisten kanssa. Siksi hän kysyi Paavalilta: "Tahdotko lähteä Jerusalemiin? Asiasi ratkaistaisiin siellä minun johdollani."

Jos Festus olisi toiminut juutalaisten johtomiesten ehdotuksen mukaan, olisivat heidän välinsä huonontuneet entisestään. Sillä juutalaisten johtomiesten pysyvä tavoite oli tappaa Paavali eikä sillä ollut väliä, kuinka paljon roomalaisia tai omaa väkeä siinä sivussa kuolisi.

Tässä on selvä yhtymäkohta Iranin aseistamaan Hamasiin. Paavalin asemassa on nyt Israelin kansa. Hamasin terroristit haluavat oikeastaan mahdollisimman monen palestiinalaisen siviilin kuolevan pitääkseen lännen sympatiat Israelin vastaisina.

Ap.t. 25:10-12. Paavali vastasi: "Minä seison nyt keisarin tuomioistuimen edessä, ja sen edessä minun asiani on ratkaistava. Juutalaisia vastaan en ole millään tavoin rikkonut, niin kuin itsekin hyvin tiedät. Jos kuitenkin olisin syyllistynyt johonkin rikokseen, josta seuraa kuolemanrangaistus, olen kyllä valmis kuolemaan. Mutta jos näiden miesten syytöksissä ei ole mitään perää, ei kukaan voi luovuttaa minua heidän käsiinsä. Minä vetoan keisariin." Festus keskusteli neuvonantajiensa kanssa ja antoi sitten vastauksensa: "Olet vedonnut keisariin, niinpä menet keisarin eteen."

Olisimmeko me valmiita kuolemaan marttyyreina uskomme puolesta vai kieltäisimmekö Herramme Jeesuksen? Tätä me emme voi varmaksi tietää, ennen ao. tilanteeseen joutumista. Ne, jotka kiivaimmin väittävät pystyvänsä kuolemaan marttyyreina, toimivat oman voimansa varassa ja siksi myös todennäköisimmin luopuisivat Herrasta.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali tiesi oikeutensa Rooman kansalaisena. Jokaisella Rooman kansalaisella oli oikeus vedota keisariin. Se ei tarkoittanut, että keisari itse kuulisi hänen puolustuspuheensa, mutta tapaus tutkittaisiin valtakunnan korkeimmissa oikeusistuimissa.

Festus tarttui Paavalin vetoomukseen, koska se tarjosi hänelle mahdollisuuden lähettää Paavali pois maasta ja samalla saada juutalaiset rauhoittumaan. Paavali halusi mennä Roomaan julistamaan evankeliumia (Room. 1:10) ja tiesi, että keisariin vetoaminen veisi hänet sinne.

Room. 1:10. Alati rukoilen, että vihdoin saisin tulla teidän luoksenne, jos se on Jumalan tahto.

Ap.t. 25:13. Jonkin ajan kuluttua tulivat kuningas Agrippa ja Berenike Kesareaan tervehdyskäynnille Festuksen luo.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Kuningas Herodes Agrippa II oli Herodes Suuren jälkeläinen. Hän hallitsi temppeliä ja temppelirahastoa, ja hänellä oli valta nimittää ja erottaa ylipappi. Berenike oli Herodes Agrippa II:n sisar. Berenikestä oli tullut veljensä Agrippa II:n rakastajatar. Koska Agrippa oli juutalaista sukua, Rooman maaherra toivoi saavansa häneltä apua Paavalin tapauksen selvittämisessä.

Ap.t. 25:14-19. Kun he viipyivät siellä useita päiviä, Festus otti esille myös Paavalin tapauksen. Hän kertoi kuninkaalle: "Täällä on muuan mies, jonka Felix on jättänyt vankeuteen. Jerusalemissa käydessäni juutalaisten ylipapit ja vanhimmat esittivät syytteen häntä vastaan ja vaativat hänelle tuomiota. Vastasin heille, ettei roomalaisten ole tapana jättää ketään syyttäjien armoille, vaan syytetyn on näiden läsnä ollessa saatava puolustautua syytettä vastaan. Niinpä he tulivat tänne, ja viipymättä, heti seuraavana päivänä minä ryhdyin istumaan oikeutta ja käskin tuoda miehen eteeni. Syyttäjät asettuivat hänen ympärilleen mutta eivät syyttäneet häntä mistään sellaisesta rikkomuksesta kuin odotin. He olivat eri mieltä kuin tämä Paavali joistakin omaa uskontoaan koskevista kiistakysymyksistä ja puhuivat jostakin Jeesuksesta, joka on kuollut mutta jonka Paavali väittää elävän.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Vaikka Festus tiesi kristityistä vain vähän, hän näytti vaistoavan, että ylösnousemus oli keskeistä kristillisessä uskossa.

Jeesuksen Kristuksen kuolema ja ylösnousemus kuolleista ovat kristillisyyden perusta (1. Kor. 15:14-23).

1. Kor. 15:14-23. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, silloin meidän julistuksemme on turhaa puhetta, turhaa myös teidän uskonne. … Ellei kuolleita herätetä, ei Kristustakaan ole herätetty. Mutta ellei Kristusta ole herätetty, teidän uskonne on pohjaa vailla ja te olette yhä syntienne vallassa. ... (Jeesuksen herääminen kuolleista ja nouseminen taivaaseen Isän Jumalan oikealle puolelle osoittaa sen, että Jeesuksen uhrikuolema syntiemme sovittamiseksi on hyväksytty taivaassa.) Jos olemme panneet toivomme Kristukseen vain tämän elämän ajaksi, olemme säälittävimpiä kaikista ihmisistä. Mutta nyt Kristus on herätetty kuolleista, esikoisena niiden joukosta jotka ovat kuolleet. Kun kerran kuolema sai alkunsa ihmisestä (Aadamista; 1. Moos. 2:16-17), samoin kuolleiden ylösnousemus on alkanut ihmisestä. (Jeesuksesta, joka on 100 % Jumala mutta myös 100 % ihminen.) Sillä niin kuin kaikki ihmiset Aadamista osallisina kuolevat, niin myös kaikki Kristuksesta osallisina tehdään eläviksi (Kaikki ovat Aadamista osallisia mutta kaikki eivät halua olla Kristuksesta Jeesuksesta osallisia.), jokainen vuorollaan: esikoisena Kristus ja sen jälkeen Kristuksen omat, kun hän tulee.

Ap.t. 25:20-27. Kun en ole perehtynyt tällaisten riitojen selvittelyyn, kysyin, tahtoisiko hän lähteä Jerusalemiin ja antaa ratkaista asiansa siellä. Tämä Paavali kuitenkin vaati päästä keisarillisen majesteetin tutkittavaksi ja pyysi vartiota siihen saakka, ja niin käskin pitää häntä vankilassa, kunnes lähetän hänet keisarin eteen." Agrippa sanoi Festukselle: "Minäkin kuulisin mielelläni sitä miestä." "Huomenna kuulet", vastasi Festus. Seuraavana päivänä Agrippa ja Berenike saapuivat kaikessa loistossaan. Ylimpien sotilashenkilöiden ja kaupungin johtomiesten saattamina he menivät juhlasaliin, ja Festus käski tuoda Paavalin sisään. Festus sanoi: "Kuningas Agrippa ja kaikki te muut, jotka olette täällä! Tässä näette miehen, jonka tähden juutalaiset sekä Jerusalemissa että täällä ovat joukolla ahdistaneet minua ja vaatimalla vaatineet, ettei hänen saa antaa elää. En ole kuitenkaan todennut hänen tehneen mitään sellaista, mistä seuraisi kuolemanrangaistus. Mutta nyt hän on itse vedonnut keisarilliseen majesteettiin, ja siksi olen päättänyt lähettää hänet keisarin eteen. Minulla vain ei ole mitään täsmällisiä tosiasioita kirjoitettavaksi hänestä herralleni. Siksi olenkin tuonut hänet teidän eteenne - ennen kaikkea sinun kuultavaksesi, kuningas Agrippa - jotta tämän tutkinnan jälkeen tietäisin, mitä kirjoittaa. Eihän olisi asianmukaista lähettää vankia matkaan ilmoittamatta samalla, mistä häntä syytetään."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Oikeussalissa oli koolla sotapäälliköitä ja kaupungin vaikutusvaltaisia johtajia, jotka olivat tulleet Agrippan mukana kuuntelemaan tapauksen käsittelyä. Paavali ei valittanut olosuhteistaan vaan piti tilannetta mahdollisuutena tavoittaa uusia kuulijoita evankeliumin sanalla.

Ap.t. 26:1 - 26:3. Agrippa sanoi Paavalille: "Saat puhua puolestasi." Silloin Paavali kohotti kätensä ja piti puolustuspuheen: "Kuningas Agrippa! Olen todella onnellinen, kun saan tänään juuri sinun edessäsi puolustautua kaikkia niitä syytöksiä vastaan, joita juutalaiset ovat esittäneet. Sinähän tunnet perin pohjin kaikki juutalaisten säädökset ja kiistakysymykset. Siksi pyydän, että kärsivällisesti kuuntelet minua.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavalin puhe on hyvä esimerkki hänen puhujanlahjoistaan. Hän aloitti esittämällä kuningas Agrippalle kohteliaisuuden. Sen jälkeen hän kertoi oman tarinansa ja liitti siihen mukaan sanoman Kristuksen ylösnousemuksesta. Kuninkaallinen yleisö kuuli joka sanan.

Ap.t. 26:4-7. "Minun elämäni on alusta alkaen kaikkien juutalaisten tiedossa. He tietävät, miten minä nuoruusvuosinani olen elänyt kansani parissa Jerusalemissa. He tuntevat minut jo entuudestaan ja voivat todistaa - jos vain haluavat - että olin fariseus ja elin siis uskontomme ankarimman suunnan mukaan. Niinpä minä nytkin olen tutkittavana sen tähden, että panen toivoni lupaukseen, jonka Jumala on antanut meidän isillemme. Yötä päivää meidän kansamme kaksitoista heimoa hartaasti palvelevat Jumalaa ja toivovat tämän lupauksen toteutuvan. Tämän toivon takia, kuningas, juutalaiset syyttävät minua.

Jumala lupasi Messiaan, Vaimon siemenen, joka polkisi rikki käärmeen pään (1. Moos. 3:15). Jeesus on tämä Messias.

Jumala lupasi tehdä uuden liiton Siinain lakiliiton tilalle (Jer. 31:31-33). Jeesuksessa tämä uusi liitto toteutui.

1. Moos. 3:15. … ihminen (Jeesus Kristus) on iskevä sinun (käärmeen) pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä häntä kantapäähän.

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

Ap.t. 26:8-12. Miksi teistä on niin uskomatonta, että Jumala herättää kuolleet? "Minäkin elin ennen siinä luulossa, että minun tulee kaikin voimin taistella Jeesus Nasaretilaisen nimeä vastaan. Niin minä myös tein Jerusalemissa. Hankin ylipapeilta valtuudet ja toimitin vankilaan monia pyhiä, ja kun tuli kyse heidän surmaamisestaan, äänestin sen puolesta. Kerran toisensa jälkeen minä synagogissa rankaisin heitä ja yritin pakottaa heidät herjaamaan Jeesusta, ja ankarassa kiihkossani minä ulotin vainoretkeni oman maamme ulkopuolelle asti. "Näissä asioissa minä lähdin matkalle Damaskokseen. Olin saanut siihen ylipapeilta suostumuksen ja valtuudet.

Paavali oikeastaan kertoo tässä kuulijoille, että ylipapit kannattajineen taistelevat Jeesusta vastaan ja haluavat siksi hänetkin hengiltä. Paholainen oli saanut kannattajansa juutalaisten hengellisille johtopaikoille. Sama tavoite paholaisella on kristillisen kirkon suhteen ja hyvin pitkälti hän on siinä onnistunutkin.

Ap.t. 26:13-18. Mutta silloin, kuningas, minä matkaa tehdessäni puolenpäivän aikaan näin, miten taivaasta leimahti aurinkoakin kirkkaampi valo minun ja matkatovereideni ympärille. Me kaikki kaaduimme maahan, ja minä kuulin äänen sanovan heprean kielellä: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua? Paha sinun on potkia pistintä vastaan.' Minä kysyin: 'Herra, kuka sinä olet?' Herra sanoi: 'Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. Nouse jaloillesi. Minä olen ilmestynyt sinulle, koska olen valinnut sinut palvelijakseni ja todistajakseni, kertomaan siitä, mitä nyt olet nähnyt ja mitä vielä olet näkevä, kun sinulle ilmestyn. Minä pelastan sinut oman kansasi käsistä ja varjelen sinua, kun lähetän sinut pakanoiden pariin avaamaan heidän silmänsä ja saattamaan heidät pimeydestä valoon ja Saatanan vallasta Jumalan luo. He saavat syntinsä anteeksi, kun uskovat minuun, ja heillä on oleva paikkansa niiden joukossa, jotka Jumala on pyhittänyt.'

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa (Apt. 26:17-18):

Paavali muistutti kuulijoita kaikissa tilanteissa siitä, että pakanoilla oli yhtäläinen oikeus Jumalalta saatuun perintöön. Tämä perintöosa, josta Paavali puhuu, sisältää sen liiton lupauksen ja siunauksen, jonka Jumala on tehnyt Abrahamin kanssa (katso Ef. 2:19 ja 1. Piet. 1:3-4). Paavalin päämääränä oli saarnata evankeliumia pakanoille.

Ap.t. 26:19-20. "Tämän vuoksi, kuningas Agrippa, en voinut olla tottelematta taivaallista näkyä. Ensiksi Damaskoksessa ja Jerusalemissa, sitten joka puolella Juudeaa ja muiden kansojen parissa minä olen julistanut, että kaikkien tulee katua syntejään, kääntyä Jumalan puoleen ja tehdä tekoja, joissa heidän parannuksensa näkyy.

Jumalan puoleen, oikealla tavalla, ei ole mahdollista kääntyä katumatta syntejään. Olen itse tästä esimerkki.

Nuorempanakaan en koskaan asettanut Jumalan olemassaoloa kyseenalaiseksi, mutta Jeesuksesta en välittänyt. Mihin minä, hyvin omillani toimeentuleva mies, häntä olisin tarvinnut? En ollut pelastunut enkä matkalla taivaaseen, vaikka itse niin luulin (Joh. 5:23, 1. Joh. 2:23). Jumala itse toi minut Jeesuksen luo ”minulle räätälöimällään tavalla”. Siellä, Jeesuksen veren suomassa turvallisessa ympäristössä, Jumala näytti minulle, etten minä niin hyvä ollutkaan, kuin olin luullut. Vasta syntieni havaitsemisen, tunnustamisen ja katumisen jälkeen käännyin oikealla tavalla Jumalan puoleen, sillä käännyin Jeesuksen puoleen, hänen sovintoverensä alle.

Joh. 5:23. ... Joka ei kunnioita Poikaa (Jeesusta), se ei kunnioita Isää, joka on hänet lähettänyt.

1. Joh. 2:23. Kuka ikinä kieltää Pojan (Jeesuksen), hänellä ei ole Isääkään (Isää Jumalaa). Joka tunnustaa Pojan, hänellä on myös Isä.

Tekoja, joissa parannus näkyy, on mahdollista tehdä ainoastaan kun pysyy Jeesukseen liitettynä, sovintoveren suojassa. Ellei pysy, ovat teot joko omaksi kunniaksi tai niillä yritetään maksaa taivaspaikasta (Joh. 15:5).

Joh. 15:5. "Minä (Jeesus) olen viinipuu, te olette oksat. Se, joka pysyy minussa ja jossa minä pysyn, tuottaa paljon hedelmää. Ilman minua te ette saa aikaan mitään.

Ap.t. 26:21-23. Tästä syystä juutalaiset ottivat minut temppelissä kiinni ja yrittivät hakata minut hengiltä. Jumalan avulla olen kuitenkin selvinnyt tähän päivään asti ja voin nytkin täyttää todistajan tehtävääni, puhua sekä ylhäisille että alhaisille. Minä puhun vain siitä, minkä profeetat ja Mooses ovat ennustaneet tapahtuvan, en mistään muusta, puhun siitä, että Messiaan tuli kärsiä kuolema ja ensimmäisenä nousta kuolleista sekä julistaa valon sanomaa niin meidän kansallemme kuin muillekin kansoille."

Messiaan tuli kärsiä kuolema (Jes. 53:3-6),

ja ensimmäisenä nousta kuolleista (Apt. 2:27, Ps. 16:10),

sekä julistaa valon sanomaa niin meidän kansallemme kuin muillekin kansoille (Apt. 15:14-17, Aam. 9:11).

Jes. 53:3-6. Hyljeksitty hän (Jeesus) oli, ihmisten torjuma, kipujen mies, sairauden tuttava, josta kaikki käänsivät katseensa pois. Halveksittu hän oli, me emme häntä minään pitäneet. (Israelin kansa hylkäsi Messiaansa) Ja kuitenkin: hän kantoi meidän kipumme, otti taakakseen meidän sairautemme. … meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja meidän pahat tekomme hänet ruhjoneet. Hän kärsi rangaistuksen, jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me olemme parantuneet. Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat, jokainen meistä kääntyi omalle tielleen. Mutta Herra pani meidän kaikkien syntivelan hänen kannettavakseen.

Apt. 2:27. sillä sinä et hylkää sieluani tuonelaan etkä salli pyhän palvelijasi ruumiin maatua. (Tässä lainataan psalmin 16:10 tekstiä.)

Apt. 15:14-17. Simon (Pietari) kertoi, kuinka Jumala ensi kerran lähestyi pakanoita ottaakseen heistä itselleen oman kansan. Tämä käy yksiin sen kanssa, mitä profeetat ovat kirjoituksissa sanoneet: - Sen jälkeen minä palaan ja rakennan jälleen Daavidin sortuneen majan. Raunioista minä sen taas rakennan, minä pystytän sen uudelleen, jotta kaikki muutkin ihmiset etsisivät Herraa, kaikki kansat, jotka olen omikseni ottanut. Näin sanoo Herra, (Tässä lainataan Aamos 9:11 tekstiä.)

Ap.t. 26:24. Paavalin näin puolustautuessa Festus sanoi kovalla äänellä: "Paavali, sinä olet järjiltäsi! Kirjaviisaus on sekoittanut pääsi."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa (Apt. 26:24):

Puhuessaan Paavali asettui hengenvaaraan, koska sanoma loukkasi juutalaisia ja pakanat puolestaan pitivät sitä epäuskottavana. Jeesuksen sanoma sai samanlaisen vastaanoton (Mark. 3:21, Joh. 10:20). Jeesuksen seuraajia odottaa kuitenkin taivaallinen palkinto, jonka arvoa ei voida verrata edes suurimpaan ajalliseen omaisuuteen.

Ap.t. 26:25-26. Mutta Paavali vastasi: "En ole järjiltäni, arvoisa Festus. Minkä puhun, puhun totuuden ja terveen järjen mukaisesti. Kuninkaalle nämä asiat kyllä ovat tuttuja, ja siksi voinkin avoimesti puhua niistä hänelle. Yksikään niistä ei ole hänelle tuntematon, siitä olen varma - eihän tämä ole tapahtunut missään syrjäisessä kolkassa.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali vetosi tosiasioihin. Jotkut Jeesuksen puheiden kuulijoista ja ihmeiden todistajista olivat edelleen elossa. Ihmiset pystyivät näkemään hänen tyhjän hautansa ja kristittyjen sanoma muutti maailmaa. Jeesuksen elämä ja varhaisen kristillisen seurakunnan historia ovat tapahtuneita tosiasioita, joita mekin pystymme tutkimaan. Silminnäkijöiden todistukset Jeesuksen elämästä on talletettu Raamattuun, ja tarjolla on myös historiankirjoituksia ja arkeologista tutkimusaineistoa. Niiden tutkiminen vahvistaa uskoa.

Ap.t. 26:27-29. Uskotko profeettoja, kuningas Agrippa? Tiedän, että uskot." "Vähälläpä luulet tekeväsi minusta kristityn", Agrippa sanoi. "Vähällä tai paljolla", vastasi Paavali. "Suokoon Jumala, että niin sinusta kuin teistä kaikista muistakin, jotka minua tänään kuulette, tulisi sellaisia kuin minä olen - näitä kahleita lukuun ottamatta."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Agrippa vastasi Paavalin esitykseen ivallisella huomautuksella. Paavali ei suuttunut siitä, vaan esitti kuulijoilleen vetoavan kutsun, johon hän toivoi heidän kaikkien vastaavan. Paavalin vastaus on hyvä esimerkki siitä, miten ihmisille voi kertoa Jumalan pelastussuunnitelmasta. Vilpitön vetoomus ja omakohtainen todistus toimivat parhaiten, kun osoitamme välittävämme ihmisistä.

Paavalin sydämen asenne paljastuu näissä sanoissa. Hän oli enemmän huolissaan vieraiden ihmisten pelastumisesta, kuin omista kahleistaan.

Ap.t. 26:30-32. Silloin kuningas nousi, samoin maaherra ja Berenike sekä koko heidän seurueensa. Salista poistuessaan he puhuivat keskenään: "Tuo mies ei ole tehnyt mitään, mistä ansaitsisi kuoleman tai kahleet." Agrippa sanoi Festukselle: "Hänet olisi voitu vapauttaa, ellei hän olisi vedonnut keisariin."

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231129_Kristityn_usko.html">Kristityn usko</a>

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Kristityn usko

Ap.t. 27:1-2. Kun oli päätetty, että lähtisimme meritse Italiaan, Paavali ja muutamat muut vangit annettiin Juliuksen, keisarillisen sotaväen sadanpäällikön, valvontaan. Astuimme adramyttionilaiseen laivaan, jonka oli määrä purjehtia Aasian satamiin, ja lähdimme merelle. Mukanamme oli myös makedonialainen Aristarkos, joka oli kotoisin Tessalonikasta.

Luukas, joka on kirjoittanut Apostolien teot, oli myös mukana.

Kartta Paavalin matkasta vangittuna Roomaan.

Ap.t. 27:3. Seuraavana päivänä saavuimme Sidoniin, ja Julius, joka kohteli Paavalia hyvin, antoi hänen käydä ystävien luona hoitoa saamassa.

Se pistin, josta Paavali ei rukouksistaan huolimatta päässyt eroon, vaivasi häntä taas. Tämä kohta viittaa siihen, että Paavalin pistin olisi ollut joku sairaus. Sairaus ei estänyt Jumalaa toimimasta Paavalin kautta, vaan sairaus oli jopa edellytys sille (2. Kor. 12:7-10). ”Eivät terveet tarvitse parantajaa” (Luuk. 5:30-32), ja siksi Jeesus Kristus, ei useinkaan voi toimia heidän kauttaan.

2. Kor. 12:7-10. Jotta nämä valtavat ilmestykset eivät tekisi minua ylpeäksi, olen saanut pistävän piikin ruumiiseeni, Saatanan enkelin kurittamaan itseäni, etten ylpistyisi. (Hankaluus oli Paavalille todella rankka, koska hän vertaa sitä Saatanan enkeliin.) Olen kolme kertaa pyytänyt Herralta, että pääsisin siitä. Mutta hän on vastannut minulle: "Minun armoni riittää sinulle. Voima tulee täydelliseksi heikkoudessa." Sen tähden ylpeilen mieluimmin heikkoudestani, jotta minuun asettuisi Kristuksen voima. Siksi iloitsen heikkoudesta, loukkauksista, vaikeuksista, vainoista ja ahdingoista, joihin joudun Kristuksen tähden. Juuri heikkona olen voimakas.

Luuk. 5:30-32. Fariseukset ja heihin kuuluvat lainopettajat olivat tästä äkeissään ja sanoivat Jeesuksen opetuslapsille: "Kuinka te syötte ja juotte yhdessä publikaanien ja muiden syntisten kanssa!" Jeesus vastasi heille: "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät."

Ap.t. 27:4-8. Lähdettyämme sieltä merelle purjehdimme vastatuulen takia Kyproksen suojaan, jatkoimme sitten matkaamme Kilikian ja Pamfylian edustalla olevan merenselän yli ja laskimme maihin Lykian Myrassa. Sieltä sadanpäällikkö löysi aleksandrialaisen laivan, joka oli lähdössä Italiaan, ja siirsi meidät siihen. Useiden päivien ajan purjehduksemme sitten edistyi hitaasti, ja vain vaivoin pääsimme Knidoksen kohdalle. Tuuli esti meitä jatkamasta aikomaamme suuntaan, ja niin purjehdimme Salmonen niemen ohi Kreetan suojaan. Etenimme vaivalloisesti saaren rannikkoa seuraten ja saavuimme sitten paikkaan, jonka nimi on Hyvätsatamat. Se on lähellä Lasaian kaupunkia.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Muinaisissa laivoissa ei ollut kompasseja, joten merenkävijät suunnistivat tähtien avulla. Pilvinen sää teki purjehtimisesta vaarallista. Syyskuussa purjehtimista jatkettiin vain harkiten, ja marraskuussa se oli jo mahdotonta. Tämä tapahtui lokakuussa vuonna 59.

Ap.t. 27:9-12. Olimme olleet matkalla jo pitkän aikaa, paastopäiväkin oli ohitse, ja merenkulku alkoi olla vaarallista. Paavali varoitti toisia: "Miehet, minä tiedän, että purjehduksestamme tulee työläs ja vaarallinen. Siinä ei ole vaarassa vain lasti ja laiva, vaan myös oma henkemme." Sadanpäällikkö kuitenkin uskoi laivuria ja aluksen omistajaa enemmän kuin Paavalin puhetta. Kun paikkakin oli talvisatamaksi soveltumaton, useimmat olivat sitä mieltä, että oli jatkettava matkaa ja yritettävä päästä talveksi Foiniksiin, Kreetan satamaan, joka antaa lounaaseen ja luoteeseen päin.

Hyvätsatamat –paikkakuntaa ei yleensä käytetty talvisatamana, joten siellä ei ilmeisesti ollut merimiesten haluamia palveluja, ilmeisesti siksi useimmat halusivat ottaa riskin ja jatkaa matkaa eteenpäin. Paavalin puhetta voisi sanoa profetiaksi tulevasta matkasta, mutta sitä ei otettu vakavasti.

Ap.t. 27:13-17. Kun sitten alkoi puhaltaa heikko etelätuuli, he luulivat onnistuvansa aikeessaan, nostivat ankkurin ja purjehtivat aivan Kreetan rannikkoa pitkin. Mutta ei kestänyt kauankaan, kun saaren yli syöksyi raju tuuli, koillismyrsky. Se tempasi laivan mukaansa, ja meidän oli jättäydyttävä tuuliajolle, sillä emme kyenneet nousemaan tuuleen. Päästyämme Kauda-nimisen saaren suojaan saimme työllä ja tuskalla laivaveneen talteen. Kun vene oli vedetty ylös, merimiehet ryhtyivät varotoimiin ja sitoivat köysiä laivan ympäri. Koska laiva oli vaarassa ajautua Syrtin hiekkasärkille, he laskivat ajoankkurin, ja ajelehtiminen jatkui näin.

Syrtin hiekkasärkät sijaitsivat Afrikan pohjoisrannikolla. Oikealla periaatekuva ajoankkurista, joka estää tuulta viemästä laivaa mukanaan.

Ap.t. 27:18-26. Kun rajumyrsky yhä vain ahdisti laivaamme, miehet heittivät seuraavana päivänä osan lastista yli laidan, ja kolmantena päivänä he omin käsin viskasivat kaiken irtaimen kannelta mereen. Moneen päivään emme nähneet aurinkoa emmekä tähtiä, ja kun myrsky yhä raivosi ankarana, menetimme lopulta kaiken toivon selvitä hengissä. Mutta silloin, kun emme pitkään aikaan olleet saaneet syödyksikään mitään, Paavali nousi toisten keskeltä ja sanoi: "Miehet! Teidän olisi pitänyt uskoa minua eikä lähteä Kreetasta. Silloin olisitte välttäneet nämä vastukset ja vahingot. Mutta nyt kehotan teitä pysymään rohkealla mielin. Yksikään teistä ei menetä henkeään, ainoastaan laiva tuhoutuu. Viime yönä näet vierelläni seisoi sen Jumalan enkeli, jonka oma minä olen ja jota minä palvelen. Enkeli sanoi: 'Älä pelkää, Paavali. Sinä olet vielä seisova keisarin edessä, ja Jumala antaa sinulle sen lahjan, että myös matkatoverisi pelastuvat.' Pysykää siis rohkeina, miehet! Minä luotan Jumalaan ja uskon, että käy niin kuin minulle on sanottu. Jollekin saarelle me vielä ajaudumme."

Paavali, Luukas ja Aristarkos kyllä rukoilivat tässä tilanteessa vaikka Raamattu ei sitä kerrokaan. Jumala vastasi rukouksiin Paavalille. Jumala oli kyllä jo aikaisemmin ilmoittanut Paavalille, että hän pääsee Roomaan, nyt Jumala ilmoitti, että muutkin laivassa jäävät henkiin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali ei viisastellut, vaan muistutti miehistöä siitä, että hän oli Jumalan johdatuksessa varoittanut myrskyn tulosta. Tästä eteenpäin miehistö kuunteli häntä.

Roomalainen sadanpäällikkö vartioi Paavalia ja joutui siksi pysyttelemään apostolin lähellä. Ilmeisesti hän alkoi sen seurauksena kunnioittaa Paavalia.

Ap.t. 27:27-28. Tuli neljästoista yö, ja yhä me ajelehdimme Adrianmerellä. Keskiyön aikaan merimiehistä alkoi tuntua, että lähestyttiin maata. He luotasivat ja totesivat syvyydeksi kaksikymmentä syltä, ja kun he vähän ajan perästä luotasivat uudelleen, syvyyttä oli enää viidentoista sylen verran.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Luotaaminen tapahtui heittämällä veteen painolla varustettu köysi. Köyteen oli tehty valmiiksi merkkejä, ja kun paino osui pohjaan, merimiehet pystyivät merkkien perusteella arvioimaan syvyyden.

Ap.t. 27:29-37. Merimiehet pelkäsivät meidän ajautuvan karikkoihin, ja siksi he laskivat laivan perästä neljä ankkuria ja jäivät odottamaan päivän valkenemista. He yrittivät sitten lähteä salaa laivasta ja laskivat veneen vesille muka mennäkseen laskemaan keulasta ankkureita. Mutta Paavali sanoi sadanpäällikölle ja sotamiehille: "Jos nuo miehet eivät pysy laivassa, teidän on mahdotonta pelastua." Silloin sotilaat katkaisivat veneen köydet ja päästivät sen menemään. Vielä ennen päivän koittoa Paavali kehotti kaikkia syömään. Hän sanoi: "Jo neljättätoista päivää te olette eläneet jännityksen vallassa ettekä ole syöneet ruoan murenta. Siksi kehotan teitä nyt syömään jotakin. Se on välttämätöntä, jos mieli pelastua. Yksikään teistä ei menetä hiuskarvaakaan päästään." Tämän sanottuaan hän otti leivän ja kaikkien nähden kiitti Jumalaa, mursi leivän ja alkoi syödä. Toisetkin saivat tästä rohkeutta ja rupesivat ruokailemaan. Meitä oli laivassa kaikkiaan kaksisataaseitsemänkymmentäkuusi henkeä.

Jumala oli antanut Paavalille tilanteen haltuun, vaikka tämä oli vanki. Laivalla oli sotilaiden lisäksi yli sata muutakin matkustajaa.

Ap.t. 27:38-44. Kun oli kylliksi syöty, merimiehet kevensivät laivaa heittämällä viljalastin mereen. Aamun valjetessa merimiehet eivät tunteneet edessä olevaa maata, mutta he huomasivat matalarantaisen poukaman ja päättivät yrittää ohjata laivan sinne. He katkaisivat ankkuriköydet ja antoivat ankkurien jäädä mereen, ja kun peräsinairot oli päästetty köysistään, he nostivat keulapurjeen tuuleen ja ohjasivat rantaa kohti. Laiva kuitenkin ajautui päin särkkää ja törmäsi siihen. Keula juuttui tiukasti paikoilleen, ja aallokossa perä alkoi hajota liitoksistaan. Sotamiehet aikoivat silloin tappaa vangit, ettei kukaan pääsisi uimalla pakoon. Sadanpäällikkö kuitenkin esti heidän aikeensa, sillä hän halusi pelastaa Paavalin. Hän käski uimataitoisten hypätä ensimmäisinä mereen ja pyrkiä rantaan ja heidän perässään toisten, joko lankkujen varassa tai muilla laivan kappaleilla. Näin kaikki pääsivät onnellisesti maihin.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jos vanki pääsi karkaamaan, sotilaat joutuivat maksamaan sen omalla hengellään. Siksi sotilaat ennemmin surmasivat vangit kuin päästivät heidät pakenemaan. Sadanpäällikkö Julius oli kuitenkin vaikuttunut Paavalista ja halusi säästää tämän hengen. Koska Julius oli laivan korkein viranomainen, hänellä oli päätösvalta. Juliuksen päätöksen ansiosta kaikki laivalla olleet pelastuivat, kuten Paavali oli ennustanut.

Sadanpäällikössä alkoi kehittyä usko – ei Paavaliin – vaan Jumalaan ja Hänen Poikaansa Jeesukseen, jonka evankeliumia Paavali julisti. Sadanpäällikön usko näkyi siinä, että hän asetti oman tulevaisuutensa vaaraan pelastaakseen Paavalin hengen.

Otan tähän Xee –kirjasta osan, kohdasta ”Uskon olemus”: Se, mitä Raamattu kutsuu pelastavaksi uskoksi, on luottamista yksin Jeesukseen Kristukseen iankaikkisen elämän saamiseksi. Kristus ei tullut alas maan päälle vain auttaakseen meitä selviytymään umpisuolenleikkauksesta tai varjelemaan lentomatkaamme Helsinkiin. Kristus tuli viedäkseen meidät taivaaseen, jotta meillä olisi iankaikkinen elämä. Raamattu sanoo: ”Usko Herraan Jeesukseen, niin pelastut.” (Ap.t. 16:31) Ihmiset luottavat joko itseensä tai Kristukseen. Ja minä (Xee kirjan kirjoittaja) luotin ennen aivan samoihin asioihin kuin sinäkin – omiin yrityksiini elää tarpeeksi hyvää elämää. Sitten tajusin, että minun täytyy lakata luottamasta itseeni ja alkaa luottaa Jeesukseen Kristukseen. Ja vuosia sitten tein juuri niin – panin luottamukseni Kristukseen – ja otin vastan iankaikkisen elämän lahjan.

En ansainnut sitä silloin enkä ansaitse sitä nytkään, mutta hänen armonsa tähden minulla on se! Havainnollistan asiaa tämän tuolin avulla. (Näyttää tyhjää tuolia.) Sinähän uskot, että tämä tuoli on olemassa, vai mitä?

Niin uskon.

Uskotko, että se kestäisi minut, jos istun sille?

Uskon.

Mutta se ei kanna minua nyt hyvin yksinkertaisesta syystä, en istu sen päällä. Kuinka voisin todistaa sinulle, että todella luotan tähän tuoliin?

Istumalla siihen.

Kuvatkoon tämä tuoli nyt Jeesusta Kristusta. Pitkän aikaa uskoin, että hän on olemassa ja että hän voisi auttaa minua, mutta minulla ei ollut iankaikkista elämää, koska luotin omiin hyviin tekoihini päästäkseni taivaaseen. Muistatko, mitä kerroit sanovasi Jumalalle, jos hän kysyisi, millä perusteella hänen pitäisi päästää sinut taivaaseen? Sanoit: ”Minä yritän tehdä parhaani…” Kuka oli se ainoa henkilö, johon viittasit vastauksessasi?

Minä.

Keneen luotit päästäksesi taivaaseen, kun sanoit sen?

Itseeni.

Saadaksesi iankaikkisen elämän sinun tulee siirtää luottamuksesi itsestäsi Kristukseen (istuutuu tyhjälle tuolille). … Nyt Jumala kysyy sinulta: Haluatko ottaa vastaan iankaikkisen elämän lahjan?

Voin edelleen elää hyvää elämää – itse asiassa elämä Kristuksen yhteydessä on hyvää elämää vaikeuksista ja sairauksista huolimatta, koska elämä on nyt annettu Jeesuksen Kristuksen käsiin – mutta enää en vetoa hyvään elämääni kelvatakseni Jumalalle. Kun sitten elämään tulee tahroja, menen tahroineni välittömästi Jeesuksen luo pyytäen, että Hän puhdistaisi minut myös näistä päivittäisistä tahroista.

Otan tähän katkelman kirjasta Evankeliumin ääni, kirjoittanut Jonas Lagus, sivulta 30.

Oma luonto tahtoo mielellään juonitella ja etsiä syytä, ettei tarvitsisi esiintyä tämmöisessä kerjäläisen muodossa. Rohkaise kumminkin mielesi! Kristus ei tahdo tietää uskollisuudestasi ja kestäväisyydestäsi. Hän tahtoo antaa niitä molempia sinulle, kun rukouksessa tunnustat, ettei sinulla niitä ole, ja pyydät häntä pitämään ne tallella sinua varten tulemisensa päivään asti.

Silloin et kulje penseiden ja epäuskoisten joukossa, jotka ovat tekevinään parannusta, mutta joiden pyrkimys tosiasiallisesti suuntautuu omaan vanhurskauteen. Me olemme aina mitättömiä, Kristus on kaikki. Autuaita ovat hengellisesti vaivaiset.

Ihmisen ongelma on se, että hän ei ymmärrä olevansa samaan aikaan sekä suunnattoman arvokas, että mitätön. Arvokas, sillä antoihan Jumala oman Poikansa kuolemaan edestämme. Mitätön, koska jokainen ihminen on itsessään synteihinsä kuollut eikä omin voimin, ajatuksin tai pyrkimyksin kykene tekemään mitään Jumalalle kelpaavaa. Synteihinsä kuollut alkaa elää vasta Jeesuksen Kristuksen yhteydessä.

Ja edelleen kirjasta Evankeliumin ääni, kirjoittanut Jonas Lagus, sivulta 35-36.

Seuraavassa ”herännyt” tarkoittaa sellaista ihmistä, joka on herännyt huomaamaan Jumalan pyhyyden olemassaolon mutta myös sen, että hänen tekonsa eivät kelpaa tälle Pyhälle Jumalalle. Löyhä kristillisyys ja suruttomuus tarkoittavat sitä, että ihminen luulee, ettei ole tarpeen tehdä parannusta esim. siksi, koska Jumala on rakkaus.

Väärä parannuksen järjestys on seuraavanlaista. Niin pian kuin omatunto tai tieto ilmaisee, että koko parannuksen asia on ihmiselle vieras (”ei tässä ehkä ollakaan taivaskelpoisia”), herännyt alkaa puristaa itsestään katumusta, parannusta, valvomista, synnintuntoa, ym. jotka kyllä ovat välttämättä tarpeen parannuksen tiellä, jos tahdotaan välttää löyhää kristillisyyttä. Mutta vika on siinä, että heränneet pakottamalla vaativat näitä ominaisuuksia kirotulta, langenneelta ja kuolleelta luonnoltaan ja rupeavat niitä itse anastamaan itselleen eivätkä heti paikalla mene Herran Kristuksen luo pyytäen ja odottaen, että hän antaisi heille nämä lahjat. Näin he hakevat apua omatekoisesta lainharjoituksesta eivätkä lankea Kristuksen jalkojen juureen, Kristuksen, joka antaa Jumalan mielen mukaisen murheen, elämän, hengen ja kaiken.

”Ilman minua te ette voi mitään tehdä (Joh. 15:5).” ”Kaikki istutus, jota taivaallinen Isäni ei ole istuttanut, on juurineen revittävä maasta (Matt. 15:13).” Miten heränneet (herännyt ei vielä ole pelastunut) silloin käyttäytyvät, kun he tuntevat varmuuden lapsen oikeudesta ja siitä että saavat omistaa Kristuksen auttajakseen? Silloin he unohtavat olla alituisesti Herran edessä kadotettuina syntisinä armoa kerjäämässä. He antautuvat löyhästi ilonsa valtaan, joka pian muuttuu lihalliseksi iloksi, kuluu vähitellen loppuun ja jättää heidät tyhjiksi ja suruttomiksi. Sitä seuraavat epäusko ja uusi lain alla oleminen.

Mistä tiedämme, onko meillä Jumalan lapseus ja iankaikkinen elämä?

Johannes, Jeesuksen opetuslapsi, kirjoittaa seuraavaa:

1. Joh. 5:13. Tämän kaiken olen kirjoittanut teille, Jumalan Poikaan uskoville, jotta tietäisitte, että teillä on iankaikkinen elämä.

Kristitylle on tärkeää tietää, että hänellä on iankaikkinen elämä. Ettei tieto olisi pelkkää luulottelua, on myös tiedettävä, mihin se perustuu. Ellei perustetta tiedä, ei mahdollisesti ole vielä sisällä iankaikkisessa elämässä.

Minkä kaiken apostoli Johannes kirjoitti Jumalan Poikaan uskoville – jotta tietäisimme?

1. Joh. 1: 1-3. … me puhumme: elämän Sanasta (Jeesuksesta Kristuksesta). ... Me ilmoitamme teille iankaikkisen elämän, joka oli Isän (Jumalan) luona ja ilmestyi meille. (Jeesus Kristus on iankaikkinen elämä. Jolla on Jeesus syntiensä sovittajana asumassa sydämessään, hänellä on myös iankaikkinen elämä.) … Meillä on yhteys Isään ja hänen Poikaansa Jeesukseen Kristukseen. (Tämän yhteyden välittää Pyhä Henki – joten Jumalan lapsi tietää, että hänellä on Pyhä Henki) …

5-9. Tämä on se sanoma, jonka olemme häneltä (Jumalalta) kuulleet ja jonka julistamme teille: … Jeesuksen, hänen Poikansa, veri puhdistaa meidät kaikesta synnistä. (Jeesuksen sovintoverestä pitäisi puhua joka saarnassa, koska mikään muu ei meitä synneistämme puhdista. Mikään muu ei tee meistä taivaskelpoisia.) … Jos me tunnustamme syntimme, niin Jumala, joka on uskollinen ja vanhurskas, antaa meille synnit anteeksi ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä. (Jeesuksen sovintoveri jää turhaksi sellaisen henkilön kohdalla, joka tietoisesti elää Raamatun ilmoituksen vastaisesti, sillä hän ei salli Jumalan puhdistaa itseään.) …

1. Joh. 2:1-2. … Kirjoitan tämän teille, jotta ette tekisi syntiä. Jos joku kuitenkin syntiä tekee, meillä on Isän luona puolustaja, joka on vanhurskas: Jeesus Kristus. Hän on meidän syntiemme sovittaja, (Vanha syntinen luontomme saa meidät Jumalan lapsinakin tekemään syntiä. Niidenkin syntien kanssa meidän tulee mennä Jeesuksen luo.) …

5. Mutta joka noudattaa hänen sanaansa (Raamatun sanaa on noudatettava kokonaisuutena, jättämättä sieltä mitään itselle epämieluista pois. Tämä on mahdollista vain henkilölle, joka on Jumalan lapsena suostunut Pyhän Hengen ohjauksen alle.), hänessä Jumalan rakkaus on todella saavuttanut päämääränsä. Tästä me tiedämme olevamme hänen yhteydessään. (Jumala ilmaisee itsensä meille sanassaan. Jumalaa ei opi tuntemaan ohi Raamatun. Ellei halua lukea tai kuunnella Raamatun sanaa, on pyydettävä Jeesukselta halua siihen, koska muuten varmasti näivettyy hengellisesti.) …

13-14. Minä kirjoitan teille, … te olette oppineet tuntemaan hänet (Jeesuksen Kristuksen), joka on ollut alusta asti. ... te olette oppineet tuntemaan Isän (Jumalan). ... (Isä Jumala opitaan tuntemaan vain tutustumalla Jeesukseen. Jeesus opitaan tuntemaan vain lähtemällä elämään Raamatun ilmoituksen mukaan. Raamatun sanan mukaan ei voi elää, ellei tutustu sanaan.) …

20. Te taas olette Pyhältä (Jumalalta) saaneet Hengen voitelun, (Jumala antaa Pyhän Henkensä vakuudeksi sille, joka on syntisenä tullut Jeesuksen Kristuksen luo armahdettavaksi. Pyhä Henki on vakuutena myös iankaikkisesta elämästä. Hengen voitelu tarkoittaa sitä, että Jeesus Kristus saa meissä ja meidän kauttamme kunnian ja että Hengen hedelmä alkaa vähitellen tulla meissä näkyviin.) ja kaikilla teillä on tieto. (Tieto Jeesuksen sovintoveren aikaansaamasta syntien sovituksesta ja Pyhän Hengen vaikutuksesta uudestisyntyneen Jumalan lapsen elämässä tulee olla jokaisella Jumalan lapsella.) …

24-25. ... Jos se, minkä olette kuulleet alusta asti (evankeliumi Jeesuksesta Kristuksesta), pysyy teissä, tekin pysytte Pojassa ja Isässä. (Ilosanoma siitä, että Jeesus Kristus kuoli ristillä meidän syntiemme vuoksi sovittaen ne. Jos me otamme jotain pois Jeesuksen täydellisestä sovitustyöstä tai lisäämme siihen jotain omaamme, olemme erkautumassa pois Isästä Jumalasta ja Jeesuksesta Kristuksesta.) Ja tämän hän itse on meille luvannut: iankaikkisen elämän. (Olemme silloin erkautumassa myös iankaikkisen elämän osallisuudesta.) …

27-28. ... Hänen Henkensä (Pyhä Henki) opettaa teitä kaikessa ja on tosi, hänessä ei ole petosta. (Jos joku ottaa Raamatusta jotain pois sanoen, ei Jumala ole tätä tarkoittanut, hän väittää Jumalaa valehtelijaksi.) Niin kuin hän on teitä opettanut (Tämä opetus on kirjoitettu Raamattuun.), niin. … pysykää Kristuksessa, jotta hänen ilmestyessään voimme astua rohkeasti esiin emmekä joudu häveten väistymään hänen luotaan, kun hän saapuu. (Voimme pysyä Kristuksen Jeesuksen yhteydessä lukemalla sanaa, rukoilemalla, käymällä sanankuulossa ja tunnustamalla päivittäiset syntimme.) …

1. Joh. 3:1-2. Katsokaa, kuinka suurta rakkautta Isä (Jumala) on meille osoittanut: me olemme saaneet Jumalan lapsen nimen, ja hänen lapsiaan me myös olemme. Tästä syystä maailma ei meitä tunne, eihän se tunne häntäkään. (Maailman ihmiset näkevät meidän maallisen olemuksemme ja valitettavan usein myös meidän vanhan luontomme edesottamukset. Me emme voi omilla voimillamme tai taidoillamme ketään pelastaa. Jumala voi kuitenkin käyttää meitä muiden pelastamiseen vajavuuksistamme huolimatta - tai oikeastaan niiden avulla.) Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia, mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee. … meistä tulee hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä hänet sellaisena kuin hän on. (Pyhä Henki on jokaisella Jumalan lapsella. Jeesus muuttaa jokaisen Jumalan lapsen maallisen olemuksen ylösnousemusruumiinsa kaltaiseksi, tullessaan toisen kerran kuninkaana tuomitsemaan maailman ja sen ihmiset.) …

4-5. Jokainen, joka tekee syntiä, syyllistyy laittomuuteen, sillä synti merkitsee Jumalan lain rikkomista. Mutta te (Jumalan lapset) tiedätte, että Kristus, joka on synnitön, tuli ottamaan pois synnit. (Niin kauan kun olemme elossa maailmassa, teemme Jumalan lapsinakin syntiä. Siksi me tarvitsemme joka hetki Jeesusta Kristusta ristiinnaulittuna, omien syntiemme vuoksi.) Syntiä ei tee (ei harjoita) kukaan, joka hänessä (Jeesuksessa Kristuksessa) pysyy. Ei kukaan, joka tekee (harjoittaa) syntiä, ole häntä nähnyt eikä tunne häntä (Jeesusta). (Synnin tekeminen ja synnin harjoittaminen ovat eri asioita. Syntiä tehtyään Jumalan lapsi tunnustaa syntinsä ja haluaa päästä siitä eroon. Synnin harjoittaja taas puolustelee syntiään voidakseen jatkaa sen tekemistä.) …

13. Älkää ihmetelkö, veljet (ja sisaret), jos maailma teitä vihaa. (Nykyään Suomessakin on haastettu oikeuteen niitä, jotka pitävät Jumalan sanaa esillä sellaisena kuin se alusta alkaen on Raamattuun ollut kirjoitettuna. Hovioikeus antoi kuitenkin vapauttavan tuomion Päivi Räsäselle vastoin valtakunnansyyttäjän kantaa. Joten tapaus kääntyi evankeliumin voitoksi.) …

19-20. … me voimme hänen (Jumalan) edessään rauhoittaa sydämemme, jos se meitä jostakin syyttää. Jumala on meidän sydäntämme suurempi ja tietää kaiken. (Jumalan anteeksianto, jota ei voi saada muuten kuin turvautumalla Jeesuksen Kristuksen sovintovereen, kattaa meidän menneet syntimme, nykyiset syntimme ja tulevat synnit. Meidän on vain hyväksyttävä tällä tavalla saatu anteeksianto omalle kohdallemme ja pysyttävä Jeesuksen Kristuksen suojassa. Silloin Jumalan meille lahjoittama Pyhä henki vaikuttaa meissä rauhan ja ilon.) …

1. Joh. 4:1-3. Rakkaat ystävät, älkää uskoko kaikkia henkiä. Koetelkaa ne, tutkikaa, ovatko ne Jumalasta, sillä maailmassa on liikkeellä monia vääriä profeettoja. Tästä te tunnette Jumalan Hengen: jokainen henki, joka tunnustaa Jeesuksen Kristuksen ihmiseksi, lihaan tulleeksi, on Jumalasta. Yksikään henki, joka kieltää Jeesuksen, ei ole Jumalasta. ... (Nykyisin väärät profeetat ja väärät opettajat puhuvat rakkaudesta mutta eivät ihmisten syntisyydestä eivätkä Jeesuksen sovintoveren tuomasta syntien anteeksiannosta. He puhuvat Hengen voimasta mutta eivät siitä, että Pyhä Henki ensisijaisesti kirkastaa Jeesusta ristiinnaulittuna meidän syntiemme vuoksi. He eivät puhu siitä, että Jeesus tulee tuomitsemaan ne, jotka muuttavat Raamatun sanan omaan korvasyyhyynsä sopivaksi.) …

9-10. ... Siinä on rakkaus - ei siinä, että me olemme rakastaneet Jumalaa, vaan siinä, että hän on rakastanut meitä ja lähettänyt Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi. (Meidän vanha luontomme on sodassa Jumalaa vastaan, joten me emme oman luontomme varassa kykene rakastamaan Jumalaa. Se onkin Jumalan ihme, että Hän saa meidät avaamaan sydämemme oven Jeesukselle Kristukselle.) …

19. Me rakastamme, koska Jumala on ensin rakastanut meitä. (Kun olemme avanneet sydämemme Jeesukselle, me uudestisynnymme. Vasta tämän jälkeen voi Pyhä Henki vaikuttaa ihmisen sydämessä rakastavaa mieltä oikealla tavalla. Kannattaa huomata, että uudestisyntyneinä me olemme vasta pieniä lapsia Kristuksessa ja tarvitsemme paljon Jumalan rakkautta, huolenpitoa ja ohjausta.) …

1. Joh. 5:2-3. ... Sitähän Jumalan rakastaminen on, että pidämme hänen käskynsä, eivätkä ne ole raskaita noudattaa. (Jumala itse vaikuttaa Pyhän Henkensä kautta uudestisyntyneessä lapsessaan sen, että tahdomme, sekä myös sen, että teemme Hänen tahtomiaan asioita.) …

9-13. ... Tämä on Jumalan todistus: hän on todistanut Pojastaan. (Tämä todistus on kirjoitettuna meille Raamattuun.) Jokaisella, joka uskoo Jumalan Poikaan, on tämä todistus sisimmässään. (Jumalan lahjoittama Pyhä Henki kirkastaa meille ja meissä Jeesusta Kristusta.) Mutta jokainen, joka ei Jumalan todistusta usko, tekee hänestä valehtelijan, hän kun ei usko itse Jumalaa. Ja tämä on se todistus: Jumala on antanut meille iankaikkisen elämän, ja tämä elämä on hänen Pojassaan (Jeesuksessa). Jolla on Poika, sillä on elämä. Jolla ei Jumalan Poikaa ole, sillä ei ole elämää. (Tätä todistaa Pyhä Henki, ja Hänet Jumala on lahjoittanut jokaiselle lapselleen.) Tämän kaiken olen kirjoittanut teille, Jumalan Poikaan uskoville, jotta tietäisitte, että teillä on iankaikkinen elämä. …

<a href="T26_Raamatun_selitysta_Apostolien_teot/231213_Pyhän_Hengen_teot.html">Pyhän Hengen teot</a>

Seuraavassa apostolien tekojen teksti on mustalla tekstillä.

Omat kommenttini ovat tällaisella sinisellä tekstillä.

Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Pyhän Hengen teot

Ap.t. 28:1-2. Päästyämme turvaan (haaksirikosta) saimme tietää, että saari oli Malta. Saaren asukkaat kohtelivat meitä tavattoman ystävällisesti. He sytyttivät nuotion ja kutsuivat meidät kaikki sen ääreen, sillä ilma oli kylmä ja oli alkanut sataa.

Saarelaiset osoittivat haaksirikkoutuneita kohtaan todellista lähimmäisenrakkautta, sillä he eivät voineet hyötyä näistä mitenkään.

Ns. lähimmäisenrakkautta on erilaista:

Hyvästä sydämestä lähtevää, kuten näillä saarelaisilla. Hyvästä sydämestä huolimatta he eivät olleet pelastuneet eivätkä matkalla taivaaseen, sillä he palvelivat epäjumalia (Apt. 28:3-6, 1. Kor. 6:9). Ihmisarvo on kaikilla sama, niin pelastuneilla kuin pelastumattomillakin. Osa vain menee tämän ihmisarvonsa kanssa kadotukseen. Jumalan sana ratkaisee tämän asian, emme me.

1. Kor. 6:9-11. Ettekö tiedä, että vääryydentekijät eivät saa omakseen Jumalan valtakuntaa? Älkää eksykö! Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät. Tällaisia jotkut teistä olivat ennen, mutta nyt teidät on pesty puhtaiksi ja tehty pyhiksi ja vanhurskaiksi Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Jumalamme Hengen voimasta. (Ihminen, joka tulee Jeesuksen luo ja tunnustaa Hänelle syntinä mm. edellä mainitut asiat ja pyytää armoa, saa syntinsä anteeksi Jeesuksen sovintoveressä. Hän uudestisyntyy Jumalan lapseksi ja saa lapseutensa vakuudeksi Pyhän Hengen. Tämän jälkeen hän vasta voi vastustaa synnin harjoittamista voimalla, jonka Pyhä Henki antaa.)

Vallankäytön halusta lähtevää, joka usein on tiedostamatonta. Esim. kun ns. lähimmäisenrakkaus kohdistuu lapsiin, vanhuksiin tai holhottaviin, näitä vaaditaan käyttäytymään siten, että he tuottaisivat kunniaa vallankäyttäjälle tai että vallankäyttäjän elämä olisi helpompaa. Aito rakkaus sen sijaan saa näkemään vaivaa (1. Tess. 1:3). Halu käyttää valtaa tappaa rakkauden ja yllättävän usein saa kohteessaan aikaan vihaa.

Kun loukkaantuu siitä, että omaa työtä toisten hyväksi ei huomata tai sitä ei palkita, se on selvin merkki itsekkäistä motiiveista. Näistä motiiveista on mahdollista päästä eroon vain tunnistamalla ne, tunnustamalla ne synniksi ja menemällä niiden kanssa Jeesuksen luo saamaan syntinsä anteeksi (Joh. 15:5).

1. Tess. 1:3. Jumalamme ja Isämme edessä me lakkaamatta muistelemme sitä, kuinka usko on saanut teidät toimimaan ja rakkaus näkemään vaivaa ja kuinka kärsivällisesti te panette toivonne Herraamme Jeesukseen.

Joh. 15:5. "Minä (Jeesus) olen viinipuu, te olette oksat. Se, joka pysyy minussa ja jossa minä pysyn, tuottaa paljon hedelmää. Ilman minua te ette saa aikaan mitään.

Pelosta lähtevää, joka tulee näkyviin mielistelynä ja vaikenemisena. Tämä kohdistuu yleensä esimies- tai auktoriteettiasemassa olevia kohtaan. Jumalan antama rakkaus sen sijaan karkottaa pelon (1. Joh. 4:17-18).

1. Joh. 4:17-18. Jumalan rakkaus on saavuttanut meissä täyttymyksensä, kun me tuomion päivänä astumme rohkeasti esiin. Sellainen kuin Jeesus on, sellaisia olemme mekin tässä maailmassa. Pelkoa ei rakkaudessa ole, vaan täydellinen rakkaus karkottaa pelon. Pelossahan on jo rangaistusta; se, joka pelkää, ei ole tullut täydelliseksi rakkaudessa.

Otan tähän kirjasta ”Kristitty ja ihmisluonne”, kirjoittanut Tim LaHaye, kohdan sivulta 113.

Vaikka emme haluaisikaan kohdata tätä rumaa sanaa ”itsekkyys”, se on siitä huolimatta pelon perussyy. Olemme pelokkaita, koska olemme itsekkäitä. Miksi pelkään? Koska keskitän huomion itseeni (enkä Jumalaan ja Jumalan lupauksiin). Miksi nolostun seistessäni kuulijakunnan edessä? Koska en halua nolata itseäni. Miksi pelkään työpaikkani menettämistä? Koska pelkään, etten vastaa perheeni odotuksia tai etten kykene hankkimaan perheelleni ja itselleni elämän välttämättömyyksiä. Mutta selittelipä asiaa miten tahansa, aina joudutaan siihen, että pelko juontaa juurensa itsekkyyden synnistä.

Sitten on lähimmäisenrakkautta, jonka Jumalan Pyhä Henki on saanut aikaan. Suostuminen Jumalan Pyhän Hengen ohjauksen alle kasvattaa meissä Hengen hedelmää ja saa meissä vähitellen aikaan muutoksen myös suhtautumisessa lähimmäiseen.

Me koemme sen vääryytenä, että Jumalan sana tuomitsee kadotukseen myös hyväsydämiset, lähimmäisiään palvelevat ihmiset. Näin ajatellessamme, olemme joutuneet sen harhan valtaan, että ihminen olisi pohjimmiltaan hyvä. Niin kuin runossa sanotaan: ”Ei paha ole kenkään ihminen, vaan toinen on heikompi toista”. Tämä runo ei ole kristillinen. Ihan jokainen ihminen kulkee kadotukseen vievää tietä ja pelastuu (tai on pelastunut) Kristus-tielle, vain uskomalla Jeesukseen syntiensä sovittajana.

Ap.t. 28:3-6. Paavali keräsi sylyksen risuja ja pani ne nuotioon, mutta kuumuus ajoi sieltä esiin kyyn, ja se kävi kiinni Paavalin käteen. Kun saarelaiset näkivät käärmeen riippuvan hänen kädessään, he sanoivat toisilleen: "Tuo on varmaankin murhamies. Merestä hän pelastui, mutta kostotar ei sallinut hänen elää." Mutta Paavali ravisti käärmeen tuleen, eikä hänelle tapahtunut mitään, vaikka saarelaiset odottivat käden ajettuvan tai Paavalin kaatuvan äkkiä kuolleena maahan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Jumala oli luvannut Paavalille, että tämä pääsisi turvallisesti perille, eikä hän antanut myöskään kyykäärmeen vahingoittaa palvelijaansa. Kristittyinä elämämme on Jumalan käsissä. Hän päättää, milloin se jatkuu ja milloin se päättyy. Jumalalla oli Paavalille vielä työtä tehtäväksi.

Paavalilla oli takana myös Jumalan lupaus (Mark. 16:14-20). Mutta jos joku tarttuisi tarkoituksella myrkylliseen käärmeeseen ilman pakottavaa syytä, se olisi Jumalan kiusaamista (Luuk. 4:10-12).

Mark. 16:14-20. Viimein Jeesus ilmestyi myös yhdelletoista opetuslapselleen heidän ollessaan aterialla. … Hän sanoi heille: "Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille. Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. Ja niitä, jotka uskovat, seuraavat nämä tunnusmerkit: Minun nimissäni he ajavat pois pahoja henkiä. He puhuvat vierailla kielillä. He tarttuvat käsin käärmeisiin, ja vaikka he juovat tappavaa myrkkyä, se ei vahingoita heitä. He panevat kätensä sairaiden päälle, ja nämä paranevat." ... Opetuslapset lähtivät matkaan ja saarnasivat kaikkialla. Herra toimi heidän kanssaan ja vahvisti sanan tunnusmerkeillä.

Luuk. 4:10-12. (Paholainen sanoi) Onhan kirjoitettu: 'Hän antaa enkeleilleen käskyn varjella sinua. … Jeesus vastasi: "On myös sanottu: 'Älä kiusaa Herraa, Jumalaasi.'"

Ap.t. 28:6. Kun he olivat aikansa odottaneet ja näkivät, ettei Paavalille tapahtunut mitään merkillistä, he tulivat toisiin ajatuksiin ja sanoivat: "Hän on joku jumala."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Saaren asukkaat olivat taikauskoisia ja uskoivat moniin jumaliin. Kun he näkivät, ettei myrkyllinen käärme vahingoittanut Paavalia, he luulivat häntä jumalaksi. Samanlaisesta päätelmästä kerrotaan jakeissa Ap.t. 14:11-18.

Apt. 14:8-12. Lystrassa oli mies, joka syntymästään saakka oli ollut rampa, … Paavali huomasi, että mies uskoi voivansa parantua. Hän sanoi kovalla äänellä: "Nouse seisomaan! Oikaise jalkasi." Mies hypähti pystyyn ja käveli. Kun ihmiset näkivät, mitä Paavali oli tehnyt, he huusivat lykaonian kielellä: "Jumalat ovat ihmishahmossa tulleet alas meidän luoksemme!" ...

Ap.t. 28:7-10. Lähistöllä oli maatiloja, jotka omisti Publius, saaren ylin virkamies. Hän otti meidät luokseen ja piti meitä ystävällisesti vierainaan kolmen päivän ajan. Publiuksen isä makasi vuoteenomana; hänellä oli kuumetta ja paha vatsatauti. Paavali meni hänen luokseen, rukoili (Paavalin rukouksesta kaikki tiesivät, että Jeesuksen nimeen ja Jeesuksen voimassa Paavali teki parantamisihmeet.), pani kätensä hänen päälleen ja paransi hänet. Tämän jälkeen tulivat saaren muutkin sairaat Paavalin luo, ja he saivat avun vaivoihinsa. Monin tavoin he sitten osoittivat meille kunnioitustaan, ja kun taas jatkoimme matkaa, he antoivat meille kaikkea, mitä tarvitsimme.

Jumala julisti Paavalin kautta saarella evankeliumia sekä paransi sairaat (Apt. 28:9). Jeesuksen omien sanojen mukaan sairaiden parantuminen seuraa evankeliumin julistusta, harvemmin toisinpäin (Mark. 16:15-18). Tässä tapauksessa niin kuitenkin tapahtui. Paavali kertoi saarelaisille evankeliumin, vaikka Raamatussa ei sitä suoraan sanotakaan.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Haaksirikkoutuneena vankinakin Paavali jatkoi muiden palvelemista. Matkan aikana hänen todistuksensa kosketti sadanpäällikkö Juliuksen, Maltan saaren johtavan miehen Publiuksen ja monien muiden elämää.

Haaksirikko tapahtui Maltalla, missä matkustajat viettivät kolme kuukautta. Ap.t. 28:11-15. Kolmen kuukauden kuluttua lähdimme merelle laivassa, joka oli talvehtinut saarella. Laiva oli aleksandrialainen, ja sen keulassa oli Castorin ja Polluxin kuvat (Zeus-jumalan kaksoispojat). Tulimme Syrakusaan ja viivyimme siellä kolme päivää. Sitten lähdimme taas purjehtimaan ja saavuimme Regiumiin. Kun olimme olleet siellä päivän, alkoi puhaltaa etelätuuli, ja me pääsimme kahdessa päivässä Puteoliin. Siellä tapasimme veljiä, ja nämä pyysivät meitä jäämään viikoksi luokseen. Näin me saavuimme Roomaan. Siellä asuvat veljet olivat jo kuulleet meistä ja tulivat meitä vastaan Forum Appiin ja Tres Tabernaen pikkukaupunkeihin saakka. Nähdessään heidät Paavali kiitti Jumalaa ja sai lisää rohkeutta. Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa: Evankeliumi oli levinnyt Roomaan monella eri tavalla. Useat Roomassa asuvat juutalaiset olivat käyneet Jerusalemissa uskonnollisissa juhlissa, ja osa heistä oli ollut paikalla myös helluntaina. He olivat uskoneet sanoman Jeesuksesta ja tuoneet sen mukanaan Roomaan. Paavali oli myös kirjoittanut kirjeensä roomalaisille ennen tätä.

Ap.t. 28:16-20. Kun sitten olimme perillä Roomassa, Paavalille annettiin lupa asua omassa asunnossa yhdessä häntä vartioivan sotilaan kanssa. Kolmen päivän kuluttua Paavali kutsui juutalaisten johtomiehet luokseen. Kun nämä olivat saapuneet, hän sanoi: "Veljet! Minut luovutettiin Jerusalemissa roomalaisten käsiin, vaikka en ole millään tavoin rikkonut kansaamme enkä isiltä perimiämme säädöksiä vastaan. Nyt minut on tuotu vangittuna tänne. Roomalaiset kyllä olisivat kuulustelun jälkeen päästäneet minut vapaaksi, koska en ollut tehnyt mitään, mistä olisin ansainnut kuolemanrangaistuksen, mutta juutalaiset olivat sitä vastaan. Niinpä minun oli vedottava keisariin - ei kuitenkaan siinä mielessä, että mitenkään tahtoisin syyttää kansaani. Tämän kaiken takia minä kutsuin teidät tänne saadakseni tavata teidät ja puhua kanssanne. Olen näet kahleissa Israelin toivon tähden."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali halusi julistaa evankeliumia Roomassa ja lopulta hän pääsi sinne – tosin kahleissa. Hän olisi ehkä etukäteen toivonut helpompaa matkaa, mutta silti hän tiesi Jumalan siunanneen häntä runsaasti. Paavali sai tavata Rooman uskovia ja julistaa sanomaa sekä juutalaisille että pakanoille Rooman valtakunnan pääkaupungissa. Kaikessa Jumala vaikutti asioihin niin, että ne kääntyivät Paavalin parhaaksi (Room. 8:28).

Voimme luottaa siihen, että Jumala tekee saman myös meille. Hän ei aina anna tien varrelle kaikkia mukavuuksia, mutta hän huolehtii siitä, että meillä on monia mahdollisuuksia tehdä hänen työtään.

Room. 8:28. Me tiedämme, että kaikki koituu niiden parhaaksi, jotka rakastavat Jumalaa ja jotka hän on suunnitelmansa mukaisesti kutsunut omikseen.

Ap.t. 28:21-22. Juutalaiset vastasivat: "Emme ole saaneet Juudeasta mitään kirjettä, jossa kerrottaisiin sinusta, eikä kukaan veljistä ole täällä käydessään puhunut sinusta pahaa, ei julkisesti eikä yksityisesti. Mielellämme kuitenkin kuulisimme, mitä sinä näistä asioista ajattelet. Sen näet olemme saaneet tästä lahkosta tietää, että se kaikkialla herättää vastustusta."

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Roomalaiset vastustivat kristittyjä, koska heitä pidettiin uhkana Rooman yhteiskunnalle. Kristityt uskoivat yhteen Jumalaan, kun taas roomalaisilla oli monia jumalia ja he pitivät myös keisaria jumalana. Kristityt olivat uskollisia keisaria korkeammalle hallitsijalle.

Ap.t. 28:23-28. He sopivat Paavalin kanssa uudesta tapaamisesta, ja määräpäivänä heitä tuli useampia hänen majapaikkaansa. Aamuvarhaisesta iltamyöhään Paavali todisti heille Jumalan valtakunnasta ja selitti sitä. Mooseksen lakiin ja profeettoihin vedoten hän yritti taivuttaa heidät uskomaan Jeesukseen. Jotkut vakuuttuivatkin siitä, mitä hän puhui, mutta toiset pysyivät epäuskoisina. He eivät päässeet keskenään yhteisymmärrykseen, ja heidän lähtiessään Paavali sanoi ainoastaan nämä sanat: "Oikein on Pyhä Henki profeetta Jesajan suulla puhunut teidän isistänne: - Mene tämän kansan luo ja sano: Kuulemalla kuulkaa älkääkä käsittäkö. Katsomalla katsokaa älkääkä nähkö. Sillä paatunut on tämän kansan sydän, vain vaivoin he kuulevat korvillaan ja silmänsä he ovat ummistaneet, jotta he eivät silmillään näkisi, eivät korvillaan kuulisi eivätkä sydämellään ymmärtäisi, jotta he eivät kääntyisi enkä minä parantaisi heitä. Tietäkää siis: Jumala on lähettänyt pelastussanomansa pakanakansoille, ja ne myös kuulevat sitä!"

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Paavali opetti juutalaisille Vanhan testamentin kirjoituksista, että Jeesus oli Messias ja Jumalan lupausten täyttymys. Vuosikymmen aiemmin kirjoitetusta kirjeestä roomalaisille käy ilmi, että Paavali kävi jatkuvaa vuoropuhelua Roomassa asuneiden juutalaisten kanssa.

Ap.t. 28:30-31. Täydet kaksi vuotta Paavali sitten asui omassa vuokra-asunnossaan ja otti vastaan kaikki, jotka tulivat hänen luokseen. Hän julisti Jumalan valtakuntaa ja opetti, kuka Herra Jeesus Kristus on, avoimesti ja kenenkään estämättä.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Roomassa Paavali asui kahden vuoden ajan vuokra-asunnossa, jossa häntä vartioitiin. Kristinuskon suurin puhemies ja mahtavin apostoli ei saanut liikkua vapaasti ulkona. Paavali ei kuitenkaan valittanut vaan teki mitä pystyi. Hän sai ottaa vastaan vieraita ja opettaa, saarnata ja keskustella omassa asunnossaan. Hän kirjoitti kirjeet efesolaisille, kolossalaisille ja filippiläisille. Nämä vankilakirjeinä tunnetut kirjoitukset ovat rohkaisseet miljoonia kristittyjä vuosisatojen aikana. Paavali kirjoitti Roomassa ollessaan myös henkilökohtaisia kirjeitä, kuten kirjeen Filemonille. Luukas oli Roomassa Paavalin kanssa (2. Tim. 4:11), samoin Tykikos ja Markus (Kol. 4:10). Paavali todisti koko Rooman henkivartiostolle (Fil. 1:13) ja piti tiivistä yhteyttä kaupungin uskoviin. Jumalan palveleminen ja ylistäminen on mahdollista aina – kaikkina aikoina ja kaikissa paikoissa.

2. Tim. 4:11-12. Vain Luukas on täällä kanssani. Ota Markus mukaasi, sillä hänestä olisi minulle paljon apua. Tykikoksen olen lähettänyt Efesokseen.

Kol. 4:10. Teille lähettää terveisiä vankitoverini Aristarkos, samoin myös Markus, Barnabaksen serkku, josta olette saaneet ohjeet. Ottakaa hänet vastaan, jos hän tulee luoksenne.

Fil. 1:12-13. Veljet, tahdon teidän tietävän, että se, mitä minulle on tapahtunut, onkin ollut eduksi evankeliumille. Koko henkivartiostolle ja kaikille muillekin on käynyt selväksi, että olen vangittuna Kristuksen tähden.

Sana elämään kommentaariraamattu kertoo seuraavaa:

Perimätiedon mukaan Paavali vapautui kahden vuoden kuluttua ja lähti neljännelle lähetysmatkalleen. Vapautumisen puolesta puhuu se, ettei Luukas kerro Paavalin oikeudenkäynnistä keisarin edessä, vaikka hän kirjoitti kaiken muistiin hyvin tarkasti. Syyttäjillä oli kaksi vuotta aikaa viedä tapaus oikeuteen, joten aika ehkä loppui. Kirjeessään filippiläisille Paavali mainitsee pääsevänsä pian vapaaksi ja suunnittelevansa uutta matkaa. Hän mainitsee useita paikkoja, joihin hän aikoi viedä evankeliumia ja joissa hän ei ollut käynyt kolmen ensimmäisen matkansa aikana. Myös varhainen kristillinen kirjallisuus kertoo Paavalin muista matkoista.

Vapauduttuaan Paavali saattoi jatkaa matkustelua ja käydä myös Espanjassa ja uudelleen Kreikan seurakunnissa. Hän kirjoitti tuona aikana ensimmäisen kirjeensä Timoteukselle sekä kirjeen Titukselle. Myöhemmin Paavali vangittiin taas, luultavasti Roomassa, jossa hän kirjoitti viimeisen kirjeensä, toinen kirje Timoteukselle.

Apostolien teot eivät ole kirja Paavalin elämästä vaan evankeliumin leviämisestä. Se tuntuu loppuvan kesken, mutta Jumala ei ilmeisesti pitänyt välttämättömänä jatkaa seurakunnan historian kuvaamista enää pitemmälle. Evankeliumi oli julistettu, ja silloisen maailman liike-elämän ja hallinnon keskuspaikoissa oli toimivat seurakunnat. Sanoma oli lähtenyt leviämään koko maailmaan.

Apostolien teot käsittelee kristillisen seurakunnan historiaa ja laajenemista yhä etäämmälle niin, että sanoma kuultiin ensin Jerusalemissa ja sen jälkeen Antiokiassa, Efesoksessa ja Roomassa, jotka olivat läntisen maailman vaikutusvaltaisimpia kaupunkeja. Apostolien teoissa kerrotaan Jumalan voimallisista teoista, jotka tapahtuivat tavallisten ihmisten kautta – kalastajien, matkamiesten, orjien, vanginvartijoiden, seurakunnan johtajien, miesten ja naisten, pakanoiden ja juutalaisten sekä rikkaiden ja köyhien. Siihen on kirjattu varhaisten kristittyjen vaikuttajien, kuten Pietarin, Stefanoksen, Jaakobin ja Paavalin todistukset. Kaikkia tapahtumia ohjasi Jumalan Pyhä henki. Seuraavien sukupolvien aikana monet uskonsankarit jatkoivat työtä Pyhän Hengen voimassa ja maailma muuttui tämän muuttumattoman sanoman seurauksena: Jeesus Kristus on Herra ja Pelastaja jokaiselle, joka huutaa avuksi hänen nimeään.

Tänään me saamme vuorostamme olla osa samaa jatkumoa ja viedä evankeliumia eteenpäin. Sanoma on edelleen sama. Se annettiin, jotta veisimme sen omaan maailmaamme, niin että mahdollisimman monet voisivat kuulla ja uskoa.

<h2>T27_1 Raamatun selitystä - Luukkaan evenkeliumi</h2>

<a href="T27_1_Raamatun_selitysta_Luukkaan_evankeliumi/210127_Vanha_ja_uusi_eivat_sovi_yhteen.html">Vanha ja uusi eivät sovi yhteen</a>

Vanha ja uusi eivät sovi yhteen

Tämä asiakokonaisuus alkaa Luukkaan evankeliumissa siten, että Jeesus opettaa ja häntä kuuntelemassa istuu myös fariseuksia ja lainopettajia. Jeesuksen maine oli jo niin suuri, että häntä tultiin kuuntelemaan myös kauempaa.

Seuraavassa esityksessä omat kommenttini ovat sinisellä tekstillä. Luuk. 5:17–39 teksti on mustalla tekstillä. Aiheeseen liittyvät muut raamatunkohdat ovat mustalla kursivoidulla.

Luuk. 5:17. Eräänä päivänä, kun Jeesus taas opetti, häntä kuulemassa istui fariseuksia ja lainopettajia. Heitä oli tullut kaikista Galilean kylistä ja myös Juudeasta ja Jerusalemista. Herran voima vaikutti Jeesuksessa niin että hän saattoi parantaa sairaita.

Luukas kertoo että "Herran voima vaikutti Jeesuksessa". Jumalan voima ilmeni Jeesuksessa voimallisena puheena, ihmetekoina ja siinä että Jeesuksessa toteutuivat Vanhan testamentin kirjoitukset.

Ristiriita fariseusten ja lainopettajien kanssa johtui pääasiassa siitä syystä, että heillä vanhinten perinnäissäännöt ohjasivat Mooseksen lain tulkintaa jopa virheelliseen suuntaan. He odottivat tulevaksi Eliaa, Mooseksen kaltaista profeettaa sekä oikeastaan kahta erilaista messiasta, kuningas-messiasta ja kärsivää messiasta (Joh. 1:25). Vallalla oli sellaisen kuningas-messiaan odotus, joka vapauttaisi Israelin Rooman sorron alta. Kärsivän messiaan roolia ei ymmärretty ja se sivuutettiin epäolennaisena. Jeesus sen sijaan oli ennen ihmiseksi syntymistään itse antanut lain Moosekselle. Vaikka Jeesus olikin ihmisenä olonsa ajaksi "tyhjentänyt itsestään jumaluuden", tiesi Hän lain sisällön, koska piti yllä jatkuvaa yhteyttä Isään Jumalaan (Fil. 2:6-7).

Jeesuksen mukaan Johannes Kastaja oli Elia (Matt. 11:13-14). Jeesus itse on sekä Mooseksen kaltainen profeetta (Apt. 3:22) että kärsivä Messias. Jeesus on kyllä myös voittoisa Kuningas-messias, mutta se käy selväksi useimmille vasta tuomiolla.

Joh. 1:25-27. He (fariseukset) kysyivät häneltä (Johannes kastajalta): "Miksi sitten kastat ihmisiä, jos et ole Messias, et Elia etkä se profeetta?" Johannes vastasi: "Minä kastan vedellä, mutta teidän keskellänne on jo toinen, vaikka te ette häntä tunne, hän, joka tulee minun jälkeeni. Minä olen arvoton edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja."

Fil. 2:6-7 ed.käännös. joka ei, vaikka hänellä (Jeesuksella) olikin Jumalan muoto, katsonut saaliiksensa olla Jumalan kaltainen, vaan tyhjensi itsensä ja otti orjan muodon, tuli ihmisten kaltaiseksi, ja hänet havaittiin olennaltaan sellaiseksi kuin ihminen;

Matt. 11:13-14. Kaikki profeetat ja laki ovat Johannekseen asti olleet ennustusta, ja uskokaa tai älkää, juuri hän on Elia, jonka oli määrä tulla.

Apt. 3:22. Mooses on sanonut: 'Herra, teidän Jumalanne, on veljienne joukosta nostava esiin profeetan, minun kaltaiseni. Kuulkaa häntä, tehkää kaikessa niin kuin hän teille sanoo.

Luuk. 5:18-19. Paikalle tuli miehiä, jotka kantoivat vuoteella halvaantunutta. He yrittivät tuoda hänet sisälle taloon asettaakseen hänet Jeesuksen eteen. Tungoksessa he eivät kuitenkaan saaneet tuoduksi häntä sisään, ja niin he kiipesivät katolle, irrottivat tiiliä ja laskivat sairaan vuoteineen kaikkien keskelle Jeesuksen eteen.

Katto oli tehty joko liuskekivilevyistä tai poltetuista savitiilistä.

Luuk. 5:20. Kun Jeesus näki heidän uskonsa (joka näkyi myös tekoina), hän sanoi (halvaantuneelle): "Ystäväni, sinun syntisi on annettu anteeksi."

Kantajien usko tuli näkyviin tekoina. Kantajat ja halvaantunut olivat kuulleet Jeesuksen tekemistä teoista ja hyväksyvästä suhtautumisesta vähäosaisiin. Luottamus Jeesukseen sai heidät toimimaan.

Mekin olemme kuulleet tai ainakin lukeneet Raamatusta sekä Jeesuksen teoista että Hänen hyväksyvästä suhtautumisestaan vähäosaisiin. Viemmekö mekin Jeesuksen luo niitä, jotka eivät itse jostain syystä siihen kykene? Pyydämmekö me Jeesusta antamaan vain ruumiillisen terveyden vai laskemmeko mekin tarvitsijan Jeesuksen eteen luottaen Jeesuksen hyvyyteen. Silloin Jeesus yleensä antaa paljon enemmän kuin mitä me pyydämme. Hän antaa meille sen mitä me todellisesti tarvitsemme. (Vai emmekö me itse enää ole vähäosaisia, niin että tarvitsisimme Jeesusta mihinkään?)

Jeesus puhutteli halvaantunutta sanalla "ystäväni", mikä kuvaa Hänen suhtautumistaan vähempiosaisiin.

Luuk. 5:21. Silloin lainopettajat ja fariseukset ajattelivat: "Mikä mies tämä on? Hän herjaa Jumalaa, kun puhuu noin. Kuka muu kuin Jumala voi antaa syntejä anteeksi?"

DigiNovumin mukaan; Ellei Jeesus olisi ollut Jumalan Poika, fariseukset olisivat olleet oikeassa. Heidän teologiansa (uskonoppinsa) oli oikea, mutta he sovelsivat sitä väärin. Jeesus on yhtä Jumalan kanssa. Jumala oli heidän keskellään eivätkä he tienneet sitä. (Tai hyväksyneet sitä.)

Luuk. 5:22. Mutta Jeesus oli selvillä siitä, mitä he ajattelivat, ja sanoi heille: "Mitä te oikein ajattelette?

Mark. 2:8. Jeesus tunsi heti hengessään, mitä he ajattelivat, ja sanoi heille: "Kuinka te tuollaista ajattelette?

Luuk. 5:23-26. Kumpi on helpompaa, sanoa: 'Sinun syntisi on annettu anteeksi', vai sanoa: 'Nouse ja kävele'? Mutta jotta tietäisitte, että Ihmisen Pojalla on valta antaa maan päällä syntejä anteeksi" - hän puhui nyt halvaantuneelle - "minä sanon sinulle: nouse, ota vuoteesi ja mene kotiisi." Heti paikalla mies kaikkien nähden nousi jalkeille, otti vuoteen, jolla oli maannut ja lähti kotiinsa ylistäen Jumalaa. Kaikki olivat hämmästyksestä suunniltaan ja ylistivät Jumalaa. Pelon vallassa he sanoivat: "Me olemme tänään nähneet sellaista, mitä ei voisi todeksi uskoa."

Lainopettajien ja fariseusten mielessään esittämään kysymykseen; "Kuka muu kuin Jumala voi antaa syntejä anteeksi?", Jeesus vastasi; "jotta tietäisitte, että Ihmisen Pojalla on valta antaa maan päällä syntejä anteeksi", Hän paransi halvaantuneen.

Myöhemmin ilmenee, että tämä ei riittänyt näille fariseuksille ja lainopettajille. He olivat liian lukkiutuneita uskonoppiinsa, jonka he olivat itselleen muotoilleet Mooseksen laista ja Vanhan testamentin profeetoista. Jeesus kuitenkin oli ja on selkeästi löydettävissä jo Mooseksen laista ja Vanhan testamentin profeetoista, mikä käy ilmi mm. apostolien teoista. (Apt. 17:10-12.)

Apt. 17:10-12. Vielä yötä myöten veljet auttoivat Paavalin ja Silaksen matkalle Beroiaan. Sinne saavuttuaan he menivät synagogaan. Juutalaiset olivat täällä avarakatseisempia kuin Tessalonikassa. He ottivat sanan halukkaasti vastaan ja tutkivat päivittäin kirjoituksista, pitikö kaikki paikkansa. Monet heistä tulivatkin uskoon

Jeesus parantaa halvaantuneen omalla nimellään, "Minä sanon". Tässä on yhtymäkohta Jumalaan ja Jumalan nimeen "Minä olen".

1. Moos. 1:1-3. Alussa ("alussa"-sanan rinnakkaismerkitys alkukielessä on "esikoisen kautta") Jumala loi taivaan ja maan. Maa oli autio ja tyhjä, pimeys peitti syvyydet, ja Jumalan henki liikkui vetten yllä. Jumala sanoi: "Tulkoon valo!" Ja valo tuli.

Halvauksesta parantuneen piti lähteä kotiinsa, ettei ihmisten huomio kiinnittyisi Jumalan tekoihin pois Jumalasta itsestään.

Luuk. 5:27-28. Tämän jälkeen Jeesus lähti sieltä ja näki Leevi-nimisen publikaanin istuvan tulliasemalla. Jeesus sanoi hänelle: "Seuraa minua", ja Leevi jätti kaiken, nousi ja lähti seuraamaan Jeesusta.

Jeesus rabbina (lainopettajana) teki tässä jotain sellaista, joka ei olisi tullut mieleenkään muille lainopettajille. Muillakin opettajilla oli kyllä opetuslapsia ja osalla jopa oma seuraajakunta mutta yksikään heistä ei olisi kelpuuttanut seuraajakseen publikaania, roomalaisille veroja keräävää tullimiestä, "maanpetturia". Jeesus katsookin ihmisen sydämeen, ei siihen, mikä näkyy ulospäin.

Matt. 8:21-22. Eräs toinen, hänen opetuslapsensa, sanoi hänelle: "Herra, anna minun ensin käydä hautaamassa isäni." Mutta Jeesus sanoi hänelle: "Seuraa minua! Anna kuolleiden haudata kuolleensa."

Erään tulkinnan mukaan poika olisi halunnut tehdä ratkaisunsa vasta isänsä kuoleman jälkeen ja seurata Jeesusta vasta sitten. Perhesidokset voivat estää Jeesuksen seuraamisen.

Matt. 19:21. Jeesus sanoi hänelle (rikkaalle nuorukaiselle): "Jos tahdot olla täydellinen, niin mene ja myy kaikki, mitä sinulla on, ja anna rahat köyhille. Silloin sinulla on aarre taivaissa. Tule sitten ja seuraa minua." Täydellisyyden tavoittelu (lainalaisuus) tai rikkauden viettelys voivat estää Jeesuksen seuraamisen.

Luukas kertoo tässä lyhyesti, mitä Jeesuksen seuraaminen on. Leevi lähti seuraamaan Jeesusta, moni muu ei ole lähtenyt.

Ensin tarvitaan Jeesuksen kutsu. Evankeliumin ilosanoma Jeesuksen Kristuksen ristinkuolemasta meidän syntiemme tähden, on se kutsu. Mutta jos esitetään kutsu seurata esim. "rakkauden Jeesusta" tai "voiman Jeesusta", se on kutsu epäjumalien palvontaan.

Toiseksi tarvitaan kutsun vastaanottaminen, joka on entisen (tai nykyisen) elämän jättämistä Jeesuksen Kristuksen käsiin. Jumala vaikuttaa kutsun vastaanottamisen.

Kutsun vastaanottamiseen liittyy "nouseminen", joka sekin on yksinomaan Jumalan teko. Kaikille Jeesuksen kutsun vastaanottaneille Jumala antaa Pyhän Henkensä ja ihminen uudestisyntyy. Hänestä tulee uusi luomus Jeesuksessa Kristuksessa, tosin hengellisesti vielä vauvan tasolla oleva.

Loppuelämä onkin sitten Jeesuksen seuraamista ja Hänen sanansa noudattamista. Se, kuinka hyvin siinä onnistumme, on sen seurausta, annammeko me vanhan luontomme Jumalan vastaisine mielipiteineen johdattaa meitä, vai Jumalan kirjoitetun Sanan, Raamatun.

Luuk. 5:29-30. Leevi järjesti sitten kotonaan Jeesukselle suuret pidot. Heidän kanssaan oli aterialla paljon publikaaneja ja muita vieraita. Fariseukset ja heihin kuuluvat lainopettajat olivat tästä äkeissään ja sanoivat Jeesuksen opetuslapsille: "Kuinka te syötte ja juotte yhdessä publikaanien ja muiden syntisten kanssa!"

Jeesuksen kohtaamisen jälkeen alkoi Leevin malja vuotaa ylitse muillekin. Fariseukset ja lainopettajat eivät voineet ajatellakaan että he voisivat osallistua näihin juhliin vaikka Jeesus opetuslapsineen oli siellä. He ajattelivat saastuvansa syntisten seurassa. Fariseuksen rukous, Luuk. 18:11-12, kertoo paljon fariseusten asenteesta "syntisiä" kohtaan.

Luuk. 18:11-12. Fariseus asettui paikalleen (temppelissä) seisomaan ja rukoili itsekseen: 'Jumala, minä kiitän sinua, etten ole sellainen kuin muut ihmiset, rosvot, huijarit, huorintekijät tai vaikkapa tuo publikaani. Minä paastoan kahdesti viikossa ja maksan kymmenykset kaikesta, siitäkin mitä ostan.' (Fariseus oli ihmisenä esimerkillinen. Ongelma oli siinä, että hän eristäytyi syntisenä pitämistään ihmisistä. Hänen ylpeytensä oli naamioitunut hengellisen opin noudattamiseksi.)

Luuk. 5:31-32. Jeesus vastasi heille (fariseuksille ja lainopettajille): "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat. En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät."

Jeesus myöntää fariseuksille ja lainopettajille, että nämä ihmiset, joiden kanssa hän aterioi, todella ovat sairaita ja syntisiä mutta juuri siksi Hän on heidän kanssaan. Ellei Hän olisi heidän kanssaan, he eivät kääntyisi (tulisi mielenmuutokseen ja parantuisi).

Jeesuksen vastaus on kaksiosainen. Alkuosa, "Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat", on sellainen, että kuulijat voivat olla siitä samaa mieltä. Jälkimmäinen osa on tilanteeseen liittyvä laajennus, jossa on hengellinen ulottuvuus. "En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä, jotta he kääntyisivät." Juuri syntisten seurassa syömistä ja juomista fariseukset ja lainopettajat olivat paheksuneet. Jeesus itse asiassa sanoo, että ellei Hän vietä aikaa syntisten seurassa, nämä eivät käänny. (Paheksunnalla ja moittimalla ei ketään saa parannukseen.)

Kuten sairaat tarvitsevat parantajaa tullakseen terveiksi, samoin syntiset tarvitsevat Jeesusta voidakseen kääntyä pois syntielämästään. Alussa kerrottu halvaantunutkin, saatuaan syntinsä anteeksi, alkoi ylistää Jumalaa, mikä kertoo mielenmuutoksesta.

Luuk. 5:33. (Niin he, fariseukset ja lainopettajat sanoivat hänelle) Jeesukselle sanottiin:

Vanhempi käännös kertoo uutta paremmin, että tämä seuraava teksti kuuluu edellisen yhteyteen.

Luuk. 5:33. "Johanneksen opetuslapset paastoavat usein ja pitävät rukouksia, samoin fariseusten opetuslapset, mutta sinun opetuslapsesi syövät ja juovat."

Fariseukset ja lainopettajat halusivat sanoa Jeesukselle, että eihän tuollainen syöminen ja juominen, jota sinun omat opetuslapsesikin harjoittavat, mitään kääntymistä (mielenmuutosta) osoita. Oikea osoitus mielenmuutoksesta olisi paasto ja rukous, ei syöminen ja juominen.

Luuk. 5:34-35. Hän (Jeesus) vastasi: "Ette kai te voi vaatia häävieraita paastoamaan silloin kun sulhanen vielä on heidän kanssaan? Vielä tulee toinenkin aika. Kun sulhanen on otettu pois, silloin, niinä päivinä he paastoavat."

Jeesus ei kumoa fariseusten ja lainopettajien väitettä mutta Jeesus sanoo, että sitä ei voi soveltaa Häneen eikä kyseessä olevaan tilanteeseen. Nyt ovat alkaneet häät ja silloin pitää juhlia. Tässä Jeesus kertoo verhotusti myös tulevasta ristinkuolemastaan, joka on uuden liiton syntymisen edellytys (Luuk. 22:20).

Jeesuksesta Kristuksesta alkoi se Jumalan lupaama uusi liitto, josta Vanhan testamentin profeetta Jeremia jo puhui (Jer. 31:31-33).

Luuk. 22:20. Aterian jälkeen hän (Jeesus) samalla tavoin otti maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne.

Jer. 31:31-33. "Tulee aika", sanoo Herra, "jolloin minä teen uuden liiton Israelin kansan ja Juudan kansan kanssa. Tämä liitto ei ole samanlainen kuin se (lakiliitto), jonka tein heidän isiensä kanssa silloin kun tartuin heidän käteensä ja vein heidät pois Egyptin maasta. Sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin ottanut heidät omakseni, sanoo Herra. "Tämän liiton minä teen Israelin kansan kanssa tulevina päivinä, sanoo Herra: Minä panen lakini heidän sisimpäänsä, kirjoitan sen heidän sydämeensä. Minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani.

Hepr. 8:13. Puhuessaan uudesta liitosta Jumala osoittaa, että ensimmäinen liitto (lakiliitto) on vanhentunut. Ja se, mikä on vanhentunut ja aikansa elänyt, häviää pian.

2. Kor. 3:6. ja hän (Jeesus) on myös tehnyt meidät (jotka uskomme Jeesukseen Kristukseen) kykeneviksi palvelemaan uutta liittoa, jota ei hallitse (lain) kirjain vaan Henki. Kirjain näet tuo kuoleman (yritys noudattaa lakia omassa voimassa), mutta Henki tekee eläväksi.

Jeesuksessa Kristuksessa syntyvää uutta liittoa (Kristus sydämessä, "sydämen ympärileikkausta") on mahdotonta sovittaa yhteen vanhan lakiliiton kanssa (lain ulkoinen noudattaminen). Se on yhtä mahdotonta kuin on sovittaa hääjuhlapitoja yhteen surupaaston kanssa. Näiden kahden liiton eroa, Hänessä syntyvän uuden liiton eroa fariseusten ja lainopettajien noudattamaan vanhaan liittoon, Jeesus avaa seuraavissa vertauksissa.

Luuk. 5:36. Jeesus esitti heille (fariseuksille ja lainopettajille) vielä vertauksen: "Ei kukaan leikkaa uudesta viitasta paikkaa ja ompele sitä vanhaan viittaan. Silloinhan uusi viitta menee pilalle eikä myöskään uudesta kankaasta otettu paikka sovi vanhaan.

Uusi liitto Jeesuksessa Kristuksessa ei ole vanhan luontomme paikkausta eikä vanhan luontomme jalostamista. Tätä me kristityt kuitenkin yritämme. Me emme halua viedä itseämme (vanhaa luontoamme) Jeesuksen kanssa ristille niin että kuolisimme synnille, että Jeesus itse saisi Henkensä kautta meissä vallan.

Room. 6:10-11. Kun Kristus kuoli, hän kertakaikkisesti kuoli eroon synnistä. Kun hän nyt elää, hän elää Jumalalle. Ajatelkaa tekin samoin itsestänne: te olette kuolleet pois synnistä ja elätte Jumalalle Kristuksessa Jeesuksessa.

Kol. 3:3-10. Tehän olette kuolleet, ja teidän elämänne on Kristuksen kanssa kätketty Jumalaan. ... Älkää valehdelko toisillenne. Olettehan riisuneet yltänne vanhan minänne kaikkine tekoineen ja pukeutuneet uuteen, joka jatkuvasti uudistuu oppiakseen yhä paremmin tuntemaan Luojansa ja tullakseen hänen kaltaisekseen.

Luuk. 5:37-38. Eikä kukaan laske uutta viiniä vanhoihin leileihin. Silloinhan uusi viini rikkoo leilit, viini valuu maahan ja leilit ovat pilalla. Ei, uusi viini on laskettava uusiin leileihin."

Jumala ei anna uutta viiniä (Pyhää Henkeään) vanhoihin leileihin koska pelastumaton ihminen ei kestä Jumalan pyhyyttä tuhoutumatta. Kun ihminen hyväksyy pelastajakseen, Herrakseen ja syntiensä sovittajaksi ristiinnaulitun Jeesuksen Kristuksen, hän saa sydämeensä asumaan itsensä Kristuksen. Ja vasta Kristuksen mukana hän saa Pyhän Hengen.

Ilm. 3:20. Minä (Jeesus) seison ovella ja kolkutan. Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä tulen hänen luokseen, ja me aterioimme yhdessä, minä ja hän.

Joh. 16:7. Mutta minä (Jeesus) sanon teille totuuden: teille on hyödyksi, että minä menen pois (kuolen ristillä). Ellen mene, ei Puolustaja (Pyhä Henki) voi tulla luoksenne. Mutta mentyäni pois minä lähetän hänet luoksenne,

Luuk. 5:39. "Ei kukaan, joka on juonut vanhaa viiniä, halua uutta. Hänen mielestään vanha on hyvää."

Liian moni hylkää Jeesuksen Kristuksen koska rakastaa vanhaa elämäänsä.

On Jumalan teko ja Jumalan ihme, kun joku pelastuu. Sitä voisi verrata viholliselle ehdoitta antautumiseen, koska Kristusta Jeesusta ja Hänen ristinkuolemaansa ihmisen vanha luonto pitää ainaisena vihollisenaan (Room. 8:7).

Room. 8:6-14. Lihan (ihmisen vanha luonto) pyrkimykset tuottavat kuoleman, Hengen pyrkimykset elämän ja rauhan. Lihan pyrkimykset sotivat Jumalaa vastaan, sillä ne eivät alistu Jumalan lakiin eivätkä voikaan alistua. Ne, jotka elävät turmeltuneen luontonsa mukaisesti, eivät voi olla Jumalalle mieleen.

Te ette kuitenkaan elä oman luontonne vaan Hengen alaisina, jos kerran Jumalan Henki asuu teissä. Mutta se, jolla ei ole Kristuksen Henkeä, ei ole hänen omansa. Jos Kristus on teissä, teidän ruumiinne (vanha luontonne) tosin on kuollut synnin vuoksi, mutta Henki luo elämää, koska teidät on tehty vanhurskaiksi. Jos siis teissä asuu Jumalan Henki, hänen, joka herätti Jeesuksen kuolleista, niin hän, joka herätti Kristuksen kuolleista, on tekevä eläviksi myös teidän kuolevaiset ruumiinne (saamme ylösnousemusruumiin Kristuksen tullessa) teissä asuvan Henkensä voimalla.

Meillä on siis velvollisuuksia, veljet, mutta ei itsekästä luontoamme kohtaan; ei meidän pidä elää sen mukaan. Jos elätte luontonne mukaan, te kuolette, mutta jos Hengen avulla kuoletatte syntiset tekonne, te saatte elää. Kaikki, joita Jumalan Henki johtaa, ovat Jumalan lapsia.